КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року

справа № 364/249/24

провадження № 22-ц/824/2141/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.

при секретарі: Шереметьєвій М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Укрсиббанк»

третя особа Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 07 серпня 2024 року, постановлену під головуванням судді Косович Т.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення майна з-під арешту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить скасувати арешт нерухомого майна, зареєстрований 19.01.2010 року 12:13:02 за № 9429779 на підставі виконавчого листа № 2-6791, виданого 22.06.2010 року Оболонським районним судом.

Арешт майна було накладено в рамках ВП НОМЕР_1, 28.12.2009 року, як стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в 81570,05 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.08.2009 року становить 626580,44 грн.

Права вимоги та інші права, що належать первісному кредитору на момент переходу права вимоги на підставі Кредитного договору №0 від 18.04.2007 року, урахуванням всіх змін та доповнень до нього, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого з 26 жовтня 2018 року є Акціонерне Товариство «УкрСиббанк») було передано 12.12.2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» були укладені Договір факторингу №1 та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки посвідчений Саєнко Е.В., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, 12.12.2011 року за реєстровим №5207-5208, згідно яких право вимоги за вищевказаним Кредитним договором та Договором іпотеки перейшло до ТОВ «Кей-Колект».

Надалі борг 26.07.2019 року було передано Договором №26-07/19 Про відступлення права вимоги за Кредитним договором №0 від 18.04.2007 року від ТОЕ «Кей-Колект» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ. ЕН. ГРУП».

Надалі борг було передано 26 липня 2019 року Договором №26-07/19-1 про відступлення права вимоги за кредитним договором №0 від 18.04.2007 року від ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ. ЕН. ГРУП» до ОСОБА_3 .

В підготовчому засіданні представник відповідача АТ «Укрсиббанк» адвокат Доценко В.В. заявила клопотання про закриття провадження у справі з підстав, що вимога ОСОБА_1 про зняття арешту з майна, накладеного під час примусового виконання рішення суду, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами позовного провадження, у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому ст. 447 ЦК України.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 07 серпня 2024 року провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із ухвалою суду представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги обґрунтовані тим, що при винесенні оспорюваного рішення, суд першої інстанції належним чином не дослідив та не надав належної оцінки наданих позивачем доказів та пояснень. Апелянтом вже була спроба здійснення захисту своїх прав - зняття арешту з її майна в спосіб пред`явлення позову до Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районні Київського області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), однак враховуючи судову практику, судами були прийнятті рішення про відмову в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Доценко Вікторія Вікторівна зазначає, що зміст апеляційної скарги не відповідає фактичним обставинам справи. Позивачкою не було надано жодного належного доказу, що підтверджують вказані нею обставини. Звертає увагу суду на те, що оскільки арешт накладено на майно боржника у межах виконавчого провадження з метою забезпечення виконання рішення суду, тому вона не може виступати позивачем у цій справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

В судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялися належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції роз`яснив ОСОБА_1 , що у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Колегія суддів частково погоджується з висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 має обтяження, арешт нерухомого майна, яке зареєстровано 19.01.2010 року за № 9429779 реєстратором Київської обласної філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови АА №889121 від 19.01.2010 відділу ДВС Володарського РУЮ.

Як вказує позивачка, даний арешт було накладено відділом Державної виконавчої служби Володарського районного управління юстиції згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 23.07.2010 року для стягнення боргу з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 солідарно на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 81570,05 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.08.2009 року становить 626580,44 гривень.

Згідно відповіді Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 99281 від 22.09.2023 року, на примусовому виконанні Володарського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-6791 від 22.06.2010 року, виданого Оболонським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 солідарно на користь акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 81570,05 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.08.2009 року становить 626580,44 гривень.

12.01.2011 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» даний виконавчий лист повернуто стягувачу, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття Закону України «Про виконавче провадження»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 зазначено, що «відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

За приписами ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження`особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону України "Про виконавче провадження", в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 18.05.2022 у справі № 642/4263/21.

Оскільки позивач ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, в порядку виконання якого було накладено арешт на спірне майно, то ОСОБА_1 не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки позовна заява ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрсиббанк», третя особа Білоцерківський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про звільнення майна з-під арешту підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, тому суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду про закриття провадження у справі постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 379, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Тетіївського районного суду Київської області від 07 серпня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 02 травня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді