Провадження № 22-ц/802/504/25 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 подану його представником ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2025 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2025 року в складі судді Шестерніна В. Д.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (надалі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 04.10.2023 ТОВ «Маніфою» (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір позики №626146, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти в розмірі 10000,00 гривень, які остання зобов`язалася повернути та сплатити проценти та інші платежі, пов`язані з виконанням договору.

ТОВ «Маніфою» виконав свої зобов`язання, проте, відповідач порушив умови договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість зі сплати кредиту та процентів, яка станом на дату подання позовної заяви становить 28735 гривень, з яких: 10000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 18735,00 гривень - заборгованість за відсотками.

Позивач зазначає, що 11.01.2024 ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали договір факторингу №11-01/2024, відповідно до якого до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право вимоги до відповідача за вказаним договором.

03.10.2023 ТОВ «Аванс Кредит» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір про надання фінансового кредиту №03906-10/2023, за умовами якого позичальнику товариство надало грошові кошти в розмірі 10000,00 гривень, які остання зобов`язалася повернути та сплатити проценти та інші платежі, пов`язані з виконанням договору.

ТОВ «Аванс Кредит» виконав свої зобов`язання, проте, відповідач порушив умови щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів у встановлені строки та порядку, у зв`язку з чим у відповідача виникла прострочена заборгованість зі сплати кредиту та процентів, яка станом на дату подання позовної заяви становить 62500 гривень, з яких: 10000,00 гривень - заборгованість за тілом кредиту; 52500,00 гривень - заборгованість за відсотками.

Право вимоги за цим договором перейшло від ТОВ «Аванс Кредит» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі договору факторингу №29042024 від 29.04.2024.

Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 91235 грн, з яких: заборгованість за кредитним договором №626146 від 04.10.2023 - 28735 грн.; заборгованість за кредитним договором №03906-10/2023 від 03.10.2023 62500 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за договором позики №6261461 від 04.10.2023 в розмірі 28 735 грн., з них: 10 000 грн. - заборгованість за сумою позики (тілом кредиту); 18 735 грн. - заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №03906-10/2023 від 03.10.2023 в розмірі 52 500 грн., з них: 52 500 грн. заборгованість за процентами.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» судовий збір у розмірі 2 443,25 грн.

Повернути ТОВ «ФК «ЄАПБ» з державного бюджету судовий збір в розмірі 252,75 грн., сплачений згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №77480 від 16.08.2024.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Ухвалено стягнути з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 876,80 грн.

В задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Не погоджуючись із рішеннями суду першої інстанції, представник відповідача подала апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за Договором позики №6261461 від 04.10.2023 в розмірі 15 235,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 5 235,00 грн. суми заборгованості за процентами за користування позикою.

Апеляційна скарга мотивована тим, що визначена позивачем сума заборгованості за процентами за договором позики №6261461 від 04.10.2023 в сумі 18 735,00 грн. необґрунтована. Проценти за вказаним кредитом позивачем повинні нараховуватися включно до закінчення строків кредитування в кредитному договорі, тобто, до 08 грудня 2023 року в сумі 5 235,00 грн.

Щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором № 03906-10/2023 від 03.10.2023 представник відповідача зазначив, що рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних щодо стягнення тіла кредиту в сумі 10 000, 00 грн. не оскаржується, а в частині стягнення процентів в розмірі 52 000, 00 грн. вважає не доведеним розмір заборгованості.

З апеляційної скарги вбачається, що відповідачем оскаржується рішення в частині задоволення вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

24.04.2025 представник відповідача подала через систему «Електронний суд» клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу, в якому просить стягнути з ТОВ «ФК «ЄАПБ» на користь відповідача 4000 грн. витрат на професійну правничу допомогу в апеляційному судді.

06.05.2025 позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ», через систему «Електронний суд», подало заперечення, зазанчає, що заявлені витрати на надання правової допомоги є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їхстягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Просить відмовити у задоволенні заяви.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (91235 грн.) менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у даній справі є 09.05.2025, тобто дата складення повного судового рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Щодо заборгованості за договором позики №6261461 від 04.10.2023.

З матеріалів справи вбачається, що 04.10.2023 між ТОВ «Маніфою» та відповідачем було укладено договір позики № 6261461. Договір позики підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на його номер мобільного телефону (пункт 11 договору позики) реквізити та підписи сторін.

Згідно з пунктом 2.1 договору позики, за цим Договором позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику), а позичальник приймає на себе обов`язок повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього Договору.

Відповідно до пунктів 2.2, 2.3.2 - 2.3.4 договору позика надається на умовах повернення, платності та строковості на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Сума позики 10000 грн. Строк позики до 08 грудня 2023 року (65 днів). Дата надання позики 04 жовтня 2023 року, дата повернення 08 грудня 2023 року.

Згідно з пунктом 2.6 позика надається позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок банківської карти, зареєстрованого позичальником для цієї цілі в Особистому кабінеті.

Відповідно до пунктів 2.4.1 - 2.4.3 проценти за користування позикою нараховуються за спадною процентною ставкою на підставі фіксованого середньоденного розміру процентів за користування позикою відповідно до Додатку № 1 до Договору позики.

Середньоденний розмір процентів за користування позикою, акційний, фіксований: 2.49000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики.

Середньоденний розмір процентів за користування позикою, базовий, фіксований: 2.49000% від суми позики за кожен день користування позикою в межах повного строку позики.

Базова процентна ставка за позикою, фіксована: 3.0000 % від суми позики за кожен день користування позикою.

На виконання вказаного договору ТОВ «Маніфою» було здійснено переказ коштів в національній валюті без відкриття рахунків на платіжну картку клієнта: 04.10.2023 на суму 10000 грн,, що підтверджується повідомленням № 2782_34 від 27.08.2024.

Відповідно до розрахунку заборгованості, поданого позивачем, станом на 15.02.2024 загальна сума заборгованості по договору за період з 04.10.2023 по 08.12.2023 становить 28735 грн, з яких 10000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 18735 грн заборгованість за відсотками.

11.01.2024 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір факторингу № 11-01/2024.

Згідно з витягом з Реєстру боржників №2 до Договору факторингу № 11-01/2024 від 11.01.2024, актом приймання-передачі Реєстру Боржників № 2 від 15.02.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 28735 грн, з яких 10000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 18735,00 грн заборгованість за відсотками.

Підписання договору позики сторонами, його відповідність Закону України «Про електронну комерцію», отримання кредитних коштів та факту переходу від ТОВ «Маніфою» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги за цим договором, сторонами не оспорюється, а встановлені в цій частині рішення суду першої інстанції обставини справи відповідачем не оскаржуються.

Оскільки рішення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту за договором позики №6261461 від 04.10.2023 в сумі 10000грн не оскаржується, то відповідно до норм ст. 367 ЦПК України апеляційним судом у цій частині рішення не переглядається та на предмет законності й обґрунтованості не перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами в розмірі 18735,00 грн., суд першої інстанції вважав доведеним, що нараховання відповідає умовам договору, а тому підлягаю стягненню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях.

Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.

Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. А саме - протягом строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.

Про таке зазначено у правових висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 23.05.2018 по справі № 910/1238/17.

За умовами укладеного між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 договору позики № 6261461 від 04.10.2023 строк кредитування становить 65 днів, з моменту отримання кредиту (з 04.10.2023 по 08.12.2023).

Згідно з пункту 3.1 договору позики № 6261461 від 04.10.2023 умови нарахування процентів протягом першого розрахункового періоду (за Розрахунком, затвердженим Сторонами при укладенні Договору або, у разі наявності, затвердженим Сторонами при укладенні Додаткової угоди щодо продовження строку позики):

3.1.1. У разі наявності акційних пропозицій проценти за користування позикою нараховуються за акційною процентною ставкою відповідно до встановленого в Розрахунку за Договором позики графіку нарахування процентів, при цьому значення акційної процентної ставки є середньоденним розміром процентів в межах першого розрахункового періоду.

Позичальник має право сплатити проценти за користування позикою, нараховані за акційною процентною ставкою, у разі повернення позики протягом строку позики, визначеного цим Договором.

Також Позичальнику надається право сплатити проценти за користування позикою, нараховані за акційною процентною ставкою, у межах 3-денного строку після спливу першого розрахункового періоду. У разі недотримання цієї умови, проценти за користування позикою за кожен день першого розрахункового періоду нараховуються за базовою процентною ставкою. Відповідне перерахування процентів здійснюється на 4-й день після спливу строку першого розрахункового періоду.

3.1.2. У разі відсутності акційних пропозицій (акційна процентна ставка відповідає базовій процентній ставці), а також при укладенні Додаткової угоди щодо пролонгації позики, проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою відповідно до встановленого в Розрахунку графіка нарахування процентів, при цьому значення базової процентної ставки є середньоденним розміром процентів в межах першого розрахункового періоду, визначеного Договором/відповідною Додатковою угодою щодо продовження строку позики.

Застосування акційної процентної ставки є правом, а не обов?язком Товариства. У разі відсутності акційних пропозицій значення акційної ставки відповідає значенню базової процентної ставки.

Відповідно до пункту 3.2. договору, після спливу першого розрахункового періоду, у межах всього подальшого строку позики проценти за користування позикою нараховуються за основною процентною ставкою в розмірі, визначеному п. 2.4.3 цього Договору, за кожен день користування позикою в межах строку позики.

Як вбачається з розрахунку за договором позики № 6261461 від 04.10.2023 перший розрахунковий період становить 15 днів (з 04.10.2023 по 19.10.2023). Відповідач не виконав свого обов`язку щодо сплати процентів за користування позикою, тому проценти за користування позикою за кожен день першого розрахункового періоду нараховуються за базовою процентною ставкою, а з шістнадцятого дня 20.10.2023 проценти нараховуються в розмірі визначеному пунктом 2.4.3 Договору 3,00%.

Досліджуючи наданий позивачем розрахунок заборгованості, а саме порядок нарахування процентів, апеляційний суд встановив, що у період з 04.10.2023 (дата укладання договору) по 19.10.2023 (перший розрахунковий період) відповідачу нараховувалися проценти відповідно до п.2.4.2 договору у розмірі 2,49% за кожен день користування кредитом, що з урахуванням розміру боргу за основною сумою кредиту становить 3735 грн за кожен день (10000 грн х 2,49% х 15днів).

Починаючи з 20.10.2023 по 08.12.2023 проценти нараховувалися відповідно до п.2.4.3 договору, де обумовлено розмір процентної ставки 3,00%, що становить 15000 грн (10000 грн х 3% х50).

З огляду на викладене, проценти за договором позики № 6261461 від 04.10.2023 нараховувалися відповідно до його умов, погоджених з відповідачем, в межах періоду 04.10.2023 по 08.12.2023, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про підставність позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 18735 грн. заборгованості зі справи процентів.

Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги про безпідставність заявленого позивачем розміру процентів до стягнення.

Щодо заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №03906-10/2023 від 03.10.2023.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.10.2023 ТОВ «Аванс Кредит» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) уклали договір про надання фінансового кредиту №03906-10/2023, відповідно до якого (пункт 1.1) кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит в розмірі 10 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2. Кредитного договору тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби Клієнта. Кредит надається строком на 360 днів. Дата надання кредиту 03.10.2023. Наданий кредит Клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування. Дата погашення кредиту 26.09.2024.

Згідно з п. 1.4.1. Кредитного договору Процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього Договору.

Відповідно до п. 1.5. Кредитного договору Клієнт зобов`язується сплачувати проценти - кожні 15 днів. Детальні терміни(дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується Графік платежів), що є Додатком №1 до цього Договору.

Пунктом 1.6. Кредитного договору Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта уключаючи використання реквізитів платіжної картки № 5375 - 41xx - xxxx - 0251, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.

Відповідно до п.п 3.1. Кредитного договору Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з розрахунком заборгованості, наведеним у позовній заяві, загальна сума заборгованості по договору №03906-10/2023 від 03.10.2023 становить 62500 грн, з яких 10000,00 грн заборгованість за тілом кредиту та 52500 грн заборгованість за відсотками.

29.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та позивачем укладено договір факторингу №29042024.

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 29.04.2024, акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №29042024 від 29.04.2024 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 62500 грн, з яких: 10000,00 грн основна сума боргу, 52 500,00 грн заборгованість за відсотками.

Після укладення договору факторингу позивачем жодних відсотків по договору про надання фінансового кредиту №03906-10/2023 від 03.10.2023 не нараховувалося.

Підписання договору про надання фінансового кредиту сторонами, його відповідності Закону України «Про електронну комерцію», отримання кредитних коштів та перехід від ТОВ «Аванс Кредит» до ТОВ «ФК «ЄАПБ» прав вимоги за цим договором, сторонами не оспорюється, а встановлені в цій частині рішення суду першої інстанції обставини справи відповідачем не оскаржуються.

Оскільки рішення в частині відмови у стягнені заборгованості за тілом кредиту за договором про надання фінансового кредиту №03906-10/2023 від 03.10.2023 в сумі 10000грн не оскаржується, то відповідно до норм ст. 367 ЦПК України апеляційним судом у цій частині рішення не переглядається та на предмет законності й обґрунтованості не перевіряється.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами в розмірі 52500 грн., суд першої інстанції вважав доведеним нараховання процентів відповідно до умов договору.

Такий висновок суду є правильним.

Згідно з приписами статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржникзобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях.

Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.

Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. А саме - протягом строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.

Про таке зазначено у правових висновках Верховного Суду, викладених в постанові від 23.05.2018 по справі № 910/1238/17.

За умовами укладеного між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 договору про надання фінансового кредиту №03906-10/2023 від 03.10.2023 строк кредитування становить 360 днів, процентна ставка 2,5%.

Відповідно до пункту 3.3 договору нарахування процентів за цим договором здійснюється в межах строку кредитування, зазначеного в п.1.2 договору, починаючи з дня надання кредиту клієнту. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня.

Як встановлено вище, 29.04.2024 між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №29042024. Відповідно до витягу з реєстру боржників від 29.04.2024 заборгованість відповідача за відсотками становить 52 500,00 грн.

Апеляційний суд перевірив заявлений позивачем розмір заборгованості зі сплати процентів та встановив, що проценти нараховані за 210 днів (10000 х 2,5 % х 210 = 52 500 грн), включаючи день видачі кредиту, що передбачено пунктом 3.3 укладеного договору та до моменту відступлення права вимоги 29.04.2024 (після відступлення права вимоги проценти новим кредитором не нараховувались), тобто в межах строку кредитування, узгодженого сторонами.

З урахуванням зазначеного, доведеними і обгрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за процентами в розмірі 52500 грн.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування немає.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, то підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 268, 367, 368, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 подану його представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 лютого 2025 року та додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 березня 2025 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: