УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року

м. Київ

справа № 754/598/22

провадження № 61-5209ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - Подільський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянув касаційну скаргу Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року у складі судді Гринчак О. І. та постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року у складі колегії суддів: Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф., Мостової Г. І.,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Подільського ВДВС у м. Києві), в якій просив:

- визнати бездіяльність начальника Подільського ВДВС у м. Києві Коваля Юрія, у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 щодо нездійснення контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій, підпорядкованого йому головного державного виконавця Подільського ВДВС у м. Києві Полінського Б. А., неправомірною;

- зобов`язати уповноважену особу Подільського ВДВС у м. Києві скасувати арешт з усього належного ОСОБА_1 майна, накладений постановою головного державного виконавця Подільського ВДВС у м. Києві Полінського Б. А. від 27 липня 2023 року ВП № НОМЕР_2 про арешт майна боржника.

Вимоги скарги мотивовані тим, що рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 26 квітня 2022 року у цивільній справі № 754/598/22, яке змінено постановою Київського апеляційного суду від 29 серпня 2022 року в частині розміру аліментів, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 задоволено та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 січня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

ОСОБА_1 зауважив, що на постійній основі самостійно утримував своїх неповнолітніх доньок з дня їх народження та на постійній основі надавав кошти ОСОБА_2 для задоволення її власних потреб. Після розірвання шлюбу щомісячно, надавав ОСОБА_2 не менше 25 000,00 грн, оскільки остання не працювала, крім того ніс витрат з придбання всього необхідного для своїх доньок (придбання одягу та необхідних речей для навчання, оплачував курси з вивчення англійської мови, розваги тощо).

28 вересня 2022 року ОСОБА_2 подано до Подільського ВДВС у м. Києві заяву про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначила, що аліменти, розмір яких встановлено рішенням Деснянського районного суду міста Києва, від боржника ОСОБА_1 , не надходили, що категорично заперечується заявником.

04 жовтня 2022 року головний державний виконавець Подільського ВДВС у м. Києві Полінський Б. А. на підставі виконавчого листа № 754/598/22, виданого 08 вересня 2022 року Деснянським районним судом міста Києва, відкрив виконавче провадження № НОМЕР_3.

27 липня 2023 року державний виконавець Полінський Б. А. виніс постанови: про арешт коштів божника, згідно з якою накладено арешт на грошові кошти у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 266 439,47 грн; про арешт майна боржника, згідно з якою накладено арешт на все майно, що належить божнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 266 439,47 грн.

Скаржник вказував, що під час винесення вищевказаних постанов державний виконавець Полінський Б. А. розрахував борг ОСОБА_1 з суми коштів, які підлягали стягненню з ДП «АМПУ» на його користь на підставі рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 червня 2023 року у справі № 758/11111/22 (щодо незаконного призупинення дії трудового договору), яке не набрало законної сили та не було виконано.

Зауважив, що накладення арешту державним виконавцем на грошові кошти, що містились на рахунках та належали йому, а саме на кредитних рахунках та рахунку, на якому знаходилась/зараховувалась належна ОСОБА_1 заробітна плата, позбавило його можливості самостійно сплачувати на користь ОСОБА_2 аліменти, у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.

08 грудня 2023 року державним виконавцем Полінським Б. А. винесено чергову постанову про арешт коштів боржника, у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, згідно з якою повторно накладено арешт на грошові кошти у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 148 386,41 грн.

На підставі постанови про арешт коштів боржника від 08 грудня 2023 року банківськими установами були повторно заблоковані всі рахунки ОСОБА_1 , як ті, на які зараховувалась належна йому заробітна плата, так і ті, на яких перебували кредитні кошти.

ІНФОРМАЦІЯ_3 старша донька - ОСОБА_3 досягла повноліття, у зв`язку з чим правові підстави для нарахування та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів, у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, припинили своє існування.

Не зважаючи на вказане вище, державний виконавець Полінський Б. А. в порушення норм Закону України «Про виконавче провадження» продовжив нараховувати та стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти шляхом списання з рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Акцент-Банк», належної ОСОБА_1 заробітної плати.

За період з 01 січня 2024 року до 18 жовтня 2024 року державний виконавець Полінський Б. А., не маючи на те правових підстав, у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, нарахував та в подальшому стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в сумі 476 828,29 грн, а остання заборгованість, яку неправомірно нарахував 25 вересня 2024 року державний виконавець Полінський Б. А., у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2, склала 49 667,67 грн.

Заявник 27 вересня 2024 року направив Міністерству юстиції України та начальнику Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Юрію Ковалю заяву від 27 вересня 2024 року про зняття арешту з коштів на рахунку НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Акцент-Банк», який використовується для зарахування належної ОСОБА_1 заробітної плати.

Станом на 17 жовтня 2024 року арешт з коштів на рахунку НОМЕР_1 , відкритого в АТ «Акцент-Банк», який використовується для зарахування належної ОСОБА_1 заробітної плати, банком знято не було.

