Справа № 159/2080/25
Провадження № 2/159/997/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 травня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Лесика В.О.,

з участю секретаря судових засідань Куптій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» про стягнення заборгованості із заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» на її користь 59065,29 грн. заборгованості із заробітної плати, а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку та 5000 грн. понесених витрат на правничу допомогу.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 06.02.2023 до 28.02.2025 працювала у в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» на посаді оператора заправних станцій АЗС №25. 28.02.2025 позивача звільнено з роботи, згідно ч.1 статті 36 КЗпП України. При звільненні відповідач не провів розрахунок та не виплатив заборгованість із заробітної плати за період з листопада 2024 по лютий 2025.

За таких обставин, просить позов задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на позов.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано.

Рух справи в суді.

Позовна заява подано до суду 07.04.2025 року.

Ухвалою судді від 08.04.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. Одночасно, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву та витребувано відповідні докази.

Аргументи учасників справи.

Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності та позивача, позовні вимоги підтримує повністю з підстав викладених у позовній заяві, щодо ухвалення заочного рішення не заперечила

Відповідач в силу вимог ст. 128 ЦПК України, був належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився без повідомлення причин.

Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття рішення у даній справі є 09 травня 2025 року, тобто дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Згідно витягу з трудової книжки, позивач працювала у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо»з 06.02.2023 та була звільнена 28.02.2025, на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України, за згодою сторін.

З особового рахунку працівника ОСОБА_1 виданого ТОВ «Волинь-Паливо» вбачається, що у відповідача перед позивачем заборгованість по заробітній платі за період з 01.11.2024 по 28.02.2025 становить 59065,29 грн.На час розгляду справи судом заборгованість не виплачена.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення.

Суд, дослідивши наявні письмові докази приходить до такого висновку.

Відповідно до ч.2 ст.94, ч.1 ст.115 КЗпП України розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом встановлено, що в день звільнення належні позивачу суми не були виплачені повністю.

Відповідач, на виконання ухвали суду від 08.04.2025 надав документи щодо розміру заборгованості, довів, що заборгованість складає 59065,29 грн.

Згідно ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Згідно ч.2 ст.117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Суду належить вирішити питання про розмір відшкодування позивачу за час затримки розрахунку.

Для визначення цього розміру необхідно визначити середньоденний заробіток, який належить розрахувати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995.

Відповідно до абзацу 4 пункту 2 , пункту 8 Порядку №100 у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була звільнена 28.02.2025. Заборгованість по заробітній платі за період 01.11.2024 по 28.02.2025 становить 59065,29 грн., яка не виплачена.

Число робочих днів за період з 01.03.2025 (з дня звільнення) по 07.04.2025 становить 25 дні.

Отже, сума середнього заробітку за вказаний період складає 14142,44 грн.(без вирахування податків та обов`язкових платежів).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц від 26.06.2019 зазначила, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи із середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідно до позиції Палати, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

На основі цих висновків, керуючись принципами розумності, справедливості і пропорційності, беручи, зокрема, до уваги загальновідомі особливі умови, в які зараз потрапило підприємство внаслідок воєнного стану, які значною мірою сприяли виникненню заборгованості, час існування заборгованості, її розмір, розумною, компромісною сумою відшкодування позивачу суд вважає 10000 грн.

Суму заборгованості із заробітної плати і середнього заробітку визначені без утримання податків та інших обов`язкових платежів. