єдиний унікальний номер справи: 824/54/25
номер провадження 22-ск/824/25/2025
У Х В А Л А

06 травня 2025 року Київський апеляційний суд у складі судді Журби С.О., перевіривши заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 25 березня 2011 року у справі за позовом Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення несплачених процентів, рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 13 квітня 2012 року у справі за позовом Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про стягнення несплачених процентів, та рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 29 квітня 2013 року у справі за позовом Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_1 ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про розірвання кредитного договору № В- 12/0079/08/29/10 та стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 25 березня 2011 року у справі № 74/11 задоволено позов Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 суми несплачених вчасно процентів в розмірі 145 632,85 грн, суми нарахованої пені в розмірі 149 941, 91 грн., суми сплаченого третейського збору в розмірі 500, 00 грн., суми понесених витрат на правову допомогу в розмірі 7 200,00 грн., що разом складає суму коштів в розмірі 303 274,76 грн.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 13 квітня 2012 року у справі № 121/12 , задоволено позов Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 суми несплачених вчасно процентів за період з 22.02.2011 року по 12.03.2012 року в розмірі 76 387, 56 грн., суми понесених витрат на правову допомогу в розмірі 7 200,00 грн, суми сплаченого третейського збору в розмірі 700, 00 грн., що разом складає суму коштів в розмірі 84 287,56 грн.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 29 квітня 2013 року у справі № 212/13, задоволено позов Кредитної спілки «Центр фінансових послуг», розірвано кредитний договір № В- 12/0079/08/29/10, укладений 25.04.2008 року між позивачем та ОСОБА_1 , стягнуто солідарно з ОСОБА_1 ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , суми несплачених вчасно процентів за період з 13.03.2012 року по 22.03.2013 року в розмірі 73 008, 09 грн., суми нарахованої пені за період з 13.03.2012 року по 22.03.2013 року в розмірі 408 984, 69 грн., суми несплаченої частини кредиту в розмірі 42 713, 65 грн., суми сплаченого третейського збору в розмірі 700, 00 грн., суми понесених витрат на правову допомогу в розмірі 2 000,00 грн., що разом складає суму коштів в розмірі 527 406, 43 грн.

01 травня 2025 року до Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про скасування зазначених рішень Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 25 березня 2011 року у справі № 74/11, від 13 квітня 2012 року у справі № 121/12, від 29 квітня 2013 року у справі № 212/13. При цьому заявник зазначив клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень. Крім того, в заяві ОСОБА_1 зазначив клопотання про поновлення строку на подання заяви про скасування зазначених рішень Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок».

На обґрунтування поважності підстав для поновлення строку на подання заяви про скасування оскаржуваних судових рішень від 25 березня 2011 року, від 13 квітня 2012 року, від 29 квітня 2013 року, заявник посилається на те, що не брав участі в розгляді справ, не був обізнаний про прийняті третейським судом рішень та про видачу Печерським районним судом м. Києва виконавчих листів на виконання цих рішень, та дізнався про оскаржувані рішення лише в березні 2025 року через свого представника - адвоката Мозгового О.О., який ознайомився з виконавчими провадженнями № НОМЕР_1 від 24.10.2019 року, № НОМЕР_2 від 24.10.2019 року, № НОМЕР_3 від 24.10.2019 року.

Також заявник зазначав про те, що не був належним чином повідомлений про розгляд справ третейським судом, про що з його точки зору свідчить зазначення в таких рішеннях лише адреси його місця державної реєстрації, хоча ще в додатковій угоді від 25.04.2008 року повідомив кредитора про місце фактичного проживання.

Окрім зазначеного в якості поважності пропуску строку на звернення до суду заявник зазначав про те, що він весною 2015 року був мобілізований на військову службу, яку проходив до 2023 року, на підтвердження чого надав відповідні копії документів.

Оцінивши вищевказані доводи заявника колегія суддів Київського апеляційного суду прийшла до висновків про відсутність підстав для їх прийняття судом.

Положеннями ч.2 ст. 389-1 ЦПК України в редакції на 2011 р., 2012 р. та 2013 р. була передбачена особлива процедура оскарження рішень третейського суду. Зокрема було встановлено, що заява про скасування рішення третейського суду подається до суду за місцем розгляду справи третейським судом сторонами, третіми особами протягом трьох місяців з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов`язки, - протягом трьох місяців з дня, коли вони дізналися або повинні були дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Положеннями ч. 5 ст. 454 ЦПК України (редакція ЦПК України з 15.12.2017 року) визначено, що заява про скасування рішення третейського суду подається стороною, третьою особою у справі, розглянутій третейським судом, протягом 90 днів з дня прийняття рішення третейським судом, а особами, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, - протягом 90 днів з дня, коли вони дізналися або могли дізнатися про прийняття рішення третейським судом.

Як вбачається з доданих до заяви рішень Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 25 березня 2011 року у справі № 74/11, від 13 квітня 2012 року у справі № 121/12, від 29 квітня 2013 року у справі № 212/13, ОСОБА_1 був відповідачем по вказаним справам, і третейський суд належним чином повідомляв його про час та місце розгляду справи. Належних та підтверджених відповідними доказами підстав для критичного відношення до зазначеного судом тверджень до апеляційного суду не представлено. Більш того, сам факт, що третейський суд в оскаржуваних рішеннях зазначив офіційну адресу місця державної реєстрації заявника також підтверджує належність повідомлення відповідача та його виклики до суду, оскільки саме за адресою офіційної реєстрації особи вона і має викликатися до суду.

Доводи заявника про те, що про прийняті третейським судом судові рішення його представник дізнався лише у березні 2025 року, також не є переконливими та не відповідають дійсності.

Із наданих заявником до заяви копій постанов державного виконавця від 29.05.2024 року слідує інформація про те, що виконавчі листи від 20.12.2011 року, 19.11.2012 року, 20.08.2013, видані Печерським районним судом м. Києва на виконання рішень Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 25 березня 2011 року у справі № 74/11, від 13 квітня 2012 року у справі № 121/12, від 29 квітня 2013 року у справі № 212/13, перебували на виконанні в Чорнобаївському відділі ДВС Черкаської області. В травні 2024 року зазначені виконавчі документи відповідною постановою державного виконавця були передані до Броварського відділу ДВС в Броварському районі Київської області за фактичним місцем проживання боржника. При цьому підставою для направлення виконавчих документів за фактичною адресою ОСОБА_1 було відповідне звернення його представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

За таких умов, з урахуванням зазначеної правової норми, вказані документи підтверджують те, що ще принаймні в травні 2024 року заявнику та його представнику було відомо про існування оскаржуваних судових рішень третейського суду, та не було обмежено доступ до повних текстів цих рішень.

На думку апеляційного суду сам по собі факт перебування боржника в складі Збройних Сил України в період з 2015 по 2023 роки також не може обумовлювати наявності підстав для поновлення строку на оскарження рішень Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 25 березня 2011 року, 13 квітня 2012 року, від 29 квітня 2013 року, оскільки передбачений для цього строк неодноразово сплив як з часу їх постановлення і до початку військової служби заявника, так такий строк також минув і після припинення військової служби заявником до дати подання ним заяви про скасування рішень третейського суду.

Зважаючи на вказане, підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущених ним строків на звернення до суду за скасуванням рішень постійно діючого третейського суду в даному випадку відсутні.

Рішенням від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» зазначено: «право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані».

У відповідності до вимог ч. 7 ст. 454 ЦПК України заява, подана після закінчення строку, встановленого частиною п`ятою або шостою цієї статті, повертається.

З огляду на вищевказане, апеляційний суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування рішень Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 25 березня 2011 року у справі № 74/11, від 13 квітня 2012 року у справі № 121/12, від 29 квітня 2013 року у справі № 212/13, підлягає поверненню особі, яка її подала.

На підставі викладеного та керуючись ст. 454 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на подання заяви про скасування рішень Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 25 березня 2011 року у справі № 74/11, від13 квітня 2012 року у справі № 121/12, від 29 квітня 2013 року у справі № 212/13, а саму заяву повернути особі, яка її подала.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя С.О. Журба