З постанови державного виконавця Полінського Б. А. від 01 жовтня 2024 року ВП № НОМЕР_2 про зняття арешту з коштів вбачається, що підставою для зняття арешту з коштів на усіх рахунках, які належать ОСОБА_1 є те, що станом на 01 жовтня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Станом на 18 жовтня 2024 року арешт з усього майна, належного ОСОБА_1 , який накладено на підставі постанови державного виконавця Полінського Б. А. від 27 вересня 2023 року ВП № НОМЕР_2 про арешт майна боржника не знято, що в свою чергу безпідставно обмежує конституційні права, гарантії та свободи ОСОБА_1 щодо розпорядження належним йому майном.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року, скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано бездіяльність начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваля Юрія, у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 щодо нездійснення контролю за законністю, повнотою і своєчасністю дій, підпорядкованого йому головного державного виконавця Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Полінського Б. А., неправомірною.

Зобов`язано уповноважену особу Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт з усього належного ОСОБА_1 майна, накладений постановою головного державного виконавця Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Полінського Б. А. від 27 липня 2023 року ВП № НОМЕР_2 про арешт майна боржника.

У квітні 2025 року представник Подільського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що станом на 18 жовтня 2024 року існує заборгованість зі сплати аліментів. Постанова державного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 від 27 липня 2023 року про арешт майна боржника є засобом забезпечення виконання рішення суду, тобто для належного стягнення аліментів з боржника до досягнення дітьми повноліття. Враховуючи наведене, зняття арешту з майна боржника є неможливим.

Крім того, у касаційній скарзі заявник викладає клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, яке мотивоване тим, що заявник повний текст постанови апеляційного суду надійшов через підсистему «Електронний суд» 21 березня 2025 року, останній день строку на касаційне оскарження припадає на 20 квітня 2025 року, відтак останнім днем подачі касаційної скарги на постанову є 21 квітня 2025 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення та надані ним докази, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником доводи свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження, що є підставою для поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Частиною шостою статті 394 ЦПК України визначено, що ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 08 вересня 2022 року Деснянським районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 754/598/22 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 11 січня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Вказаний виконавчий лист перебуває на виконанні Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), виконавче провадження НОМЕР_3, боржник - ОСОБА_1 , стягувач - ОСОБА_2

27 липня 2023 року державним виконавцем Полінським Б. А. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_2 винесено постанову про арешт майна боржника, в якій вказується, що для збереження майна боржника у рахунок непогашеної заборгованості, виникла необхідність накласти арешт на все майно боржника. Арешт накладено у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 266 439,47 грн.

Відповідно до постанови про зняття арешту з коштів ВП № НОМЕР_2 від 01 жовтня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня, у зв`язку з чим державним виконавцем Полінським Б. А. знято арешт з усіх рахунків, що належать боржнику.

09 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звертався до Міністерства юстиції України та начальника Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з майна, а саме просив зняти арешт з усього майна, яке належить ОСОБА_1 , накладений постановою головного державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Полінським Б.А. від 27 липня 2023 року ВП НОМЕР_3 та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Постановою державного виконавця Луценко А. С. про скасування заходів примусового виконання ВП № НОМЕР_2 від 18 жовтня 2024 року встановлено, що скасовано заходи примусового виконання, застосовані при примусовому виконанні виконавчого листа Деснянського районного суду міста Києва № 754/598/22 від 08 вересня 2022 року; виключено відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників. Вказаною постановою встановлено, що станом на 18 жовтня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 погашена в повному обсязі.

Згідно з відповіддю № 884676 від 04 листопада 2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 рахується обтяження - арешт нерухомого майна, номер запису - 51155150, дата реєстрації - 27 липня 2023 року, накладене Подільським ВДВС у м. Києві.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності законом № 1404-VIII від 02 червня 2016 року. Для пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими сплинув на час набрання ним чинності.

Аналогічний по суті висновок зроблений і в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18).

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника) (частина друга статті 451 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Частиною другою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до статей 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частинами четвертою, п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У постановах Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі №336/61690/17, від 22 квітня 2021 року у справі №742/819/20, від 28 квітня 2021 року у справі №577/4889/19, від 20 грудня 2021 року у справі №646/7134/19, від 26 травня 2021 року у справі №490/6309/16 зроблено правовий висновок про те, що за змістом пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» таке забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

Отже, за наявності заборгованості по аліментах, а також при неможливості забезпечити виконання судового рішення у інший спосіб підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні.

Разом з тим, судами встановлено, що 01 жовтня 2024 року у ВП № НОМЕР_2 знято арешт з коштів боржника ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю заборгованості зі сплати аліментів, а 02 жовтня 2024 державним виконавцем звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 , яку направлено на виконання до ДП «АМПУ» для подальшого стягнення аліментів починаючи з 01 вересня 2024 року. Тобто, виконання рішення Деснянського районного суду міста Києва у справі № 754/598/22 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 забезпечується зверненням стягнення на його заробітну плату, а за відсутності у нього заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, відсутні правові підстави для подальшого обмеження майнових прав боржника.

За встановлених обставин, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність об`єктивних підстав для збереження накладеного державним виконавцем арешту на майно боржника, а сама лише можливість виникнення заборгованості у майбутньому не може бути підставою для подальшого арешту майна, та порушує право заявника мирно володіти своїм майном.

Наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.

З огляду на зміст оскаржуваних судових рішень та касаційної скарги, вона є необґрунтованою, правильне застосовування судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити Подільському відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) строк на касаційне оскарження ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року.

У відкритті касаційного провадженняу справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за касаційною скаргою Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 березня 2025 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник