Справа № 203/2067/25
Провадження № 2-о/0203/72/2025
УХВАЛА

01 травня 2025 року у місті Дніпрі суддя Центрального районного суду міста Дніпра Ханієва Ф.М., розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,

Встановив:

27 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить суд:

- встановити факт, що трудова книжка колгоспника № НОМЕР_1 від 30.06.1980 року, видана колгоспом «Путь Ильича», а також диплом Ленінградського ветеринарного інституту НОМЕР_2 від 27.06.1985 року та додаток до диплому НОМЕР_2 , в яких її прізвище, ім`я та по батькові записано російською мовою « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_2 » належить їй, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Красноармійським РВ УМВС України в Донецькій області 11 січня 2002 року, зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2025 року, цивільну справу №203/2067/25, провадження №2-о/0203/72/2025, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М., яка передана судді канцелярією суду та прийнята до розгляду 01.05.2025 року.

Суд, ознайомившись із заявою, доданими до неї копіями документів, проаналізувавши норми ЦПК України, дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ст. 125 Конституції України, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

При визначенні питання належності спору до юрисдикції суду, постає два питання: по-перше, чи підлягає спір вирішенню судами, тобто чи є він юридичним в розумінні статті 124 Конституції України, якщо так, то до юрисдикції якого суду належить вирішення такого спору.

Судова юрисдикція це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Згідно з частинами 1, 7 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з положеннями ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 3 постанови від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним. Так, згідно з частиною другою даної статті, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Так, як видно з матеріалів справи, заявник звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії, та рішенням №48 від 10.03.2025 року їй було відмовлено у призначенні пенсії, а також в рішенні зазначено, що заявник має право оскаржити зазначене рішення.

Зі змісту рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №48 від 10.03.2025 року встановлено, що ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки у неї відсутній страховий стаж 22 роки. Не враховано до страхового стажу періоди роботи, відповідно до трудової книжки колгоспника від 30.06.1980 року, оскільки по батькові не відповідає паспортним даним російською мовою. Не враховано період навчання з 01.09.1980 року по 25.06.1985 року, оскільки по батькові у дипломі не відповідає паспортним даним російською мовою. Не враховано догляд за дітьми до трирічного віку, оскільки по батькові в свідоцтві про народження не відповідає паспортним даним російською мовою.

При цьому ГУ ПФУ в Дніпропетровській області роз`яснено заявнику, що вона має право оскаржити рішення про відмову у призначенні пенсії в органі Пенсійного фонду України вищого рівня, а також те, що подання скарги не позбавляє заявника права звернутися до суду, відповідно до чинного законодавства.

Аналіз викладеного вище дає суду підстави для висновку, що заявник звернулась до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, з огляду на те, що не погоджується із рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії №48 від 10.03.2025 року та ставить за мету підтвердити наявність у неї страхового стажу, необхідного для призначення їй пенсії за віком. При цьому у своїй заяві заявник вказує, що метою звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження є реалізація права на пенсійне забезпечення.

Отже, між заявником та ГУ ПФУ в Дніпропетровській області виник спір про право ОСОБА_1 на призначення пенсії за віком.

Орган Пенсійного фонду України є суб`єктом владних повноважень, наділений владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.

Частиною 1 ст. 5 КАС України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи залишає заяву без розгляду.

Таким чином, суд доходить висновку, що органом ПФУ не визнано право заявника на зарахування до страхового стажу періоду роботи, періоду навчання та догляду за дітьми до трирічного віку, що впливає на подальший розрахунок пенсії. Тому спір між сторонами має розглядатися саме в позовному провадженні в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст. ст. 260, 293, 294, 315, 353, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У відкритті окремого провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про встановлення факту належності правовстановлюючих документі відмовити.

Роз`яснити заявниці, що вона має право подати позов на загальних підставах в порядку адміністративного судочинства.

Копію ухвали надіслати заявниці.

Ухвала набирає законної сили з її моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя Ф.М. Ханієва