П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 року

м. Рівне

Справа № 572/4951/24

Провадження № 22-ц/4815/722/25

Головуючий у Сарненському районному суді

Рівненської області: суддя Ведяніна Т.О.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

17 лютого 2025 року в м. Сарни

Сарненського району Рівненської області

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Онисковця Миколи Юрійовича на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 17 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс" (далі ТОВ "Іннова Фінанс") звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № від 24 лютого 2024 року в розмірі 92806,40 гривень.

Мотивуючи свої вимоги, покликалось на те, що договір було укладено в електронній формі і за ним ОСОБА_1 отримала у кредит 14 000 гривень строком на 360 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,2% за кожен день користування. Позивач свої зобов`язання виконав, але відповідач покладених на неї обов`язків не виконала, тому через це утворилась заборгованість, яка становила заявлену до стягнення суму грошових коштів та складалась з 14 000 гривень тіла кредиту, 76 384 гривень процентів, що нараховані по 29 жовтня 2024 року.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 17 лютого 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Іннова Фінанс" заборгованість за договором надання грошових коштів у позику № від 24 лютого 2024 року в розмірі 90 384 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Іннова Фінанс" витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 гривні.

На рішення суду представником ОСОБА_1 адвокатом Онисковцем М.Ю. подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначалося про неврахування судом попередньої інстанції того, що матеріали справи не містили доказів підписання кредитного договору відповідачем, отримання і використання кредиту. Також не доведено, що саме позивач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису.

При цьому представник зважав й на те, що розрахунок заявлених до стягнення відсотків є хибним. Так, відсотки були нараховані в порядку п. 2.6.1 договору за стандартною процентною ставкою в розмірі 2.2% в день. Однак станом на день ухвалення рішення набув чинності п. 5 розділу I Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", відповідно до якого максимальний розмір денної процентної ставки не міг перевищувати 1 % і позивач мав обмежитись такою відсотковою ставкою. Отже, розмір відсотків мав становити 34 720 гривень, який розраховано таким чином: 14 000 х 1% х 248 днів, а не 14 000,00 х 2,2% х 248 днів, як це помилково обчислено позивачем.

З наведених підстав просив скасувати рішення суду першої інстанції, залишивши позовну заяву без задоволення.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, хоча йому про це роз`яснювалось ухвалою Рівненського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи представника відповідача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З матеріалів справи вбачається, що 24 лютого 2024 між ТОВ "Іннова Фінанс" та ОСОБА_1 укладено у електронному вигляді договір надання грошових коштів у позику №. Договір позичальником було підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором. За змістом пункту 2.2. позичальник отримує від позикодавця позику 14 000 гривень шляхом їх безготівкового перерахунку на рахунок позичальника. Строк позики становить 360 днів (п.2.5), а п.2.6.1. передбачено стандартну процентну ставку в розмірі 2.2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.2.5 даного договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Контрактовий дім" на підставі договору №160523/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів здійснив переказ кредитних коштів від ТОВ "Іннова Фінанс" на картку НОМЕР_1 у сумі 14 000 гривень, дата прийняття 24.02.2024.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив із того, що матеріалами справи підтверджено отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 14 000 гривень, що не спростовано відповідачем, а тому дана заборгованість обґрунтовано підлягає стягненню.

Також вказав, що з відповідача слід стягнути нараховані позивачем відсотки, які нараховувалися по 29 жовтня 2024 року в сумі 90 384 гривень, оскільки вимога про стягнення заборгованості заявлена до закінчення терміну дії кредиту, вказана сума відсотків нарахована відповідно до узгоджених сторонами розмірів процентної ставки в межах строку кредитування, а тому є обґрунтованою.

Із дослідженого договору про надання грошових коштів у позику видно, що його умови відповідають законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту кредитного договору видно й те, що при його укладені кредитор з`ясував особу позичальника, її персональні дані, а саме, серію і номер паспорту, місце проживання та реєстрації, ідентифікаційний номер та інформацію про банківську платіжну картку позичальника № НОМЕР_2 .

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку ,коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Між тим, будь-яких доказів на обґрунтування своїх заперечень проти позову, в т.ч. і щодо відсутності вини та зобов`язань, відповідач не надала, судом не було здобуто, а матеріали справи їх не містять.

Так, доказів того, що персональні дані ОСОБА_1 були використані первісними кредиторами чи іншими особами для укладення кредитного договору від імені відповідача, нею не надані. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій, відповідач не зверталась.

У тому числі не спростовано, що банківська платіжна картка № НОМЕР_2 не належить позичальнику.

Відповідно до наявної у відкритих джерелах інформації в мережі Інтернет банком емітентом з ідентифікаційним номером (BIN) №537541, який складає перші шість цифр від номеру картки, є Акціонерне Товариство "Універсал Банк", марка картки: MASTERCARD, тип дебетова: рівень: WORLD.

Тобто з метою спростування вимог нового кредитора боржник могла б надати й отриману в банка емітента інформацію щодо неналежності їй платіжного інструменту з такими ознаками або ж підтвердити неотримання грошових коштів за кредитним договором.

Отже, презумпцію винуватості боржника та факту виникнення між сторонами відповідного зобов`язання не спростовано, а тому порушення суб`єктивних прав кредитора є очевидним і це спонукало до стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14 000 гривень.

Разом з тим частково обґрунтованими є доводи автора апеляційної скарги про неправильність нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами.

Так, п. 5 розділу I Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" доповнено ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" частиною п`ятою , згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Між тим, Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24 грудня 2023 року.

Крім того, цим Законом розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 17, згідно з яким тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Тому за період з 24 лютого (день укладення договору та отримання позики) по 22 квітня 2024 року (день закінчення встановлених законодавством перших 120 днів) проценти за користування повинні були нараховуватись з розрахунку обумовленої сторонами денної відсоткової ставки розміром 2,2%, що за 58 днів становило 17 864 гривень.

За період з 22 квітня по 20 серпня 2024 року (період встановлених законодавством наступних 120 днів) проценти повинні були нараховуватись із застосуванням максимальної розміру денної процентної ставки в розмірі 1,5%, що за 120 днів становило б 25 200 гривень. Лише з 20 серпня по 29 жовтня 2024 року проценти повинні були нараховуватись відповідно до ч.5 ст.8 Закону України " Про споживче кредитування" за денною стовкою 1%, що за 70 днів складає 9800 гривень.

Тому, зважаючи на засади диспозитивності цивільного судочинства, за заявлений позивачем період, а саме з 24 лютого по 29 жовтня 2024 року, тобто за 248 днів, до стягнення підлягає 52 864 гривень заборгованості за процентами.

За цих обставин оскаржуване рішення належить змінити та зменшити стягнуту судом попередньої інстанції заборгованість.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріалами справи з`ясовано, що при пред`явленні позову та поданні апеляційної скарги в електронних формах судові збори сплачені у встановлених законодавством порядках і розмірах, а саме в сумі 2 422,40 гривень та 3 633,60 гривень відповідно.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягало б до стягнення 1 792,04 гривень судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог (66 864*2422,40?90384).

За результатами ж розгляду апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 945,55 гривень судового збору пропорційно до її задоволених вимог (23520*3633,60?90384).

При цьому ч.10 ст. 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Беручи до уваги надану процесуальним законодавством для суду можливість здійснення взаємозаліку судових витрат, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач повинен компенсувати позивачу 846,49 гривень судового збору за результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції (1 92,04 -945,55).

Підставою для зміни рішення суду першої інстанції відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Онисковця Миколи Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2025 року змінити.

Зменшити стягнуту з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс" заборгованість за договором надання грошових коштів у позику № від 24 лютого 2024 року з 90 384 гривень до 66 864 (шістдесят шість тисяч вісімсот шістдесят чотири) гривень.

Здійснити перерозподіл судового збору в справі та скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс" витрат зі сплати судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять два) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс" 846 (вісімсот сорок шість) гривень 49 копійок судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Іннова Фінанс"; адреса місцезнаходження: вул. Болсуновська, 8, поверх 9, м. Київ; .

Відповідач: ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О. Гордійчук

С.С. Шимків