Справа № 758/7203/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Годованюк Ю.Р., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Євсєєва В.В., представника відповідача адвоката Розум О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Київпастранс», третя особа: філія комунального підприємства «Київпастранс» тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо № 3, про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До Подільського районного суду міста Києва звернулася ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) з позовом до комунального підприємства «Київпастранс» (надалі за текстом - відповідач), третя особа: філія комунального підприємства «Київпастранс» тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо № 3 (надалі за текстом - третя особа), про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що відповідачем дотримано вимоги законодавства при звільненні позивача. Також відповідач просить застосувати наслідки пропуску спеціального строку встановленого ст. 233 КЗпП України.

Ухвалою Суду від 11.06.2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання.

05.07.2024 до суду від відповідача надійшов відзив.

10.10.2024 до суду від позивача надійшли пояснення.

28.10.2024 до від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

За наслідками підготовчого засідання 18.12.2024 судом частково задоволено клопотання позивача про витребування доказів, закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання 04.04.2025 прибув позивач та представники сторін.

Позивач та її представник просили задовольнити позов, проти чого заперечив представник відповідача.

У судовому засіданні 04.04.2025 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши докази, суд встановив наступне.

Позивач вказує, що її було протиправно звільнено з роботи.

Відповідач заперечує проти позову виходячи з того, що відповідачем дотримано вимоги законодавства при звільненні позивача.

Так, судом встановлено, що позивач звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Філії тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо № 3 Департаменту транспортної інфраструктури Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 17.04.2024 у справі № 760/25946/23 відмовлено у задоволені позову, при цьому, у вказаному рішенні, було встановлено наступні обставини.

06 вересня 2019 року на підставі наказу № 190к позивача було призначено на посаду водія тролейбуса Філії тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо № 3, що підтверджується копією трудової книжки позивача.

На підставі наказу № 204-кз від 03 жовтня 2023 року трудовий договір між позивачем та Філією тролейбусного ремонтно-експлуатаційного депо № 3 було припинено, позивача звільнено з 26 вересня 2023 року за прогули без поважної причини на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, встановлені у Рішенні Солом`янського районного суду міста Києва від 17.04.2024 у справі № 760/25946/23 обставини, щодо припинення трудових відносин між сторонами є встановленими та не підлягають повторному доказуванню.

Позивач у судовому засіданні пояснила, що вона поїхала до м. Миколаєва у свої вихідні дні, проте, повернутися вчасно до м. Києва на робоче місце у неї не вийшло через зіпсований телефон та відсутність мобільного зв`язку, а також через неможливість придбати квиток на потяг до м. Києва у запланований день через постійні повітряні тривоги в м. Миколаєві. У зв`язку з цим, її не було на робочому місці два робочі дні. Вважає свою відсутність на робочому місці такою, що відбулась з поважних причин та підстави для її звільнення були відсутні.

Однак, як у справі №760/25946/23 та і в цій справі №758/7203/24 позивачем жодних доказів поважності причин її відсутності на робочому місці суду не надано, зокрема, позивачем не доведений факт її перебування у м. Миколаєві, у матеріалах справи відсутні докази її поїздки до цього міста, а саме, копії квитків на потяг тощо.

Також в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач взяла відпустку, у неї був вихідний день тощо.

Частиною 4 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Відповідач просить застосувати наслідки пропуску спеціального строку встановленого ст. 233 КЗпП України.

За змістом ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Встановлений частиною третьою цієї статті строк застосовується і при зверненні до суду вищого у порядку підлеглості органу.

Згідно з ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Позивачем разом з позовом подано клопотання про поновлення строку на звернення до суду за захистом порушених трудових прав.

Клопотання обгрунтовано тим, що однією із головних причин пропуску позивачем строку на звернення до суду є те, що позивача розраховувала на надання кваліфікованої правничої допомоги.

Позивач вказує, що не має юридичної освіти, не знає особливостей трудового законодавства та не знає судового процесу, в зв`язку з чим, дізнавшись про видачу відповідачем наказу про звільнення звернулася за кваліфікаційною правовою допомогою до ТОВ «Амадео Право». Спеціалістом ТОВ «Амадео Право» на виконання укладеного між позивачем та товариством Договору про надання юридичних послуг № від 27.10.2023 було складено позовну заяву, сформовано пакет документів та гарантовано, що позивач отримаю позитивне рішення.

Оскільки позивача було звільнено з роботи і позивач втратила єдине джерело доходу, коштів на повний супровід у суді у неї не було, тому в судових засіданнях позивач приймала участь самостійно.

Як вказано вище, Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 17.04.2024 у справі № 760/25946/23 відмовлено у задоволені позову.

Таким чином, за висновком позивача, нею було пропущено строки на звернення до суду за захистом своїх прав в зв`язку з неотриманням належної правничої допомоги на яку вона розраховувала.

Також при розгляді клопотання позивач просить врахувати наслідки введення воєнного стану, відключення світла у місті Києві, повітряні тривоги, під час яких не можуть нормально функціонували підприємства, установи та організації.

Відповідач заперечує проти задоволення клопотання виходячи з того, що питання щодо вибору та способу отримання юридичних послуг знаходиться у виключній компетенції позивача та є його непорушним конституційним правом, а відтак, обставина надання позивачу некваліфікованої правничої допомоги не бути визнана судом поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Також позивач, як на поважну причину пропуску строку для звернення до суду, на введення в країні військового стану, однак жодних доказів на підтвердження конкретних обставин, що завадили позивачу вчасно реалізувати своє право на захист у судовому порядку, не надає, при цьому, звернувшись за захистом порушеного права до Солом`янського районного суду м. Києва, вищевказане не завадило.

При вирішенні клопотання суд керується наступним.

Згідно з вимогами статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

В абзаці 1 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статті 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Оскільки строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін, тому у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Указана судова практика є незмінною.

Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, норма статті 233 КЗпП України деталізує це правило стосовно випадків звільнення працівника. У такому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки: в залежності від того, яка з цих подій відбулася раніше.

Отже, для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини, як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. Тобто для такої категорії трудових спорів встановлено спеціальне правило обрахунку початку строку виникнення права на звернення до суду, відмінне від загального правила, за яким виникнення цього права пов`язується з моментом, коли працівник дізнався або за всіма обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом «ex officio», незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі.

Подібний правовий висновок викладений у Постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18 (провадження № 61-5845св19), від 03 жовтня 2022 року у справі № 204/1724/20 (провадження № 61-18714св20).

Статтею ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Судом враховано, що позивач пропустила строк на звернення до суду з цим позовом, у зв`язку з залишення позову без задоволення у справі №760/25946/23.

Поруч з цим, суд погоджується з доводами відповідача, що обставина надання позивачу некваліфікованої правничої допомоги не бути визнана судом поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Також суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження конкретних обставин, що завадили позивачу вчасно реалізувати своє право на захист у судовому порядку, при зверненні до Подільського районного суду міста Києва.

Враховуючи вищевикладене, суд залишає клопотання про поновлення строку на звернення до суду за захистом порушених трудових прав.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265, 280-282, 289, ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до комунального підприємства «Київпастранс», третя особа: філія комунального підприємства «Київпастранс» тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо №3, про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення;

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач - комунальне підприємство «Київпастранс» (юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, буд. 2, ідентифікаційний код: 31725604);

третя особа - філія комунального підприємства «Київпастранс» тролейбусне ремонтно-експлуатаційне депо № 3 (юридична адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд. 14, ідентифікаційний код: 03328824);

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Гребенюк