КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року

справа № 752/5270/21

провадження № 22-ц/824/1296/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.

при секретарі: Шереметьєвій М.В.

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року, постановлену під головуванням судді Хоменко В.С., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

09.08.2022 року Голосіївським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення в указаній справі, яким позовні вимоги ПАТ «АК «Київводоканал», задоволено.

Ухвалою суду від 14.02.2024 року вказане заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

27.02.2024 року на адресу суду від представника позивача - Карандюк Ю.О. надійшла заява про заміну первісного відповідача - належними відповідачами ОСОБА_2 та Сокуром Н.С. та закриття провадження у справі щодо ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року клопотання про заміну первісного відповідача та закриття провадження щодо ОСОБА_1 в цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги - задоволено.

Замінено в справі № 752/5270/21 первісного відповідача ОСОБА_1 - належними відповідачами: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Провадження в справі № 752/5270/21 щодо ОСОБА_1 - закрито.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на користь ОСОБА_1 536,80 грн (п`ятсот тридцять шість гривень 00 копійок) сплаченого судового збору та понесені витрати на правову допомогу в розмірі 5 643,00 грн (п`ять тисяч шістсот сорок три гривні 00 копійок).

Не погоджуючись із ухвалою суду Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду в частині стягнення правничої допомоги скасувати.

Вимоги обґрунтовані тим, що заявлений ОСОБА_1 розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним. Судова справа не є складною і не потребувала аналізу великої кількості доказів, законодавства, а відтак значних затрат часу та зусиль. Відповідачем документально не підтверджено об`єми виконаної роботи та фактично витрачений на це час.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки зазначила, що витрати, які були понесені ОСОБА_1 є підтвердженими належними доказами та є спрівмірними зі складністю справи та витраченим часом адвоката на вчинення процесуальних дій у даній справі.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

07 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала заяву про розгляд справи буз участі.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору є стягнення боргу за житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , однак згідно з договором купівлі-продажу квартири від 13.10.2004 року, власниками вказаного житлового приміщення є не первісний відповідач, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , при цьому, ОСОБА_1 з 19.04.2005 року зареєстрована за іншою адресою: АДРЕСА_2 .

Суд врахував, що відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами, а в свою чергу відсутність предмета судового розгляду тягне за собою припинення провадження у справі.

За таких обставин, суд вважав за доцільне також задовольнити клопотання представника позивача й в частині закриття провадження в справі щодо ОСОБА_1 .

Суд дослідив матеріали справи та дійшов висновку, що документально підтверджена ОСОБА_1 сума сплаченого судового збору та витрат на правову допомогу, в загальному розмірі 6 179,80 грн, підлягає стягненню з ПАТ «АК «Київводоканал» на її користь.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки апелянтом ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року оскаржується лише в частині стягнення витрат на правничу допомогу, то в іншій частині ухвала суду апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

З матеріалів справи вбачається, що у відзиві на позовну заяву подану представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 навела попередній розрахунок суми судових витрат, відповідно до якого розмір витрат склав 6 179,80 грн.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

На підтвердження витрат на правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 , матеріали справи містять:

- ордер на надання правничої (правової) допомоги № 1376284 від 23.11.2023 року,

- договір про надання правової допомоги № 03-10/2023 від 03.10.2023 року,

- акт приймання-передачі наданих послуг до вказаного договору від 15.12.2023 року, від 20.02.2024 року,

- рахунок № 10-10-01/2023 від 10.10.2023 року на суму 3 850,00 грн (складання, направлення заяви про перегляд заочного рішення),

- платіжну інструкцію № @2PL289880 від 10.10.2023 року на суму 3 850,00 грн,

- рахунок № 22-01-01/2024 від 22.01.2024 року на суму 1 793,00 грн (участь в судових засіданнях),

- платіжну інструкцією № @2PL019818 від 24.01.2024 року на суму 1 793,00 грн.

З акту приймання-передачі наданих послуг слідує, що адвокатом надано наступні послуги із зазначенням їх вартості:

- складання, направлення позивачу та Голосіївському районному суду м. Києва заяви про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09.08.2022 у справі № 752/5270/21 - 3 850 грн.

З огляду на вищевикладене, доводи апелянта про те, що відповідачем документально не підтверджено об`єми виконаної роботи та фактично витрачений на це час, є необґрунтованими, адже розмір понесених витрат підтверджений належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Поряд з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Врахувавши вищевказане, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи, яку представник ОСОБА_1 просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» є завищеним.

Предмет спору в даній справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних та виходячи із критерію реальності та розумності розміру адвокатських витрат, колегія суддів вважає, що витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 2 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року слід змінити, зменшивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу з 5 643,00 до 2 000 грн.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 367, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2024 року змінити в частині понесених витрат на правову допомогу у розмірі 5 643,00 грн, зменшивши суму, яка підлягає до стягненню до 2 000 грн.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 954,88 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 02 травня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді