№ 207/30/25
№ 2/207/613/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м.Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Бушанської О.В.

при секретарі Трохименко К.О.

за участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс", м.Київ

до ОСОБА_1 , м.Кам`янське, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 53153,07 грн, витрати по сплаті судового збору, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 200,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору №501188270 від 25.09.2019, укладеного між АТ "Альфа-Банк" та ОСОБА_1 , право вимоги за яким перейшло до позивача на підставі договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021, укладеному між ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" та ТОВ "Фінансова компанія "Форт", яке, в свою чергу, набуло право вимоги до відповідача відповідно до умов договору факторингу №1 від 22.02.2021, укладеному між АТ "Альфа Банк" та ТОВ "Фінансова компанія "Форт".

У відзиві на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначає, що наявні в матеріалах справи ксерокопії документів не можуть бути доказами у справі. У позивача відсутній оригінал договору. Доказів укладення договору та видачі відповідачу електронно-цифрового підпису у системі інтернет банкінгу Приват 24 позивач до матеріалів справи не надав. Про існування електронного договору відповідач дізналась тільки з позовної заяви.

Ухвалою суду від 09.01.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 05.02.2025 на 10:00 годин.

05.02.2025 розгляд справи відкладено до 11.03.2025 до 10:30 годин.

11.03.2025 розгляд справи відкладено до 21.03.2025 до 10:40 годин.

21.03.2025 у судовому засіданні оголошено перерву до 23.04.2025 до 11:30 годин.

23.04.2025 у судове засідання з`явилась відповідач, яка надала відповідні пояснення.

Позивач наданим йому процесуальним правом не скористався та не забезпечив в судове засідання явку повноважного представника, у поданій заяві просить розглянути справу за відсутністю його представника.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.

З матеріалів справи вбачається, 25.09.2019 АТ "Альфа-Банк" (надалі - банк) та ОСОБА_1 (надалі - позичальник) укладено кредитний договір, шляхом підписання позичальником оферти на укладення угоди про надання кредиту №501188270, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії.

Сторони узгодили умови споживчого кредиту: тип кредиту - кредит готівкою; сума кредиту - 35706,00 грн; процентна ставка - 19,99% річних; строк кредиту - 36 місяців.

У п.1 оферти зазначено, що під час користування кредитом позичальник пропонує банку надати їй послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що закріплені цим пунктом та договором, за надання яких пропонує встановити комісійну винагороду.

Дата повернення кредиту 25.09.2022 (п.2 договору).

Умови кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія; сума кредиту - 200000,00 грн; процентна ставка - 26,00% річних; строк дії кредитної картки - 2 роки з моменту випуску.

Всі відносини, що не врегульовані угодою, запропоновано врегулювати договором, який визначає всі інші істотні умови надання та користування кредитом, є невід`ємною частиною угоди та діюча редакція якого розміщена на сайті банку www.alfabank.ua.

Підписаний відповідачем додаток №1 до угоди про надання кредиту №501188270 від 25.09.2019 (графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг) свідчить про те, що відповідач була ознайомлена із складовими загальної вартості кредиту; графіком платежів з повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та іншими платежами за угодою.

Також сторонами підписано паспорт споживчого кредиту, в якому сторони узгодили суму/ліміт кредиту - 35706,00 грн, строк кредитування - 36 місяців, процентна ставка - 19,99% річних; розмір платежу 714,12 грн; загальні витрати за кредитом - 41472,33 грн; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживачів за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 73472,33 грн.

На виконання умов договору банком перераховано позичальнику 35 706,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером №768283 від 25.09.2019.

Виписка по особовим рахункам за період з 25.09.2019 по 22.02.2021 свідчить про те, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, здійснювала погашення кредиту та відсотки за користування кредитом.

22.02.2021 між Акціонерним товариством "Альфа Банк" (надалі - клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Форт" (надалі - фактор) укладено договір факторингу №1, відповідно до п.2.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку №1-1 до договору. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами.

22.02.2021 між сторонами підписано акт приймання-передачі реєстру боржників від 22.02.2021 до договору факторингу №1 від 22.02.2021.

ТОВ "ФК Форт" сплачено АТ "Альфа Банк" на виконання умов договору факторингу №1 від 22.02.2021 - 14235001,00 грн.

Виписка з додатку до договору факторингу №1 від 22.02.2021 - реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами свідчить про те, що до ТОВ "ФК Форт" перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №501188270 від 25.09.2019 в загальному розмірі 53153,07 грн, з яких: залишок по тілу кредиту - 33959,42 грн, залишок по відсотках - 18 293,65 грн, залишок за штрафними санкціями - 900,00 грн.

23.02.2021 між товариством з обмеженою відповідлаьністю "ФК Форт" (надалі - клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Еліт Фінанс" (надалі - фактор) укладено договір факторингу №01-23-02/21, відповідно до п.2.1 якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає фактору, а фактор набуває належне кдієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в додатку №1-1 до договору. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права, які належать клієнту за основними договорами, на умовах передбачених основними договорами.

23.02.2021 між сторонам підписано акт приймання-передачі реєстру боржників від 23.02.2021 до договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021.

ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" сплачено ТОВ "ФК Форт" за право вимоги згідно договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 у розмірі 13235000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №129 від 23.02.2021.

Відповідно до виписки з додатку до договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021 - реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються та боржників за такими договорами, до ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №501188270 від 25.09.2019 в загальному розмірі 53153,07 грн, з яких: залишок по тілу кредиту - 33959,42 грн, залишок по відсотках - 18 293,65 грн, залишок за штрафними санкціями - 900,00 грн.

Відповідач допустила неналежне виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язання вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1,2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В силу положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Згідно зі ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1,2 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Частиною першою ст. 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За приписами ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

У судовому засіданні відповідач не заперечувала факт отримання кредитних коштів, проте заперечувала факт отримання вказаних коштів саме за кредитним договором №501188270 від 25.09.2019, посилаючись на відсутність доказів укладення між нею та банком даного договору. Крім того, відповідач зазначила, що вона не була повідомлена про відступлення права вимоги за цим договором на користь третіх осіб.

Суд вважає, що факт укладення між сторонами кредитного договору №501188270 від 25.09.2019 та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів за цим договором підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: офертою на укладання угоди про надання кредиту №501188270, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, графіком платежів, паспортом споживчого кредиту, меморіальним ордером №768283 від 25.09.2019, випискою по особовому рахунку.

Вказані оферта на укладання угоди про надання кредиту №501188270, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, графік платежів, паспорт споживчого кредиту підписані обома сторонами, мають відповідні дані та реквізити.

Меморіальний ордер №768283 від 25.09.2019, виписка по особовому рахунку є первинними бухгалтерськими документами відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік", які підтверджують наявність заборгованості та її розмір.

Сумнівів у достовірності зазначених вище письмових доказів у суду не виникає, тому суд визнає їх належними та допустимими.

Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.514 ЦК України).

Положеннями статей 1077,1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість станом на 23.02.2021 в загальному розмірі 53 153,07 грн, яка, за твердженням позивача, складається з тіла кредиту в розмірі - 33 959,42 грн та заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 18 293,65 грн.

Відповідно до розрахунку, наданому позивачем, загальна заборгованість згідно кредитного договору №501188270 від 25.09.2021 станом на 22.02.2021 становить 53153,07 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 33 959,42 грн; заборгованість по відсотках - 7650,96 грн; заборгованість по комісії - 10 642,69 грн; заборгованість по штрафам - 900,00 грн.

Судом встановлено, що заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 18 293,65 грн складається із суми заборгованості по відсотках - 7650,96 грн, заборгованості по комісії - 10 642,69 грн та заборгованості по штрафам - 900,00 грн.

Водночас, позивачем не заявлялась вимога про стягнення заборгованості по комісії у розмірі 10 642,69 грн та заборгованості по штрафам у розмірі 900,00 грн, а тому позовні вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом підлягають задоволенню у розмірі 7650,96 грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, позивачем щомісячно нараховувалась відповідачу комісія за обслуговування кредиту у розмірі 714,12 грн; відповідачем було погашено заборгованість по комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1 428,24 грн.

Суд враховує, що укладений між сторонами кредитний договір є споживчим.

Умовами договору передбачено, що позичальник сплачує банку комісійну винагороду за за надання кредиту та обслуговування кредиту.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України "Про споживче кредитування" загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону України "Про споживче кредитування", до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо

Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Правлінням Національного банку України постановою від 08.06.2017 №49 затверджено Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит).

Пунктом 5 Правил передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

При цьому, Закон України "Про споживче кредитування" розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Частинами 1, 2 ст.11 Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць (такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19).

Суд звертає увагу, що встановивши у кредитному договорі сплату комісійної винагороди за обслуговування кредиту щомісячними платежами, банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору.

Якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування" (аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 30.11.2023 у справі №216/7637/21, від 09.02.2024 у в справі № 337/3703/22, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.11.2023 у в справі № 204/224/21).

Таким чином, банком безпідставно зараховано сплачені відповідачем 1428,24 грн в рахунок погашення комісії з обслуговування кредиту.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, банком нараховано позичальнику штраф (за прострочку платежів) у розмірі 1700,00 грн, з яких позичальником сплачено 800,00 грн.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1,2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У даному випадку сторонами кредитного договору не досягнуто домовленості щодо сплати штрафу за порушення строків погашення кредиту, тому та штрафні санкції не можуть бути стягнуті за невиконання цього договору.

Отже, банком безпідставно зараховано сплачені відповідачем 800,00 грн в рахунок погашення штрафу (за прострочку платежів).

З урахуванням наведеного, сплачені відповідачем комісію у сумі 1428,24 грн та штраф у розмірі 800,00 грн за кредитним договором необхідно вирахувати із суми основної заборгованості за тілом кредиту, а відтак, розмір боргу в цій частині підлягає зменшенню до 31 731,18 грн (33 959,42 грн - 1428,24 - 800,00 грн).

Суд відхиляє доводи відповідача щодо неповідомлення її про відступлення права вимоги за цим договором на користь третіх осіб, оскільки неповідомлення відповідача про уступку права вимоги не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягнення заборгованості за цим договором.

Відповідачем подано заяву про застосування позовної давності, в якій заявник посилається на те, що позивач звернувся до суду з цим позовом 17.12.2024, проте строк позовної давності сплив 17.12.2021, згідно наданого позивачем графіку платежів, заборгованість з 17.12.2021 по 25.09.2022 складає: погашення суми кредиту - 11568,00 грн, процентів за користування кредитом - 1020,30 грн.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами 1,5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За змістом ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до умов кредитного договору сторони встановили як строк дії договору так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням заборгованості відповідно до графіку, що є додатком до договору.

Поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Таким чином, умови, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами і передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення в договорі терміну кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. В такому випадку, термін позовної давності по кожному щомісячному платежу в межах строку кредитування відповідно до частини 5 статті 261 ЦК України починається після невиконання або неналежного виконання позичальником чергового платежу і обчислюється окремо по кожному простроченого платежу. В такому випадку, позовна давність у три роки встановлюється окремо до кожного невиконання щомісячного платежу. Тому, в разі порушення позичальником зобов`язань за кредитом в межах строку кредитування, позовна давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу).

Отже, якщо позичальник впродовж трьох років хоч і не здійснює платежі по кредитному договору (але до закінчення строку кредитного договору), це не дає можливості застосувати судом за його заявою позовну давність. Такі строки можуть застосовуватися щодо кожного окремого платежу, який позичальник не здійснив.

За умовами кредитного договору позичальник мав повертати кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у межах визначеного сторонами строку кредитування. Тому після закінчення строку кредитування позичальник мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги кредитором повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Відповідно до умов договору строк кредитування закінчився 25.09.2022, зазначена дата співпадає з датою останнього платежу відповідно до графіку. Таким чином до цієї дати відповідач повинен був повернути всю заборгованість за кредитним договором, а у позивача після цієї дати, тобто з 26.09.2022 виникло б право для звернення до суду з позовом про стягнення загальної заборгованості за кредитним договором, оскільки саме на цей час позивачу було відомо, що кредитні кошти не повернуті та існує заборгованість.

З даним позовом позивач звернувся до суду 07.01.2025, тобто ТОВ "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" не допущено порушення загального строку позовної давності.

На час розгляду справи судом, відповідачем не надано належних та допустимих доказів погашення заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 39382,14 грн, з яких сума заборгованості за тілом кредиту - 31 731,18 грн та відсотки за користування кредитом у розмірі 7 650,96 грн.

Таким чином, відповідачем були порушені умови кредитного договору №501188270 від 25.09.2019 щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів.

Враховуючи викладене, встановивши факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо сплати заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 39382,14 грн, приймаючи до уваги набуття відповідачем права вимоги заборгованості за вказаним договором на підставі договору факторингу №01-23-02/21 від 23.02.2021, суд доходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 39382,14 грн, з яких сума заборгованості за тілом кредиту - 31 731,18 грн та відсотки за користування кредитом у розмірі 7 650,96 грн.

Щодо вимоги позивача про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує наступне.

Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 9200,00 грн позивачем надано договір № 03-07/24 від 03.07.2024 про надання правничої допомоги; акт №1 приймання-передачі наданих послуг від 15.07.2024; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; платіжну інструкцію №4915 від 01.10.2024 про оплату 9200,00 грн згідно договору про надання правничої допомоги від 03.07.2024.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд: 1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони; 2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що у даній категорії справ вже сформувалася стала судова практика, що в свою чергу не потребує додаткового правового аналізу з боку адвоката для складання документів та формування правової позиції у справі, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4000,00 грн, оскільки цей розмір судових витрат відповідає як критерію реальності понесення адвокатських витрат, так і критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідно до приписів ст.141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3 028,00 грн покладаються на сторін пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст.ст.141, 258-259, 263-265, 268, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" (03035, м.Київ, пл.Солом`янська, 2, ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 382 (тридцять дев`ять тисяч триста вісімдесят дві) грн 14 коп, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту - 31 731 (тридцять одна тисяча сімсот тридцять одна) грн 18 коп, відсотки за користування кредитом у розмірі 7 650 (сім тисяч шістсот п`ятдесят) грн 96 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 243 (дві тисячі двісті сорок три) грн 44 коп. В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Еліт Фінанс" (03035, м.Київ, пл.Солом`янська, 2, ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. В задоволенні решти вимог про стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06.05.2025

Суддя О.В.Бушанська