ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року місто Чернівці справа №727/7121/24

провадження №22-ц/822/311/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Факас А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Еталон», ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 08 січня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон», ОСОБА_2 про стягнення вартості заподіяної матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, головуючий в суді першої інстанції суддя Терещенко О.Є.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Еталон» (далі по тексту ПАТ «СК «Еталон») та ОСОБА_2 про стягнення вартості заподіяної матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно заяви про уточнення позовних вимог, посилався на те, що 05 лютого 2024 року о 12 год. 59 хв. в м. Чернівці, по вул.Героїв Майдану, 55, водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Dodge Journey», номерний знак НОМЕР_1 , який йому належить, та, здійснюючи виїзд з прилеглої території, не впевнився в безпеці маневру і допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , яка в свою чергу по інерції скоїла зіткнення з автомобілем «Toyota Land Cruiser 150», номерний знак НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_1 , і яким він керував. Вказаний автомобіль був забезпеченим, а відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТОВ «Страхова компанія «Гардіан» (скорочено - ТДВ «СК «Гардіан»), що підтверджується полісом №EP-215021968 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 07 червня 2023 року.

Вказує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі по тексту - ДТП), автомобілі зазнали пошкоджень, було заподіяно матеріальних збитків, травмованих не було.

ОСОБА_2 порушив п.10.2 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України). Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29 лютого 2024 року, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпА) і на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Зазначає, що внаслідок ДТП автомобіль «Toyota Land Cruiser 150», 2010 року, номерний знак НОМЕР_3 , - зазнав значних механічних пошкоджень та за висновком №11/24, складеного 12 лютого 2024 року, за результатом автотоварознавчої експертизи судового експерта ОСОБА_4 , свідоцтво №565 від 26 жовтня 2001 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, вартість матеріального збитку (з технічної точку зору), завданого власнику автомобіля «Toyota Land Cruiser 150», 2010 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номерний НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження у ДТП 05 лютого 2024 року становить 72 727,69 (сімдесят дві тисячі сімсот двадцять сім грн. 69 коп.) без ПДВ. Вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruiser 150», 2010 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номерний НОМЕР_3 внаслідок його пошкодження у ДТП 05 лютого 2024 року, становить 170 261,56 (сто сімдесят тисяч двісті шістдесят одна грн. 56 коп.) без ПДВ.

За проведення судової автотоварознавчої експертизи ОСОБА_1 було сплачено 4 500,00 (чотири тисячі п`ятсот грн. 00 коп.) грн.

Вказує, що на момент вчинення ДТП (тобто 05 лютого 2024 року), ОСОБА_2 керував транспортним засобом, відповідальність якого була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Еталон», що підтверджується договором (полісом) №ЕР-216450403 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24 серпня 2023 року; франшиза, встановлена даним договором (полісом) складає нуль гривень.

05 лютого 2024 року позивач направив ПАТ «Страхова компанія «Еталон» повідомлення про настання страхового випадку, яке було прийнято 12 лютого 2024 року.

Про вчинення дій, передбачених ст.34 Закону України №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова компанія «Еталон» позивача не повідомила, тому 12 лютого 2024 року ОСОБА_1 , як потерпілий внаслідок ДТП самостійно обрав експерта для визначення розміру матеріальної шкоди. Цього дня ним було укладено договір на проведення судової автотоварознавчої експертизи з судовим експертом Юзва Станіславом Григоровичем.

21 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Еталон» із заявою про виплату йому страхового відшкодування в результаті вказаної ДТП. Дане звернення залишилось поза увагою ПАТ «Страхова компанія «Еталон», на адресу заявника протягом 3-х місяців не надійшло відповіді з результатами розгляду заяви.

18 березня 2024 року ОСОБА_1 , не отримавши будь-якої інформації від страхової компанії, вдруге звернувся до ПАТ «Страхова компанія «Еталон» з заявою про виплату страхового відшкодування. На дане звернення, в порушення вимог п.п.36.1, 36.2 ст.36 Закону України №1961-IV, ПАТ «Страхова компанія «Еталон» на адресу заявника не було направлено письмове повідомлення про прийняте рішення.

14 травня 2024 року ОСОБА_1 в черговий раз звернувся із заявою до ПАТ «Страхова компанія «Еталон» з вимогою сплатити 170 261,56 (сто сімдесят тисяч двісті шістдесят одну грн. 56 коп.) грн. - на витрати, які необхідні для відновлення автомобіля «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_3 , унаслідок ДТП 05 лютого 2024 року, за наслідками якого ОСОБА_5 визнано судом винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУПАП. Результатом даного звернення стала здійснена страхова виплата на користь позивача у розмірі 57 019,29 грн., яку позивач вважає недостатньою для відшкодування нанесеної матеріальної шкоди.

Позивач не погоджується із розміром виплаченої суми, а тому змушений звернутися до суду з позовом про стягнення завданого збитку.

Згідно рахунку № ОМ-С04064 від 25 березня 2024 року ТОВ «Олімп Моторс» вартість необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля «Toyota Land Cruizer 150», реєстраційний номер НОМЕР_3 деталей, комплектуючих, становить всього з ПДВ - 132 380,40 грн.

Вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 , власнику автомобіля «Toyota Land Cruizer 150», 2010 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номерний НОМЕР_3 , унаслідок його пошкодження у ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без врахування ПДВ становить72 727,69 (сімдесят дві тисячі сімсот двадцять сім грн.69 коп.); ПДВ 14 545,54 грн., всього з ПДВ 87 273,23 грн. (вісімдесят сім тисяч двісті сімдесят три грн. 23 коп.).

ПАТ «Страхова компанія «Еталон» сплатило на рахунок ФОП ОСОБА_6 страхове відшкодування у розмірі 57 019,29 грн. (п`ятдесят сім тисяч дев`ятнадцять грн. 29 коп.), без врахування ПДВ (копія рахунку в матеріалах справи).

Отже, з урахуванням вищенаведеного, ПАТ «Страхова компанія «Еталон» має додатково відшкодувати ОСОБА_1 вартість матеріального збитку завданого йому внаслідок ДТП (пошкоджено автомобіль) в розмірі 30 253,94 грн. (тридцять тисяч двісті п`ятдесят три грн. 94 коп.): (87 273,23 грн.- 57 019,29 грн.) з врахуванням ПДВ.

Вартість ремонтно-малярних робіт, необхідних для відновлення автомобіля «Toyota Land Cruizer 150», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 , становить 60 630,00 грн. (шістдесят тисяч шістсот тридцять грн. 00 коп.) згідно рахунку-фактури № 88 від 25 березня 2024 року ФОП ОСОБА_6 .

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Land Cruizer 150», реєстраційний номер НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП становить 193 010,40 грн. з ПДВ (132 380,40 грн. + 60 630,00).

Вважає, що саме з винуватця ДТП ОСОБА_2 необхідно стягнути різницю між витратами, які необхідні для відновлення автомобіля «Toyota Land Cruizer 150», 2010 року, реєстраційний номер НОМЕР_3 (матеріальна шкода, завдана внаслідок ДТП) та сумою страхової виплати, яка вже сплачена ПАТ «Страхова компанія «Еталон» і додатково ним повинна бути сплачена, а саме: 105 737,17 грн. з врахуванням ПДВ (193 010,40 грн - 87 273,23 грн.).

Окрім цього, позивачу завдана моральна шкода, оскільки внаслідок ДТП, автомобіль зазнав значних пошкоджень, для виправлення/ремонту потрібно витратити значні кошти та прикласти зусилля як з пошуку запасних частин так і кваліфікованих спеціалістів, спроможних виконати якісно відновлювальні роботи, з дотриманням технологій, щодо проведення їх в повній мірі і у відповідності до вимог заводу-виробника КТЗ із збереженням стандартів, що стосуються безпеки експлуатації.

Разом з тим, внаслідок пошкодження автомобіля, позивач позбавлений можливості вести звичний для себе спосіб життя, у зв`язку з чим оцінює завдану йому моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн.

Згідно уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача ПАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь позивача матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 30253,94 грн.; витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 4500,00 грн.; - з відповідача ОСОБА_2 просив стягнути матеріальну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 105737,17 грн.; моральну шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 15000,00 грн.; - з обох відповідачів просив стягнути понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 51 800,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Черніців від 08 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 , матеріальну шкоду (матеріальний збиток), завдану дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 30253,94 (тридцять тисяч двісті п`ятдесят три) гривні (дев`яносто чотири) копійки.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 , витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи в розмірі 4500,00 (чотири тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , матеріальну шкоду, заподіяну дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 105737,17 (сто п`ять тисяч сімсот тридцять сім) гривень (сімнадцять) копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду, заподіяну дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 15000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 23139,70 (двадцять три тисячі сто тридцять дев`ять) гривень (сімдесят) копійок.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 6660,30 (шість тисяч шістсот шістдесят) гривень (тридцять) копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1207,38 (одна тисяча двісті сім) гривень (тридцять вісім) копійок.

Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Еталон» на користь держави судовий збір у розмірі 347,53 (триста сорок сім) гривень (п`ятдесят три) копійки.

Повний текст рішення складено 17 січня 2025 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі вказує, що основним процесуальним документом, на котрому ґрунтується обрахунок позовних вимог, за переконаннями позивача, є висновок експерта №11/24 від 12 лютого 2024 року, складений ФОП ОСОБА_4 . На підтвердження повноважень здійснювати експертну діяльність додано свідоцтво №565 від 26 жовтня 2001 року.

В той же час, ФОП ОСОБА_4 (платник єдиного внеску 7/24124 за КВЕД 69.10, 74.90, 47.99), по закінченню дії свідоцтва судового експерта № 565 від 26 жовтня 2001 року, на вимогу Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (1961-15) (в редакції на час виникнення спору), Положення «Про Центральну експертно-кваліфікаційну комісію при Міністерстві юстиції України та атестацію судових експертів» (z0249-15) та в супереч приписам Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» (z0705-98), Інструкції «Про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах» (z1431-ll), - не виявив бажання отримати свідоцтво судового експерта, за наслідком чого, в розумінні jura novit curia, окрім грубого порушення положень Закону Про страхові випадки, висновок експерта складений неуповноваженою особою та містить ознаки підробки, за наслідком чого має місце факт кримінально караних діянь.

За наслідком вчинення експертом ОСОБА_4 фіктивного документа та долучення завідомо підробленого документа представником позивача до основних аргументів майнового спору в даній справі, - органами досудового розслідування під процесуальним керівництвом Чернівецької окружної прокуратури відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за №0000257 від 09 жовтня 2024 року.

Проте, суддя суду першої інстанції допустив учасника досудового слідства в кримінальному провадженні ЄРДР за № 0000257 до цивільної даної справи, заслухав пояснення сторони кримінального процесу, без дослідження документів і матеріалів, упереджено, без з`ясування всіх обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, без оцінки доказів в сукупності з врахуванням «плоду отруйного дерева», в умисне та пряме порушення імперативів всебічності та верховенства права, - прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі підроблених Актів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Калюжний Д.Г., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказав, що намагання апелянта, починаючи з судового засідання суду першої інстанції, а також в поданій апеляційній скарзі до Чернівецького апеляційного суду знівелювати «Висновок експерта» №11/24 від 12 лютого 2024 року на підставі того, що у експерта Юзви С.Г. закінчився термін дії Свідоцтва експерта №565 від 21 жовтня 2001 року є безпідставними, не ґрунтуються на нормі права.

Вкрай важливим для встановлення правомочності експерта ОСОБА_4 щодо забезпечення судово-експертної діяльності в умовах воєнного стану в Україні є виданий Міністерством юстиції України наказ від 14 березня 2022 року №1138/5 «Про деякі питання забезпечення судово-експертної діяльності в умовах воєнного стану», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 16 березня 2022 року за №326/37662 (далі Наказ).

Згідно з пунктом 4 Наказу продовжено строк дії свідоцтв про присвоєння кваліфікації судового експерта, судовим експертам, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, та судовим експертам науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України, які до введення воєнного стану в Україні подали заяви та документи для проходження атестації в Центральній експертно-кваліфікаційній комісії при Міністерстві юстиції України з метою продовження строку дії свідоцтв, а також свідоцтв про присвоєння кваліфікації судового експерта, строк дії яких закінчується у період дії воєнного стану, або протягом одного місяця після припинення чи скасування воєнного стану.

На підставі наведеного, а також згідно даних Реєстру атестованих судових експертів Свідоцтво експерта № 565 від 21 жовтня 2001 року, дія якого останній раз продовжена рішенням Центральної експертно-кваліфікаційної комісії Міністерства юстиції України 07 червня 2019 року №37 до 07 червня 2022 року (автотоварознавча експертиза; 12.2 визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу) є чинним на даний час, було чинним і на час огляду транспортного засобу «Toyota Land Cruizer 150» д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_1 і на час складання висновку №11/24 складений 12 лютого 2024 року.

Отже, вартість матеріального збитку (з технічної точки зору) 72 727,69 (сімдесят дві тисячі сімсот двадцять сім грн.69 коп.) без ПДВ, яка зазначена у висновку № 11/24 від 12 лютого 2024 року за результатом автотоварознавчої експертизи судовим експертом Юзвою С.Г., завданого ОСОБА_1 , власнику автомобіля «Toyota Land Cruizer 150», 2010 року виготовлення, внаслідок його пошкодження у ДТП 05 лютого 2024 року, а також вартість відновлювального ремонту даного транспортного засобу у розмірі 170 261,56 (сто сімдесят тисяч двісті шістдесят одна грн. 56 коп.) без ПДВ є належним, достатнім, достовірним доказом у справі.

Крім цього, згідно статті 62 Конституції України «Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Таким чином, зазначає, що у ОСОБА_2 відсутні законні підстави щодо вимоги про скасування законного рішення.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд ураховує, що апеляційна скарга не містить доводів у частині вирішення позовних вимог до відповідача страхової компанії, не містить доводів щодо стягнення моральної шкоди, не містить доводів щодо стягнення судових витрат, а тому судове рішення у цій частині не переглядається.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Постановою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 лютого 2024 року та постановою від 07 березня 2024 року про виправлення описки, справа №727/1551/24, ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Постанова набрала законної сили 12 березня 2024 року (том 1 а.с.19, 20).

Згідно вказаної постанови вбачається, що 05 лютого 2024 року о 12 годині 59 хвилин в м. Чернівці, по вул. Героїв Майдану, 55, водій ОСОБА_2 керував автомобілем марки «Dodge Journey», номерний знак НОМЕР_1 , який йому належить, здійснюючи виїзд з прилеглої території, не впевнився в безпеці маневру та допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , яка в свою чергу по інерції скоїла зіткнення з транспортний засобом «Toyota», номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого автомобілі зазнали пошкоджень, заподіяно матеріальні збитки, травмованих немає, чим водій ОСОБА_2 порушив п.10.2 ПДР України (том 1 а.с.19, 20).

Власником автомобіля Toyota Land Cruiser 150, р/н НОМЕР_3 , є позивач, ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 (том 1 а.с.15).

Згідно копії Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-21645 0403 від 25 серпня 2023 року, вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , - водія транспортного засобу марки «Dodge Journey», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 05 лютого 2024 року, була застрахована в ПАТ «СК «Еталон» (том 1 а.с.16).

Відповідно до копії Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-215021968 від 07 червня 2023 року, вбачається, що цивільно-правова відповідальність позивача ОСОБА_1 , - водія транспортного засобу марки «Toyota Land Cruiser 150», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 05 лютого 2024 року, була застрахована в ПАТ «СК «Гардіан» (том 1 а.с.17).

Відповідно до висновку експерта №11/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи за договором з ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Land Cruiser 150, 2010 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження у ДТП 05.02.2024 року, становить 170 261,56 (сто сімдесят тисяч двісті шістдесят одна гривня 56 копійок) без ПДВ. Вартість матеріального збитку (з технічної точки зору), завданого власнику автомобіля Toyota Land Cruiser 150, 2010 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження у ДТП 05 лютого 2024 року, становить 72 727,69 (сімдесят дві тисячі сімсот двадцять сім гривень 69 копійок) без ПДВ (том 1 а.с.25-44).

Згідно рахунку-фактури №88 від 25 березня 2024 року проведеного ФОП ОСОБА_6 , ремонтно-малярні роботи транспортного засобу Toyota Land Cruiser 150, 2010 року виготовлення складають 60 630 грн. без ПДВ (том 1 а.с.42).

Згідно рахунку № НОМЕР_6 від 25 березня 2024 року ТОВ «Олімп Моторс» вартість необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля «Toyota Land Cruizer 150», реєстраційний номер НОМЕР_3 деталей, комплектуючих, становить всього: 110 317,00 грн., ПДВ: 22 060,40 грн., всього з ПДВ: 132 380,40 грн.

14 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою до ПАТ «Страхова компанія «Еталон» з вимогою сплатити 170 261,56 (сто сімдесят тисяч двісті шістдесят одну грн. 56 коп.) грн. - на витрати, які необхідні для відновлення автомобіля «Toyota Land Cruiser», номерний знак НОМЕР_3 , спричинених внаслідок ДТП, яке відбулось 05 лютого 2024 року (том 1 а.с.45-49). Результатом даного звернення стала здійснена страхова виплата на користь позивача у розмірі 57019,29 грн., яку позивач вважає недостатньою для відшкодування нанесеної матеріальної шкоди (том 1 а.с.44).

Згідно довідки для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу №4199 від 28 листопада 2023 року та довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №582790, ОСОБА_1 встановлена 2 група інвалідності по загальному захворюванню (том 1 а.с.59-60).

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №0581-01-50 від 05 лютого 2024 року, проведеного на замовлення ПАТ «Страхова компанія «Еталон», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Land Cruiser 150, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , становить 57 019,29 грн. (том 1 а.с.107-117).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції посилаючись на норми права, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Колегія суддів переглядаючи рішення, не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до статті 16 ЦК України відшкодування збитків є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За правилами ст.15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті).

Крім того, статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом указаної норми, за загальним правилом, шкода підлягає відшкодуванню, по-перше, в повному обсязі, по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК).

Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) і доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 999 ЦК України до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV).

Згідно зі статтею 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 указаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За змістом статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20), зазначено, що:

«Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим. Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16). З огляду на зазначене, уточнення правових позицій, висловлених у пунктах 149,150 цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про альтернативне право потерпілого в цій справі обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника».

За змістом частини першої статті 28, статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Таким чином обов`язком страховика є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, тому за обставин цієї справи у нього не виникло обов`язку повного відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності.

Аналізуючи вказані норми закону, варто звернути увагу на постанову Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15 де вказано, що «суд касаційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати)».

У постанові у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19 (провадження № 61-10010св20) зроблено висновок, що «відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц (провадження № 61-1819св17) зазначено, що «якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, апеляційний суд правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та зробив обґрунтований висновок про те, що на користь позивача має бути стягнута різниця між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу».

У постанові Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17 встановлено, що спір виник щодо стягнення з винуватця дорожньо-транспортної пригоди та його страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів різниці між вартістю ремонту автомобіля та сплаченою сумою страхового відшкодування.

Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що спеціальні правила Закону № 1961 обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пункту 32.4, пункту 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Тому пред`явлення позивачем до відповідача (страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Близькі за змістом висновки зроблено також у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 910/3867/16, від 14 травня 2018 року у справі № 910/5092/17 та від 10 липня 2018 року у справі № 922/1436/17.

Аналізуючи викладені норми права, апеляційний суд вказує, що різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого у ДТП, зумовлена законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком -франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. Тому саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частинами першою, другою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 29 лютого 2024 року та постановою від 07 березня 2024 року про виправлення описки, справа №727/1551/24, ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та призначено йому адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Постанова набрала законної сили 12 березня 2024 року (том 1 а.с.19, 20).

Власником автомобіля Toyota Land Cruiser 150, р/н НОМЕР_3 , є позивач, ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 (том 1 а.с.15).

Згідно копії Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-21645 0403 від 25 серпня 2023 року, вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , - водія транспортного засобу марки «Dodge Journey», д.н.з. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 05 лютого 2024 року, була застрахована в ПАТ «СК «Еталон» (том 1 а.с.16).

Звертаючись до суду з позовом та із заявою про уточнення позовних вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки до ПАТ «Страхова компанія «Еталон» та ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 вказував на те, що він не погоджується з розміром встановленого та виплаченого страхового відшкодування страховою компанією ПАТ «Страхова компанія «Еталон» у сумі 57 019,29 грн., а також вказував про недостатність суми страхового відшкодування для відновлення автомобіля, а тому така різниця підлягає стягненню з винної особи.

Матеріалами справи встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у сумі 57 019,29 грн.

Предметом спору є стягнення із ПАТ «Страхова компанія «Еталон» не довиплаченої суми матеріального збитку із врахуванням загальної вартості відновлювального ремонту автомобіля із врахуванням коефіцієнту зносу, а також з особи з чиєї вини завдано шкоди, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням.

Аналіз змісту спірних правовідносин свідчить, що визначальним елементом спору між сторонами є розмір матеріального збитку, якого зазнав позивач у зв`язку з пошкодженням його автомобіля та розмір який підлягає відшкодуванню страховиком та винною особою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо накладення обов`язку щодо відшкодування шкоди на обох відповідачів, однак суд помилився з розрахунком такого відшкодування, з огляду на таке.

Відповідно до висновку експерта №11/24 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи за договором з ОСОБА_1 , вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Land Cruiser 150, 2010 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження у ДТП 05.02.2024 року, становить 170 261,56 (сто сімдесят тисяч двісті шістдесят одна гривня 56 копійок) без ПДВ. Вартість матеріального збитку (з технічної точки зору), завданого власнику автомобіля Toyota Land Cruiser 150, 2010 року виготовлення, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_3 , внаслідок його пошкодження у ДТП 05 лютого 2024 року, становить 72 727,69 (сімдесят дві тисячі сімсот двадцять сім гривень 69 копійок) без ПДВ (том 1 а.с.25-44).

Згідно рахунку-фактури №88 від 25 березня 2024 року проведеного ФОП ОСОБА_6 , ремонтно-малярні роботи транспортного засобу Toyota Land Cruiser 150, 2010 року виготовлення складають 60 630 грн. без ПДВ (том 1 а.с.42).

Згідно рахунку № НОМЕР_6 від 25 березня 2024 року ТОВ «Олімп Моторс» вартість необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля «Toyota Land Cruizer 150», реєстраційний номер НОМЕР_3 деталей, комплектуючих, становить всього: 110 317,00 грн., ПДВ: 22 060,40 грн., всього з ПДВ: 132 380,40 грн.

21 червня 2024 року ПАТ «Страхова компанія «Еталон» проведена страхова виплата та перераховано ФОП ОСОБА_6 57 019,29 грн. (п`ятдесят сім тисяч дев`ятнадцять грн. 29 коп.) відповідно договору (поліс) № EP-216450403 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24 серпня 2023 року. Вказана сума розрахована страховиком на підставі звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 0581-01-50 від 18 березня 2024 року, проведеного на замовлення ПАТ «Страхова компанія «Еталон» (том 1 а.с.107-117).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачу ОСОБА_1 з вини відповідача ОСОБА_2 завдано матеріального збитку на загальну суму 193 010, 40 грн., що підтверджується рахунком-фактурою №88 від 25 березня 2024 року та рахунком № НОМЕР_6 від 25 березня 2024 року (том 1 а.с.42, 43).

Зокрема, сума матеріального збитку складається з 60630 грн. це ремонтно-малярні роботи, 132 380, 40 грн. з ПДВ це вартість запчастин які необхідно замінити в автомобілі потерпілого (з яких ПДВ складає 22 063, 40 грн).

В цьому контексті суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини третя, четверта статті 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Відповідачами у силу норм ЦПК України не спростовано правильність розміру матеріального збитку завданого позивачу внаслідок ДТП, відповідачі протягом всього розгляду справи не заявляли клопотання про проведення повторної експертизи. Колегія суддів вважає, що саме відповідачі мали надати докази на спростування відповідного розміру завданих збитків.

Відповідно до пункту 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнав власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнав чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Згідно з пунктом 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом цих положень законодавства, величина коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Відповідно до п. 8.1 Методики, для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту.

Вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП, розраховується за наступною формулою:

вартість відновлювального ремонту = вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн + вартість необхідних для ремонту матеріалів грн + вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.

В інших випадках вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (Сврз) та величини ВТВ за формулою: вартість матеріального збитку з врахування коефіцієнту фізичного зносу = вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн + вартість необхідних для ремонту матеріалів грн + вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту визначена з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Відповідно до частини першої, другої статті 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Отже, за результатами викладеного сума збитків, що підлягала відшкодуванню за рахунок страховика відповідача складає 43 324, 83 грн. ((Сврз) = 60630,00 + 132 380, 40 х (1-0,7) = 60 630,00 + 39 714,12 = 100 344,12 57019,29 = 43 324,83), де 60630,00 грн - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, 39 714,12 грн - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту визначена з врахування коефіцієнту фізичного зносу, 57019,29 грн виплачена сума страхового відшкодування.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Зокрема, з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача сума в розмірі 92 666,28 грн. (193 010,40 100 344,12 = 92 666,28).

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Тобто, колегія суддів наголошує, що обов`язком страховика є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Зазначена норма стосується виключно розрахунку та виплати страховиком страхового відшкодування.

У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації.

Винна у ДТП особа повинна сплатити потерпілому різницю між страховою виплатою та вартістю відновлювального ремонту, який передбачає заміну пошкоджених в ДТП деталей, які мали певну зношеність, на нові деталі, без урахування коефіцієнта зносу.

Наведене відповідає правовим висновкам, сформульованим у постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, від 03 жовтня 2018 року (справа №686/17155/15-ц), від 15 жовтня 2020 року (справа №755/7666/19), від 16 лютого 2022 року (справа №709/370/20), від 21 вересня 2022 року (справа №486/716/20), від 14 листопада 2024 року у справі № 442/6010/22 (провадження № 61-4511св24) та інших.

Тому суд першої інстанції установивши, що розмір шкоди, завданої позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує розмір страхового відшкодування з урахуванням зносу, зробив правильний висновок, що з винної особи підлягає стягненню на користь позивача різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, однак помилився з розміром такої виплати.

Колегія суддів вважає помилковими доводи апеляційної скарги про неналежність висновку експерта.

Зокрема, доводи апелянта щодо того, що експерт ОСОБА_4 проводив огляд належного позивачу автомобіля 12 лютого 2024 року - у період, коли він не був атестованим судовим експертом, тому проведене не атестованим експертом дослідження транспортного засобу неправомірно взято судом до уваги, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Як вбачається із реєстру атестованих судових експертів, ОСОБА_4 не є фахівцем державної спеціальної установи, згідно рішення №18 від 26 жовтня 2001 року центральною експертно-кваліфікаційною комісією Міністерства юстиції України видано свідоцтво експерта №565 з терміном дії до 26 жовтня 2004 року, номер та вид експертизи 12. Товарознавча (в.т.ч. автотоварознавча) експертиза, індекс та вид експертної спеціальності 12.2 визначення вартості дорожніх транспортних засобів, розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу. Термін свідоцтва експерта продовжувався кожних три роки, а саме: рішенням №25 від 15 грудня 2004 року до 15 грудня 2007 року; рішенням №40 від 09 червня 2008 року до 09 червня 2011 року; рішенням №32 від 20 квітня 2012 року - до 20 квітня 2015 року; рішенням №33 від 02 жовтня 2015 року до 02 жовтня 2018 року; рішенням №37 від 07 червня 2019 року до 07 червня 2022 року.

Висновок №11/24 експертом ОСОБА_4 складений 12 лютого 2024 року.

Разом з тим, з п.п. 1, 4 наказу Міністерства юстиції України від 14 березня 2022 року №1138/5 «Про деякі питання забезпечення судово-експертної діяльності в умовах воєнного стану» зупинено проведення планових перевірок діяльності атестованих судових експертів, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, позапланових контрольних перевірок діяльності судових експертів та перевірок відповідності робочого місця, розпочатих відповідно до Інструкції про особливості здійснення судово-експертної діяльності атестованими судовими експертами, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 12 грудня 2011 року № 3505/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 року за № 1431/20169, на період до останнього календарного дня (включно) місяця, в якому буде припинено чи скасовано воєнний стан. Продовжено строк дії свідоцтв про присвоєння кваліфікації судового експерта фахівцям, які до введення воєнного стану в Україні подали заяви та документи для проходження атестації в Центральній експертно-кваліфікаційній комісії при Міністерстві юстиції України з метою продовження строку дії свідоцтв, а також свідоцтв про присвоєння кваліфікації судового експерта, строк дії яких закінчується у період дії воєнного стану, або протягом одного місяця після припинення чи скасування воєнного стану.

За таких обставин, враховуючи, що вказаним вище наказом Міністерства юстиції України продовжено терміни дії свідоцтв про присвоєння кваліфікації судового експерта, строк дії яких закінчується у період дії воєнного стану, колегія суддів дійшла висновку про те, що судовий експерт Юзва С.Г. мав право на проведення судової автотоварознавчої експертизи.

Експерт ОСОБА_4 попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, про що зазначено у самому висновку. Крім цього, експерт Юзва С.Г. надавав у суді першої інстанції пояснення щодо зробленого ним експертного дослідження та був попереджений судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Отож, огляд проведений експертом 12 лютого 2024 року належного позивачу автомобіля не є обставиною, яка викликає сумнів у висновку експерта та не свідчить про неналежність, недопустимість чи недостовірність висновку №11/24 від 12 лютого 2024 року.

Інші доводи апеляційної скарги аналогічні тим доводам, які заявлялися відповідачем у суді першої інстанції, та не спростовують висновків суду.

Щодо розподілу судових витрат понесених в суді першої та апеляційної інстанцій

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

Подана апеляційна скарга не містить доводів щодо необґрунтованості стягнутого розміру витрат на правову допомогу, а тому суд в цій частині рішення не переглядає.

Згідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Позивач звільнений від сплати судового збору, а тому судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях підлягає стягненню з відповідачів на користь держави.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, зміни рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди з відповідача ОСОБА_2 , судовий збір за подання позову та за подання апеляційної скарги підлягає розподілу пропорційно до розміру задоволених вимог.

Підпунктом 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року, №3674-VI (далі - Закону) встановлено судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Отже, за подання позовної заяви, підлягав сплаті судовий збір у загальному розмірі 1509,91 грн. (150 991,11 грн. х 1%).

Апеляційний суд переглядав рішення суду тільки в межах стягнення матеріальної шкоди з відповідача ОСОБА_2 , в іншій частині рішення не переглядалось.

До відповідача ОСОБА_2 було завлено позов на загальну суму 120 737,17 грн. (це 74,94 % від загальної ціни позову), до відповідача ПАТ «Страхова компанія «Еталон» заявлено позов на суму 30 253,94 грн. (це 25,06 % від загальної ціни позову).

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 матеріального збитку, апеляційний суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову відносно відповідача ОСОБА_2 , а саме задоволення матеріальної шкоди в розмірі 92 666,28 грн., тобто позовні вимоги задоволені на 66,83% (позов було подано до відповідача ОСОБА_2 на загальну суму 120 737,17 грн., задоволено на 92 666,28 грн. в суді апеляційної інстанції та 15000 грн. моральна шкода в суді першої інстанції, а отже 92 666,28 + 15 000 = 107 666,28 х 74,94 : 120 737,17 = 66,83%).

Отже, судовий збір за подання позовної заяви пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становить 1009,07 грн (ставка судового збору, що підлягала сплаті за подання позову до першої інстанції 1509,91 грн. х 66,83 %).

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до розміру задоволених позовних вимог становить 1513,60 грн. (1009,07 х 150 %).

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій повинен сплатити судовий збір в розмірі 2533,67 грн. (1009,07 + 1513,60).

Однак, за подання апеляційної скарги, відповідач сплатив судовий збір в розмірі 2264,87 грн. (том 2 а.с.36-а), отже, в рахунок взаємозаліку з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути в дохід держави судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях, в розмірі 268,80 грн. (2533,67 2264,87).

Щодо витрат на правову допомогу

Судом першої інстанції стягнуто з відповідача ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 23139,70 грн., доводів щодо оскарження рішення суду в цій частині апеляційна скарга не містить. Отож, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, розмір витрат на правову допомогу який підлягає стягненню з відповідача складає 15464,26 грн. (23139,70 х 66,83%).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково та змінити рішення.

Керуючись ст.ст.368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 08 січня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , матеріальну шкоду, заподіяну дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 92 666 (дев`яносто дві тисячі шістсот шістдесят шість) гривень 28 (двадцять вісім) копійок.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 08 січня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях в розмірі 268 (двісті шістдесят вісім) гривень 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 15 464 (п`ятнадцять тисяч чотириста шістдесят чотири) гривні 26 (двадцять шість) копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено судом 07 травня 2025 року.

Головуючий: Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк