05.05.2025 Справа № 756/6289/25
Унікальний номер судової справи 756/6289/25
Номер провадження 2/756/4239/25
У Х В А Л А

Іменем України

05 травня 2025 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Луценко О.М. у м. Києві, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ « Фінансова компанія « Просто мані» про захист прав споживача, визнання договорів про внесення змін та доповнень до кредитного договору та договору застави( іпотеки) недійсним та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася із позовом до ТОВ « Фінансова компанія « Просто мані» про захист прав споживача, визнання договорів про внесення змін та доповнень до кредитного договору та договору застави( іпотеки) недійсним та зобов`язання вчинити дії, в якому просить: умови договору № 27-01-21-01-28/1524 від 27.01.2021р. договору №1 про внесення змін та доповнень до договору № 27-01-21-01-28/1524 від 09.08.2021р.; договору №2 про внесення змін та доповнень до договору № 27-01-21-01-28/1524 від 27.01.2022р.; договору №3 про внесення змін та доповнень до договору № 27-01-21-01-28/1524 від 25.01.2023р.; договору №3 про внесення змін та доповнень до договору № 27-01-21-01-28/1524 від 25.01.2023р.; договору №4 про внесення змін та доповнень до договору № 27-01-21-01-28/1524 від 24.01.2024р.; договору №5 про внесення змін та доповнень до договору № 27-01-21-01-28/1524 від 23.01.2025р.; визнати недійсним. У зв`язку з визнанням недійсним кредитного договору, застосувати наслідки недійсного правочину, визнати недійсним договір застави( іпотеки) та реєстраційного запису про заставу нерухомого майна.

В позові позивач посилається на те, що такий позов подається до Оболонського районного суду м. Києва з вимогою про захист прав споживача на підставі ч. 5 ст. 28 ЦПК України, відповідно до якої позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Вважає, що оскільки позивач зареєстрований на території, на яку поширюється юрисдикція Оболонського районного суду м. Києва, дана справа може розглядатися саме цим судом на підставі ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

Однак з такими твердженнями позивача суд не погоджується, виходячи з наступного.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12.05.1991 року №1023-XII «Про захист прав споживачів». Цей Закон встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1)при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2)при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4)порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5)будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6)споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 23 ст. 1 Закон України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Як роз`яснено в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено саме Законом України «Про захист прав споживача» порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду.

Таким чином позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду з дотриманням вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закон України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право позивача, як споживача, порушено у відповідності до ст. 21 Закон України «Про захист прав споживачів», навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Проте в позовній заяві відсутнє таке обґрунтування позовних вимог, а лише мітиться посилання, що положеннями кредитного договору на підставі якого було прощено кредитну заборгованість, було укладено у відповідності до ЗУ «Про споживче кредитування».

Суд зауважує, що відповідно до п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У зв`язку з цим застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору та інше, тобто ті, які передують укладенню договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

У вказаному законі прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації споживачеві один про одного та щодо умов договору: про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, винагороди товариства, порядок розподілу товару, тощо. А у разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Тобто права особи, як споживача, охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин.

З аналізу положень ЗУ "Про захист прав споживачів" вбачається, що недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених ЗУ "Про захист прав споживачів".

З аналізу позовної заяви вбачається, що підставою звернення позивача з вищевказаним позовом не є порушення відповідачем Закону України "Про захист прав споживача" (позов не містить жодного посилання на порушення прав та способи їх захисту, передбачених цим Законом).

Крім цього, після укладання договорів між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються вимогами Цивільного кодексу України та умовами договорів, а відтак до таких спірних правовідносин не може застосовуватись Закону України «Про захист прав споживачів».

А відтак, правовідносини, що виникли між сторонами за вищевказаним позовом, не є захистом прав споживача, а тому на них не поширюються вимоги Закону України "Про захист прав споживача".

Звертаючись з даним позовом до Оболонського районного суду м. Києві позивач визначив підсудність за вибором позивача (ч. 5 ст. 28 ЦПК України).

Однак суддя дійшла висновку, що правовідносини, що виникли між сторонами за вищевказаним позовом, не є захистом прав споживача, а тому на них не поширюються вимоги Закону України "Про захист прав споживача", відтак справа не може бути розглянута Оболонського районного суду м. Києва з наступних підстав.

Відповідно ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

З інформації Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань вбачається, що зареєстроване місцезнаходження ТОВ « Фінансова компанія « Просто мані» є 01021 м. Київ, Кловський узвіз 7,прим.28.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч.3 ст.31 ЦПК України передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Оскільки справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, а саме Печерського районного суду м. Києва, то суд відповідно до ч.1 п.1 ст.31 ЦПК України передає дану справу на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

При цьому суд враховує, що згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки, за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Керуючись ст. ст. 27, 28, 31, ЦПК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ « Фінансова компанія « Просто мані» про захист прав споживача, визнання договорів про внесення змін та доповнень до кредитного договору та договору застави( іпотеки) недійсним та зобов`язання вчинити дії передати на розгляд до Печерського районного суду м. Києва (01601, м. Київ, вул.. Володимирська,15).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Копію ухвали надіслати позивачеві.

Суддя О.М. Луценко