Справа № 953/1089/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Власової Ю.Ю.

секретар судового засідання Іоненко С.Р.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ГУНП в Харківській області,

представник відповідача Гвоздецька Оксана Миколаївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Харківській області про визнання бездіяльність протиправною, витребування майна із чужого незаконного володіння, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог та аргументи сторін.

ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом до ГУНП в Харківській області, в якому просить визнати бездіяльність уповноважених осіб ГУНП в Харківській області, що полягає у не поверненні майна, що тимчасово вилучено 02.02.2022 протиправною; витребувати з ГУНП в Харківській області майно, що тимчасово вилучено 02.02.2022, а саме: жорсткий диск «WD» s/n WX 80A5953640; жорсткий диск «WD» s/n НОМЕР_1 ; жорсткий диск «Seagete» s/n 5VPCS79K; жорсткий диск «Maxfor» s/n 9VP2Q60Y; ноутбук «Acer» model A53810TZ-414G321; ноутбук «ASUS» model R701J; мобільний телефон ТМ «Prestigio» imei1: НОМЕР_2 ; imei2: НОМЕР_3 ; мобільний телефон ТМ «Samsung SM M307FN/DS» imei1: НОМЕР_4 ; imei2: НОМЕР_5 ; флеш-накопичувач «Goodram» 16 Гб; флеш-накопичувач з написом «»; флеш-накопичувач «Nerico Wanderer 08»; роутер «Microtik» s/n B8570C1AB414032R2; флеш-накопичувач «MicroSD» 32 Gb; флеш-накопичувач «Sandisk Ultra» 16 Gb; зарядний пристрій «HIPRO» № НОМЕР_6 ; зарядний пристрій «ASUS» s/n НОМЕР_7 ; сім-карту НОМЕР_8 ; сім-карту НОМЕР_9 ; сім-карту НОМЕР_8 ; зарядний пристрій до роутера, сім-карту з номером НОМЕР_10 , що зазначена в пункті 7 додатку до протоколу обшуку від 02.02.2022, що належать позивачу; стягнути з ГУНП в Харківській області моральну шкоду, завдану надмірною затримкою (більше двох років) у виконанні судового рішення щодо повернення майна його власнику у розмірі 4 000 000 грн.

В обґрунтування позову послався на те, що 02.02.2022 уповноважені особи відповідача вилучили його майно, та звернулись із клопотанням про накладання арешту на речові докази, що були вилучені під час проведення обшуку квартири, в якій він фактично проживає, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: жорсткий диск «WD» s/n НОМЕР_11 ; жорсткий диск «WD» s/n НОМЕР_1 ; жорсткий диск «Seagete» s/n 5VPCS79K; жорсткий диск «Maxfor» s/n 9VP2Q60Y; ноутбук «Acer» model A53810TZ-414G321; ноутбук «ASUS» model R701J; Документ сформований в системі «Електронний суд» 01.02.2025 2 мобільний телефон ТМ «Prestigio» imei1: НОМЕР_2 ; imei2: НОМЕР_3 ; мобільний телефон ТМ «Samsung SM-M307FN/DS» imei1: НОМЕР_4 ; imei2: НОМЕР_5 ; флеш-накопичувач «Goodram» 16 Гб; флеш-накопичувач з написом «»; флеш-накопичувач «Nerico Wanderer 08»; роутер «Microtik» s/n B8570C1AB414032R2; флеш-накопичувач «MicroSD» 32 Gb; флеш-накопичувач «Sandisk Ultra» 16 Gb; зарядний пристрій «HIPRO» № НОМЕР_6 ; зарядний пристрій «ASUS» s/n НОМЕР_7 ; сім-карту НОМЕР_8 ; сім-карту НОМЕР_9 ; зарядний пристрій до роутера, сім-карту з номером НОМЕР_10 , що зазначена в пункті 7 додатку до протоколу обшуку від 02.02.2022. Ухвала суду про накладання арешту на вказане майно не набрала законної сили та була скасована судом апеляційної інстанції. Однак, уповноважені особи відповідача не виконали вимоги чинного законодавства. а саме ч. 3 ст. 173 КПК України, у зв`язку з чим у 2022 році позивач звернувся до суду з вимогою зобов`язати слідчого СУ ГУНП в Харківській області Фіщенкова Р. В. повернути сім-карту з номером , що зазначена в пункті 7 додатку до протоколу обшуку від 02.02.2022, а також повернути майно, яке слідчим фактично вилучене 02.02.2022 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15.03.2023 зобов`язано слідчого СУ ГУНП в Харківській області Фіщенкова Р.В. повернути законному власнику ОСОБА_1 тимчасово вилучене 02.02.2022 за адресою: АДРЕСА_1 у ході проведення обшуку майно. Однак, і ця ухвала не виконана уповноваженими особами відповідача. У 2023 році позивач звертався із клопотаннями до прокурора, що здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0001801 від 30.11.2021. Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 02.08.2023 у справі № 646/3920/23 зобов`язано Харківську обласну прокуратуру розглянути клопотання ОСОБА_1 від 20.07.2023 у встановлений законом строк та спосіб. Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.12.2023 у справі № 646/5262/23 встановлено, що у березні 2023 року майно, яке вилучено ОСОБА_2 , знаходиться в неробочому стані, частина майна зникла. У подальшому, ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м.Харкова від 14.12.2023 у справі № 646/5262/23 зобов`язано прокурора Харківської обласної прокуратури, у провадженні якого знаходяться матеріали кримінального провадження № 0001801, розглянути клопотання ОСОБА_1 від 06.09.2023 у спосіб, передбачений ст. 220 КПК України, та повідомити про результати його розгляду заявника.

Позивач зазначає, що на дату подачі позову жодне рішення слідчих суддів не виконані, у зв`язку із чим, слід визнати бездіяльність уповноважених осіб ГУНП в Харківській області, що полягає у не поверненні майна, що тимчасово вилучено 02.02.2022 протиправною, витребувати з ГУНП в Харківській області майно, що тимчасово вилучено 02.02.2022,а також стягнути моральну шкоду, завдану надмірною затримкою у виконанні судового рішення щодо повернення майна.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 , посилаючись на їх безпідставність і необгрунтованість.

Рух справи.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 10.02.2025 прийнято до провадження вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 01.04.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про виключення з числа доказів у справі заяву представника ГУНП в Харківській області Гвоздецької О.М. від 13.02.2025 про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді; про виключення з числа доказів у справі відзиву на позовну заяву від 16.03.2025; про виклик у судове засідання свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

За приписами ч. 1 ст. 1 ЦПК України цей Кодекс визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положеннями ч. 1 ст. 19 ЦПК України унормовано, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза встановленого законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі Занд проти Австрії, що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін судом, встановленим законом у пункті 1 статті 6 передбачає усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…).

У Рішенні Конституційного Суду України від 23.05.2001 № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК України).

Кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом (ч. 1 ст. 24 КПК України).

Так, статтею 303 КПК України встановлений порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів досудового розслідування - слідчого, дізнавача або прокурора під час досудового провадження, а також окремих рішень, дій чи бездіяльності цих же суб`єктів під час підготовчого провадження. Такі суб`єкти є носіями спеціальних владних процесуальних повноважень та виконують функції, обумовлені завданнями кримінального судочинства.

Якщо вичерпного переліку дій, рішень або бездіяльності, що підлягають оскарженню в рамках кримінального процесу, Кримінальний процесуальний кодекс України не містить, то коло суб`єктів досудового розслідування та підготовчого провадження, чиї рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені, є вичерпним, і розширеному тлумаченню не підлягає.

Судом установлено, що слідчим управлінням ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001573 від 09.10.2021, з яким об`єднано кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001801 від 30.11.2021, за ч. 1, ч. 2 ст. 259 КК України.

02.02.2022 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24.01.2022 проведений обшук у квартирі, в якій фактично проживає ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено майно.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04.02.2022 у справі № 953/23287/21 (н/п 1-кс/953/1035/22) у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001801 від 30.11.2021, задоволено клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури Жиліна В.А. та накладений арешт на речові докази, що вилучені під час проведення обшуку квартири, в якій фактично проживає ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: жорсткий диск «WD» s/n НОМЕР_11 ; жорсткий диск «WD» s/n НОМЕР_1 ; жорсткий диск «Seagete» s/n 5VPCS79K; жорсткий диск «Maxfor» s/n 9VP2Q60Y; ноутбук «Acer» model A53810TZ-414G321; ноутбук «ASUS» model R701J; мобільний телефон ТМ «Prestigio» imei1: НОМЕР_2 ; imei2: НОМЕР_3 ; мобільний телефон ТМ «Samsung SM-M307FN/DS» imei1: НОМЕР_4 ; imei2: НОМЕР_5 ; флеш-накопичувач «Goodram» 16 Гб; флеш-накопичувач з написом «»; флеш-накопичувач «Nerico Wanderer 08»; роутер «Microtik» s/n B8570C1AB414032R2; флеш-накопичувач «MicroSD» 32 Gb; флеш-накопичувач «Sandisk Ultra» 16 Gb; зарядний пристрій «HIPRO» № НОМЕР_6 ; зарядний пристрій «ASUS» s/n НОМЕР_7 ; сім-картка НОМЕР_8 ; сім-картка НОМЕР_9 ; зарядний пристрій до роутера, що належать ОСОБА_1 .

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 07.02.2023 у справі № 953/23287/21 (н/п 11-сс/814/20/23) означене судове рішення скасовано, з постановленням нового про відмову у задоволенні клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури Жиліна В.А. про арешт майна, вилученого під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001801 від 30.11.2021.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15.03.2023 у справі № 953/728/23 (н/п 1-кс/953/780/23) задоволена скарга ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого щодо неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001801 від 30.11.2021. Слідчий СУ ГУНП в Харківській області Фіщенков Р.В. зобов`язаний повернути законному власнику ОСОБА_1 тимчасово вилучене 02.02.2022 за адресою: АДРЕСА_1 у ході проведення обшуку майно.

Судове рішення мотивовано тим, що у порушення імперативних положень ч. 3 ст. 173 КПК України, органом досудового розслідування допущена бездіяльність, яка полягала у неповерненні тимчасово вилученого майна його власнику.

Як убачається із позовної заяви, першою вимогою у цій справі ОСОБА_1 визначив бездіяльність посадових осіб ГУНП в Харківській області щодо неповернення тимчасово вилученого у ході проведення 02.02.2022 обшуку за адресою: АДРЕСА_1 майна, що йому належить.

Друга вимога про витребування з ГУНП в Харківській області вилученого у ході проведення обшуку майна, а саме: жорсткого диска «WD» s/n WX 80A5953640; жорсткого диска «WD» s/n НОМЕР_1 ; жорсткого диску «Seagete» s/n 5VPCS79K; жорсткого диску «Maxfor» s/n 9VP2Q60Y; ноутбуку «Acer» model A53810TZ-414G321; ноутбуку «ASUS» model R701J; мобільного телефону ТМ «Prestigio» imei1: НОМЕР_2 ; imei2: НОМЕР_3 ; мобільного телефону ТМ «Samsung SM M307FN/DS» imei1: НОМЕР_4 ; imei2: НОМЕР_5 ; флеш-накопичувача «Goodram» 16 Гб; флеш-накопичувача з написом «»; флеш-накопичувача «Nerico Wanderer 08»; роутеру «Microtik» s/n B8570C1AB414032R2; флеш-накопичувачу «MicroSD» 32 Gb; флеш-накопичувачу «Sandisk Ultra» 16 Gb; зарядного пристрою «HIPRO» № НОМЕР_6 ; зарядного пристрою «ASUS» s/n НОМЕР_7 ; сім-карти НОМЕР_8 ; сім-карти НОМЕР_9 ; сім-карти НОМЕР_8 ; зарядного пристрою до роутера, сім-карти з номером , що зазначена в пункті 7 додатку до протоколу обшуку від 02.02.2022, що належать ОСОБА_1 , - є похідною від позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності уповноважених осіб ГУНП в Харківській області, оскільки саме з обставинами такої бездіяльності позивач пов`язує вимогу про повернення йому майна.

Крім того, суд звертає увагу на те, що питання правомірності дій слідчого СУ ГУНП в Харківській області Фіщенкова Р.В., яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна позивача у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001801 від 30.11.2021, було предметом розгляду в порядку КПК України.

Наведене вище узгоджується із правовими висновками, викладеними у Верховним Судом у постановах від 21.09.2023 у справі № 520/10547/22 та від 13.02.2020 у справі № 640/2265/19.

З урахуванням тієї обставини, що спір у даній справі з приводу бездіяльності посадових осіб ГУНП в Харківській області щодо неповернення позивачу тимчасово вилученого у ході проведення 02.02.2022 обшуку за адресою: АДРЕСА_1 майна, а також похідна від цього вимога про витребування з ГУНП в Харківській області тимчасово вилученого майна, виник у зв`язку із протиправною, на переконання позивача, бездіяльністю посадових та службових осіб органу досудового розслідування, вчиненою останнім у рамках кримінального провадження, відтак, перевірка правомірності таких діянь, з огляду на положення ч. 1 ст. 19 ЦПК України, знаходиться поза межами юрисдикції місцевого суду в порядку ЦПК України. Розгляд таких вимог має здійснюватися в порядку, встановленому КПК України, що узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі № 826/2004/18.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З приводу вимоги позивача, якою він просить стягнути з ГУНП в Харківській області на свою користь моральну шкоду, завдану надмірною затримкою (більше двох років) у виконанні судового рішення щодо повернення майна його власнику у розмірі 4 000 000 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).

За змістом статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою.

Наведеними правовими нормами передбачено, що для покладення відповідальності за дії посадових осіб та органів державної влади чи місцевого самоврядування наявність їх вини не є обов`язковою. Проте цими приписами встановлена обов`язковість інших трьох елементів складу цивільного правопорушення, встановлення яких є необхідним для покладення відповідальності за завдану шкоду на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Усталеним у доктрині цивільного права та національній судові практиці є підхід, за якого для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди має бути встановлено наявність одночасно трьох умов: неправомірність (протиправність) дії посадових або службових осіб державного органу; шкода; причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Тягар доведення наявності цих умов покладається на позивача, який звертається з позовом про відшкодування шкоди на підставі ст. ст. 1173, 1174 ЦК України.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17, застосовуючи ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Протиправність дій чи бездіяльності посадової особи або органу є одним з обов`язкових елементів, встановлення якого створює сукупність підстав для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, оскільки за змістом ст. ст. 1173, 1174 ЦК України підлягає відшкодуванню шкода, завдана не будь-якими, а саме незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади чи його посадової особи.

Під протиправністю потрібно розуміти безпосередню суперечність (невідповідність) рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта.

Суд зауважує, що у справах про відшкодування шкоди, завданої рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, його посадових осіб, позивач може доводити наявність очевидних ознак протиправності чи свавільності дій цих суб`єктів, які спричинили порушення прав, свобод або інтересів позивача.

Таким чином, суд, з огляду на підстави позову, при вирішенні питання про те, чи мали дії або бездіяльність органів влади, їх посадових осіб, які становили втручання в право особи, ознаки свавільності, повинен оцінювати: чи були передбачені законом підстави (умови) для відповідних дій уповноважених осіб ГУНП в Харківській області, чи були вони виправданими (необхідними) та пропорційними до конкретних обставин.

Втручання не буде свавільним, якщо: воно відбулося згідно із законом; воно переслідує легітимну мету і є пропорційним до цієї мети; воно є необхідним у демократичному суспільстві.

Отже при вирішенні спору про відшкодування шкоди суд може встановити протиправний характер дій (бездіяльності, рішень) органу досудового розслідування як обов`язковий елемент деліктної відповідальності за наявності ознак очевидної протиправності чи навіть свавільності таких дій.

Як установлено судовим розглядом, свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує бездіяльністю посадових осіб ГУНП в Харківській області щодо невиконання судових рішень Полтавського апеляційного суду від 07.02.2023 у справі № 953/23287/21 (н/п 11-сс/814/20/23) та слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15.03.2023 у справі № 953/728/23 (н/п 1-кс/953/780/23), якою зобов`язано слідчого СУ ГУНП в Харківській області Фіщенкова Р.В. повернути позивачу тимчасово вилучене 02.02.2022 за адресою: АДРЕСА_1 у ході проведення обшуку майно.

Проте, на думку суду, немає підстав вважати, що бездіяльність посадових осіб ГУНП в Харківській області щодо невиконання судових рішень у рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001801 від 30.11.2021, викликало у позивача душевні страждання, що є підставою для безумовного відшкодування моральної шкоди.

Крім того, наявність заподіяної шкоди є ще одним з обов`язкових елементів, наявність якого у сукупності з іншими двома створює підстави для покладення на державу відповідальності у вигляді відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України). Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц).

Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Отже, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і яким є розмір її відшкодування.

Порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Відтак позивач, звертаючись до суду із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої тривалим невиконанням судових рішень, повинен довести, що внаслідок протиправних дій органу досудового розслідування йому була заподіяна моральна шкода, зазначити, у чому вона проявлялася, а також обґрунтувати розмір її відшкодування.

Третім обов`язковим елементом для покладення на державу відповідальності за відшкодування особі шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, є причинно-наслідковий зв`язок між протиправними (неправомірними) діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Водночас причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди (висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 20.01.2021 у справі № 197/1330/14-ц).

Верховний Суд у постановах від 20.03.2019 у справі № 918/203/18 та від 28.10.2020 у справі № 904/3667/19 зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із завданою шкодою.

Саме лише невиконання судових рішень органом досудового розслідування не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями працівників (посадових осіб) такого органу та завданою шкодою. Причинний зв`язок (як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди) між протиправною поведінкою та шкодою проявляється у тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди.

Наведене вище узгоджується із правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.01.2025 у справі № 335/6977/22.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд вважає, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому посадовими особами ГУНП в Харківській області моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна,- приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, правові підстави для застосування норм статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, враховуючи наявні у справі докази, відсутні.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 641/2328/17, від 04.07.2018 у справі № 638/14260/16-ц, від 10.10.2018 у справі № 640/3837/17, від 31.10.2018 у справі № 646/5224/17, від 28.11.2018 у справі № 638/9055/15-ц, від 13.03.2019 у справі № 638/12193/16, від 11.09.2019 у справі №336/5519/18, від 04.02.2020 у справі № 639/1803/18, від 28.10.2020 у справі № 608/1046/18.

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК).

З урахуванням тієї обставини, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на спростування доводів відповідача, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягненняз ГУНП в Харківській області моральної шкоди, завданої надмірною затримкою (більше двох років) у виконанні судового рішення щодо повернення майна його власнику у розмірі 4 000 000 грн.

Інші доводи позивача наведеного вище не спростовують та висновки суду у цій справі не впливають.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 3, 4, 5, 11, 12, 13, 81, 141, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Харківській області про визнання протиправною бездіяльності уповноважених осіб Головного управління Національної поліції у Харківській області та витребування майна із чужого незаконного володіння.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 , що розгляд таких вимог має здійснюватися в порядку, встановленому КПК України.

У задововленні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Харківській області про відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень:http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач ГУНП в Харківській області, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 13.

.

Суддя Ю.Ю. Власова