Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4409/24 Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М.
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Шевчук А.М.,

з участю секретаря

судового засідання Смоляра А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу № 285/4409/24 за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Гамея Валентина Володимировича до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Новофарм-Біосинтез» про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів),

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гамея Валентина Володимировича на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Коцюби О.М. у місті Звягелі,

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Гамей В.В. звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 1 461 941,2 грн, яка складається із: 990 000 грн сума основного боргу; 80 504,14 грн 3% річних; 391 437,06 грн інфляційні втрати, а також просив стягнути витрати по сплаті судового збору та на правничу допомогу.

Позовні вимоги мотивувались тим, ОСОБА_1 є учасником ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» з часткою 30% у статутному капіталі. Між ОСОБА_1 та ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» було укладено чотири договори на позику від засновника, зокрема:

- 22 вересня 2021 року укладено Договір № 01-21 на позику у розмірі 3 500 000 грн. 27 вересня 2021 року вказана сума була перерахована на рахунок відповідача у повному обсязі;

- 27 вересня 2021 року укладено Договір № 02-21 на позику у розмірі 1 700 000 грн. 07 жовтня 2021 року вказана сума була перерахована на рахунок відповідача у повному обсязі;

- 01 листопада 2021 року укладено Договір № 03-21 на позику у розмірі 1 700 000 грн. 02 листопада 2021 року вказана сума була перерахована на рахунок відповідача у повному обсязі;

- 02 грудня 2021 року укладено Договір № 04-21 на позику у розмірі 2 100 000 грн. Дана сума була перерахована на рахунок відповідача трьома частина: 04 грудня 2021 року 990 000 грн; 11 грудня 2021 року 810 000 грн; 13 грудня 2021 року 300 000 грн.

У ході виконання умов Договору № 04-21 на суму 990 000 грн у платіжній інструкції позивачем помилково було вказано призначення платежу за Договором № 02-21, при тому, що умови Договору № 02-21 зі сторони позивача були виконані у повному обсязі ще 07 жовтня 2021 року.

Зазначав, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 14 травня 2024 року Договори: № 01-21, № 02-21, № 03-21 визнано недійсними та стягнуто із відповідача на користь позивача сплачені кошти за цими договорами, загалом на 6 900 000 грн.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 09 липня 2024 року визнано недійсним Договір № 04-21 та стягнуто на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 1 110 000 грн.

Вказував, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду у справі № 285/1148/23 від 09 липня 2024 року було зазначено, що перерахування позивачем коштів у сумі 990 000 грн на банківський рахунок відповідача мало інше призначення аніж Договір № 04-21 на позику від засновника. А тому, відповідач безпідставно зберігав кошти у сумі 990 000 грн від 04 грудня 2021 року. У зв`язку із цим позивач звернувся до суду та просив стягнути із відповідача на свою користь безпідставно отримані грошові кошти.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 січня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто із ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 1 018 263,53 грн, яка складається із: 990 000 грн - основного боргу, 7 384,43 грн - 3 % річних та 20 879,10 грн - інфляційних втрат.

Вирішено питання судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі, представник позивача просить його в частині відмови у стягненні із відповідача 73 119,71 грн 3% річних та 370 557,96 грн інфляційних втрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а також за наслідками апеляційного перегляду справи здійснити перерозподіл судових. Судові витрати, пов`язані із розглядом справи в апеляційній інстанції, стягнути із відповідача на користь позивача.

Зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий суд виходив з того, що ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» прийняло від ОСОБА_1 кошти у розмірі 990 000, 00 грн, як суму на виконання ним Договору № 04-21 від 02 грудня 2021 року. Також, суд зазначив про те, що як ОСОБА_1 при перерахунку 990 000 грн згідно платіжної інструкції від 04 грудня 2021 року, так і ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез», отримуючи вказану суму за платіжною інструкцією, не могли не усвідомлювати реального призначення вказаного платежу. Отже, на думку суду першої інстанції, відповідач використовував спірні кошти як позику в рамках Договору № 04-21 від 02 грудня 2021 року, до закінчення строку дії цього договору.

На підставі вищевикладеного та з урахуванням того, що відповідач погодився сплатити частково 3% річних на суму 7 384, 43 грн та 20 879, 10 грн суму інфляційних втрат з дати 24 червня 2024 року набрання законної сили рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду у справі № 285/7531/23 від 14 травня 2024 року про визнання недійсним Договору № 04-21 від 02 грудня 2021 року, місцевий суд вирішив, що позовні вимоги щодо стягнення із відповідача 80 504, 14 грн - 3% річних та 391 437, 06 грн інфляційних втрат з дати зарахування суми 990 000 грн на банківський рахунок відповідача, підлягають частковому задоволенню.

Висновки суду вважає такими, що не відповідають фактичним обставинам справи та були зроблені внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Звертає увагу, що відповідач свідомо намагається ввести суд в оману, обґрунтовуючи отримання коштів у сумі 990 000 грн спочатку за Договором № 02-21, потім за Договором № 04-21, потім знову за Договором № 02-21, залежно від вигідних для нього обставин. Хоча жоден з наведених Договорів, в силу наявних та попередньо встановлених обставин справи, не підтверджує наявність правової підстави для набуття спірних коштів. Таким чином, позивачем правомірно здійснено нарахування 3% річних та інфляційних нарахувань з моменту зарахування коштів у розмірі 990 тис. грн на рахунок Відповідача.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано преюдиційної обставини, яка була встановлена у рішенні суду в цивільній справі, що набрало законної сили.

З обставин справи № 285/7748/23 та рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 09 липня 2024 року, можна встановити, що питання стосовно цільового призначення переказу коштів у сумі 990 000 грн, що були перераховані ОСОБА_1 на користь ТОВ фірми «Новофарм-Біосинтез» відповідно до платіжної інструкції від 04 грудня 2021 року вже були предметом дослідження. За наслідками розгляду вказаної справи у рішенні від 09 липня 2024 року, яке набрало законної сили 20 серпня 2024 року, суд, досліджуючи платіжну інструкцію від 04 грудня 2021 року, встановив, що перерахування позивачем коштів у сумі 990 000 грн на банківський рахунок відповідача мало інше призначення, а ніж Договір № 04-21 на позику від засновника.

Таким чином, Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області після всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі № 285/7748/23 доказів та оцінки їх у сукупності з іншими фактичними обставинами справи встановив неналежність переказу коштів у сумі 990 000 грн згідно платіжної інструкції від 04 грудня 2021 року до Договору позики № 04-21, як і не встановив належність такого переказу коштів до Договору № 02-21.

У поданому відзиві, представник відповідача просить рішення суду першої інстанції, як таке, що відповідає вимогам закону, залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача адвокат Гамей В.В. підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити і надав пояснення, які відповідають доводам поданої скарги.

Представник Товариства адвокат Сіра А.В. скаргу не визнала, вважає її безпідставною, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Представник також надала пояснення, що є аналогічними до змісту поданого нею відзиву на скаргу.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у його відсутність, що передбачено положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

В апеляційній скарзі представник позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у стягненні із ТОВ «Новофарм-Біосинтез» на користь позивача 73 119,71 грн 3% річних та 370 557,96 грн інфляційних втрат. Рішення суду в частині задоволених позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційним судом в цій частині не перевіряється.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції із врахуванням того, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду по справі № 285/7531/23 від 14 травня 2024 року було визнано недійсним Договір № 02-21 від 27 вересня 2021 року про надання позики ОСОБА_1 Товариству «Новофарм-Біосинтез» у розмірі 1 700 000 грн, то 3% річних та інфляційні втрати підлягають нарахуванню і стягненню із дня набрання законної сили вказаним судовим рішенням, тобто із 24 червня 2024 року. Місцевий суд в силу частини 4 статті 206 ЦПК України прийняв визнання відповідачем позовних вимог в частині основної суми боргу у розмірі 990 000 грн та в частині стягнення з нього 3% річних на суму 7384,43 грн, і 20879,10 грн суму інфляційних втрат.

Колегія суддів погоджується з такими висновками мотивуючи таким.

Згідно статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до частини 2 статті 1212 ЦК України, положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про, зокрема, повернення виконаного за недійсним правочином (частина 3 статті 1212 ЦК України).

За приписами частини 2 статті 1214 ЦК України, передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Судом встановлено, що 02 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» укладено Договір № 04-21 на позику у розмірі 2 100 000 грн (том 1 а.с.47, 48)

На підтвердження виконання Договору №04-21 позивач надав копії платіжних інструкцій: на суму 990 000 грн від 04 грудня 2021 року, на суму 810 000 грн від 11 грудня 2021 року, на суму 300 000 грн від 13 грудня 2021 року. Вказані перерахунки коштів проведені після укладання Договору № 04-21 від 04 грудня 2021 року (том 1 а.с.23, 24, 28).

Щодо платіжної інструкції від 04.12.2021 року на суму 990 000 грн представником позивача зазначалось, що у призначенні платежу помилково зазначили Договір №02-21 від 27 вересня 2021 року.

Дані обставини узгоджуються із наданими доказами про те, що Договір №02-21 від 27 вересня 2021 року самостійно був виконаний ОСОБА_1 , як стороною Договору, шляхом перерахунку однією сумою 1 700 000 грн згідно копії платіжної інструкції на виконання Договору № 2-21 від 27 вересня 2021 року (том 1 а.с.15).

У суді першої інстанції представник відповідача надавав пояснення про те, що ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» вважали це виконанням Договору № 02-21, дані обставини спростовується відсутністю у матеріалах справи додаткової угоди до Договору № 02-21 від 27 вересня 2021 року, якою збільшено суму позики на 99 0000 грн.

Крім того, у матеріалах справи відсутні претензії ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» до ОСОБА_1 , як сторони Договору № 04-21 від 02 грудня 2021 року, про невиконання ним Договору № 04-21 на недоплачену суму 990 000 грн.

Вказане свідчить про те, що відповідач ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» прийняло від ОСОБА_1 суму 990 000 грн, як суму на виконання ним Договору № 04-21 від 02 грудня 2021 року. Отже, ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез» використовувало спірні кошти як позику, в рамках Договору № 04-21 від 02 грудня 2021 року, до закінчення строку дії цього договору.

Як ОСОБА_1 при перерахунку 990 000 грн згідно платіжної інструкції від 04 грудня 2021 року так і ТОВ фірма «Новофарм-Біосинтез», отримуючи вказану суму за платіжною інструкцією не могли не усвідомлювати реального призначення вказаного платежу.

Встановлено, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду по справі № 285/7531/23 від 14 травня 2024 року було визнано недійсним Договір № 02-21 від 27 вересня 2021 року, судове рішення набрало законної сили 24 червня 2024 року.

Також рішенням цього суду у справі № 285/7748/23 від 09 липня 2024 року Договір № 04-21 від 02 грудня 2021 року визнано недійсним. Вказане рішення набрало законної сили 20 серпня 2024 року.

Відповідач погодився сплатити частково 3% річних на суму 7384,43 грн, і 20879,10 грн суму інфляційних втрат із дати 24 червня 2024 року набранням законної сили рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду у справі № 285/7531/23 від 14 травня 2024 року.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно змісту пункту 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22 зобов`язання повернути майно, отримане за недійсним оспорюваним правочином, виникає в особи з моменту набрання законної сили судовим рішенням про визнання такого правочину недійсним. Враховуючи презумцію правомірності правочину (стаття 204 ЦК України), можна зробити висновок, що особа отримала майно на підставі укладеного правочину, але ця підстава згодом відпала з визнанням судом цього правочину недійсним.

А за приписами частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про виникнення у відповідача обов`язку повернути безпідставно набуті кошти із нарахуванням відповідних процентів та інфляційних втрат з моменту визнання судом відповідного правочину недійсним і набранням законної сили цього рішення. У даному випадку із 25 червня 2024 року, тобто наступного дня після набрання законної сили рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 14 травня 2024 року по справі № 285/7531/23.

Доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, направлене на переоцінку доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом при ухваленні рішення були належним чином оцінені подані сторонами докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення суду, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гамея Валентина Володимировича залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 січня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 07 травня 2025 року.