Справа № 317/4028/24
Провадження №2/317/90/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Ткаченко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Мазуренко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вишнякова Дмитра Олександровича до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування витрат на правову допомогу та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вишнякова Дмитра Олександровича до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування витрат на правову допомогу та стягнення моральної шкоди.

Позовна заява вмотивована тим, що 26.08.2023 відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серія АДД №272761, згідно із змістом якого позивач керував автомобілем в м. Павлоград Дніпропетровської області з явними ознаками алкогольного сп`яніння, чим порушив п. 2.5 ПДД, за що ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність.

31.05.2024 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було винесено постанову по справі №185/11490/23, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова набрала законної сили 11.06.2024.

30.08.2023 між позивачем та адвокатом Вишняковим Д.О. було укладено договір про надання правової допомоги. Згідно із актом прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги від 30.08.2023, адвокат Вишняков Д.О. надав позивачу послуги з правової допомоги на загальну суму 25900 грн, розмір яких визначається наступними складовими: підготовка та подача адвокатом до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області заперечень - 3 000 грн; участь адвоката у судовому засіданні у Павлоградському міськрайонному суді Дніпропетровської області (7 судових засідань адвокат представляв інтереси позивача в суді безпосередньо у суді, 2 судових засідання адвокат представляв інтереси позивача в суді за посередництва Електронного суду): 2700х 7+ 2000х 2=22900 грн. Окремо представник позивача зазначає, що в межах судової справи №185/11490/23 Павлоградським міжрайонним судом Дніпропетровської області було проведено 9 судових засідань. Позивач мешкає у Запорізькому районі Запорізької області, представник позивача - адвокат Вишняков Д.О. мешкає у місті Запоріжжі, відстань між м. Запоріжжя та м. Павлоград Дніпропетровської області складає 140,1 км. Таким чином, очевидно, що витрати на правову допомогу в межах судової справи №185/11490/23, що надані адвокатом Вишняковим Д.О. є розумними, та, навіть, заниженими, й звісно зазначені витрати є фактичними та неминучими.

Щодо стягнення моральної шкоди представник позивача зазначає, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень, затримання позивача та інше). Цей факт підтверджує, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Закриття справи про адміністративне правопорушення надає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до ч 1 ст. 1176 ЦК і статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність» і не перебуває у залежності від того, чи застосовувалися з боку держави будь-які заходи примусу, та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Позивач зазначає, що усі незаконні дії працівників відповідача під час складання протоколу та участі позивача у судовій справі у Павлоградському міськрайонному суді Дніпропетровської області нанесли позивачу велику моральну травму, призвели до великого розладу здоров`я та проблем з психікою позивача. Так, позивач зазначає, що під час складання протоколу позивач незаконно утримувався працівниками поліції на місті скоєння так званого адміністративного правопорушення, позивача незаконно було притягнуто до адміністративної відповідальності, позивача було оговорено в адміністративних матеріалах. У подальшому в позивача були великі труднощі у військовій частині, в якій останній проходив військову службу, тобто усі ці незаконні дії ще й були здійснені по відношенню до діючого військовослужбовця під час війни, що був призваний за мобілізацією. Після всіх вищезазначених незаконних дій наступного ранку позивача було госпіталізовано до «Дніпропетровської багатопрофільної клінічної лікарні з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської міської ради з тяжким нервовим кризом, а потім до Запорізької обласної клінічної лікарні, де позивач тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні. Окремо слід зазначити, що незаконні дії відповідача непоправно позначилися на душевному стані позивача, благополуччі, повсякденному житті, що призвело до виникнення моральних страждань. Психічній стан здоров`я позивача та сон значно погіршилися, позивач постійно знаходиться у стані депресії та пригніченості. Крім того, в позивача погіршився настрій, з`явилися фіксованість на негативних переживаннях, насторога, невпевненість в собі й це все на фоні війни та проходження військової служби. Також внаслідок хвороби позивач був вимушений витратити чималі грошові кошти на лікування, осягнути повною мірою рівень моральних страждань, завданих позивачеві, а тим більше оцінити їх в грошовому виразі, надзвичайно важко. Однак, враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 50 000 грн.

Крім того, у позовній заяві наведено наступний орієнтовний розрахунок витрат на професійну правничу допомогу: складання та подання до суду позовної заяви - 5000 грн; складання та подання до суду відповіді на відзив на позовну заяву - 5000 грн; участь у двох судових засіданнях у Запорізькому районному суді Запорізькій області (2х2000 грн) - 4000 грн.

Таким чином, орієнтовна сума судових витрат на професійну правничу допомогу складає 14 000 грн.

На підставі викладеного, позивач просить суд:

- стягнути з держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів державного бюджету у рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, які ОСОБА_1 поніс в межах судової справи №185/11490/23 за договором про надання правової допомоги від 30.08.2023, у сумі 25900 грн;

- стягнути з держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів державного бюджету у рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000 грн;

- стягнути з держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів державного бюджету понесені судові витрати, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 02.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

02.09.2024 від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відзив обгрунтовано тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо підтвердження оплати ним гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку, а саме: квитанції до прибуткового касового ордера, платіжного доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касовий чек. Також позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про протиправність дій ГУНП по відношенню до позивача та підтверджували наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ГУНП та моральною шкодою, на яку посилається позивач. Зокрема, позивачем не доведено факту неправомірності дій працівників органів досудового розслідування. Крім того, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів щодо понесення ним судових витрат, а саме витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи.

05.09.2024 від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якому зазначено, що нормами ЦПК та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не визначено конкретної форми документу, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на послуги адвоката.

Ухвалою суду від 04.10.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання по суті.

Ухвалою суду від 06.11.2024 поновлено судовий розгляд у справі та зупинено провадження до вирішення Великою Палатою Верховного Суду справи №335/6977/22 (провадження №14-87цс24) та оприлюдення відповідної постанови в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

08.11.2024 від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів на підтвердження понесених у цій справі витрат на професійну правничу допомогу та проведення подальшого розгляду справи без участі сторони позивача (а.с.117-121).

20.02.2025 від представника позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі обгрунтоване тим, що Великою Палатою Верховного Суду 22.01.2025 прийнято рішення у справі №335/6977/22 та 17.02.2025 оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Ухвалою суду від 21.02.2025 клопотання представника позивача про поновлення провадження у справі задоволено, провадження поновлено, призначено судове засідання для розгляду справи.

25.02.2025 від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду. Так представником позивача звернуто увагу суду на те, що: співробітники поліції склали протокол про адміністративне правопорушення без присутності позивача; вже після події так званого адміністративного правопорушення працівники поліції допитали свідків події та внесли покази останніх до адміністративних матеріалів; позивач незаконно утримувався працівниками поліції на місці скоєння так званого адміністративного правопорушення, а потім в поліцейському автомобілі; позивача було оговорено в адміністративних матеріалах, у подальшому у позивача були великі труднощі у військовій частині, в якій останній проходив військову службу, тобто всі незаконні, на думку представника позивача, дії ще й були здійснені по відношенню до діючого військовослужбовця під час війни, що був призваний за мобілізацією; після всіх вищезазначених дій наступного ранку позивача було госпіталізовано до «Дніпропетровської багатопрофільної клінічної лікарні з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської міської ради з тяжким нервовим кризом, а потім до Запорізької обласної клінічної лікарні, де позивач тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні. Таким чином, представник позивача вказує, що вищезазначені дії працівників поліції по відношенню до позивача мають очевидні ознаки протиправності та свавільності.

03.03.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення у справі, яких просять врахувати судову практику з аналогічних спірних правовідносин, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.01.2025, справа №335/6977/22.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином (а.с.171, 173), в матеріалах справи міститься заява про проведення подальшого розгляду справи без участі сторони позивача (а.с.117-121).

Відповідач свого представника у судове засідання не направив, про дату, час і місце слухання справи повідомлені належним чином (а.с.170).

Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Установлено судом та не заперечувалось сторонами у справі, що 26 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №272761 від 26.08.2023 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.05.2024 у справі №185/11490/23 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова набрала законної сили 11.06.2024. (а.с.15-16).

За змістом постанови Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.05.2024 у справі №185/11490/23, провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо позивача за ст.130 КУпАП було закрито в зв`язку з тим, що в матеріалах справи відсутній відеозапис, на якому зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та факт його відмови від проходження огляду на визначення стану сп`яніння, допитаний у судовому засіданні свідок, яка є працівником автозаправної станції «ОККО» пояснила, що не була безпосередньо присутня під час того, як працівники поліції пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, разом із тим повідомила, що останній заїхав на територію автозаправної станції заїхавши на бордюр та під час замовлення кави вів себе неадекватно. Виклик працівників поліції був здійснений працівниками автозаправної станції «ОККО». За даних конкретних обставин, з урахуванням встановленого факту госпіталізації ОСОБА_1 до психіатричної лікарні на наступний день після події, судом висловлено обґрунтований сумнів чи міг ОСОБА_1 на момент вчинення інкримінованого йому правопорушення усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що підставою для відшкодування моральної шкоди є, зокрема незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності та закриття справи про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).

Відповідно до статті 251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є джерелом доказів у справі. Обов`язок зі збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року №1395 затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 березня 2019 року у справі №712/7385/17 сформулювала висновок, що дії суб`єкта владних повноважень щодо складання протоколу без ухвалення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності не породжують правових наслідків для особи та не порушують її права.

Велика Палата Верховного Суду також вже досліджувала питання порядку оскарження дій працівників поліції у разі складання протоколу про адміністративне правопорушення та у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 638/3490/18 сформулювала такі висновки.

Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Протокол не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

Розгляд питання правомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення в окремому позовному провадженні без аналізу матеріалів про притягнення особи до адміністративної відповідальності та рішення суб`єкта владних повноважень, винесеного за результатами їх розгляду, сукупно з іншими доказами, не дозволить ефективно захистити та відновити (за наявності порушень) права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Узагальнюючи висновки у питанні визначення правової природи протоколу про адміністративне правопорушення та функції патрульних поліцейських під час його складання, Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що на уповноважену особу підрозділу поліції під час оформлення матеріалів ДТП покладено обов`язок зафіксувати всі обставини її скоєння з визначенням особи, яка за встановленими обставинами та з високим ступенем вірогідності вчинила адміністративне правопорушення, скласти стосовно такої особи протокол про адміністративне правопорушення та надіслати його до суду.

Водночас на патрульного поліцейського під час складення протоколу про адміністративне правопорушення покладено відмінну функцію ніж та, яку має виконати суд під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. До повноважень патрульного поліцейського не належить встановлення та остаточна оцінка всіх обставини, які зафіксовані у протоколі, не надано повноважень проводити експертизу чи залучати спеціалістів, які володіють достатніми професійними знаннями для встановлення специфічних обставин. Фактично на уповноважену особу підрозділу поліції покладена обмежена функція, а саме збирання та фіксація доказів стосовно обставин події, що відбулася.

Невідповідність вимогам закону дій працівників патрульної поліції, які склали протокол про наявність у діях позивача ознак складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, в цій справі судом не встановлена.

У п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі №916/1423/17 вказано, що, застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Отже, для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є сукупність трьох умов: дії органу (посадових або службових осіб) повинні мати протиправний характер, шкода та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вина посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди.

Для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Встановлення протиправності у діях працівника патрульної поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення є обов`язковою умовою для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди.

Відповідність протоколу про адміністративне правопорушення (за формою чи змістом) вимогам закону, складення такого протоколу уповноваженою особою, а також правомірність інших дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення може бути встановлено судом у справі про адміністративне правопорушення.

У разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу всіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.

При невстановленні під час розгляду справи про адміністративне правопорушення невідповідності дій (бездіяльності) працівників патрульної поліції щодо складання протоколу, які мали наслідком закриття справи про адміністративне правопорушення, дії патрульного поліцейського щодо складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі подальшого закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення можуть бути підставою для відшкодування шкоди державою лише у тому випадку, якщо закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося через очевидну невідповідність протоколу вимогам закону або внаслідок інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

З огляду на приписи Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» патрульна поліція не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, тому на правовідносини щодо складання протоколів у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, не поширюються правила статті 1176 ЦК України та Закону № 266/94-ВР.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року по справі № 335/6977/22.

Закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення суд встановив відсутність відеозаписів керування автомобілем та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння водієм, присутності свідків під час пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння, однак, ця обставина сама по собі не свідчить про очевидну невідповідність протоколу вимогам закону чи наявність інших протиправних дій працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, або які мають ознаки свавільності.

Так, у згаданій постанові від 22 січня 2025 року по справі №335/6977/22 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі відповідності протоколу про адміністративне правопорушення вимогам закону та вчинення працівниками патрульної поліції під час складання протоколу усіх дій згідно із законом та в межах їхніх повноважень та за відсутності ознак свавільності таких дій, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю складу правопорушення не є фактом, який сам по собі підтверджує протиправність дій патрульних поліцейських щодо складання такого протоколу.

Ураховуючи те, що у спірних правовідносинах закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення відбулося не через невідповідність протоколу вимогам закону або через інші протиправні дії працівників патрульної поліції під час оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб відповідача у виді відшкодування шкоди.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області суд зазначає наступне.

Так, на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 30.08.2023, укладений ОСОБА_1 із адвокатом Вишняковим Д.О., в якому визначено розмір винагороди за надання правової допомоги адвокатом та порядок розрахунків (а.с.10-11).

Згідно із актом прийому-передачі виконаних послуг (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги від 30.08.2023, складеного 30.06.2024 адвокатом була надано послуги на загальну суму 25900 грн (а.с.12-13).

На підтвердження сплати ОСОБА_1 грошових коштів адвокатом Вишняковим Д.О. видано довідку від 30.06.2024 про отримання від останнього грошових кошів у сумі 25900 грн (а.с.14).

Згідно із листом судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області Самоткан Н. за вих.№05-06/24 від 05.11.2024 адвокат Вишняков Д.О. брав участь у судових засідання під час розгляду справи про адміністративне правопорушення №185/11490/23 у судових засіданнях 21.09.2023, 14.11.2023, 25.12.2023, 11.01.2024, 20.02.2024, 04.04.2024, 31.05.2024 у приміщенні суду, а також 12.04.2024 в режимі відеоконференцзв`язку поза межами приміщення суду (а.с.102).

Разом із тим, процесуальні витрати, понесені ОСОБА_1 під час розгляду справи №185/11490/23 у Павлоградському міськрайонному суді Дніпропетровської області, не є шкодою, яка може бути відшкодована в порядку ст. 11 ЦК України, оскільки не є об`єктивним наслідком неправомірної поведінки завдавача шкоди. Більше того, процесуальний закон не встановлює обов`язку для кожного користуватися правовою допомогою, а лише надає особі відповідне право. Тоді як шкода, завдана особі в порядку ст. 1166 ЦК України є невідворотним наслідком неправомірної поведінки завдавача шкоди і не може бути поставлена в залежність від вчинення/ невчинення потерпілою особою певних дій.

Враховуючи, що позивач не довів належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями чи бездіяльністю відповідача йому завдана матеріальна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідача та вини відповідача в заподіянні такої шкоди; необхідність нести витрати на правничу допомогу, та як наслідок виправданість понесених матеріальних втрат, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивачу відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі й витрати на професійну правничу допомогу, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Вишнякова Дмитра Олександровича до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування витрат на правову допомогу та стягнення моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.О. Ткаченко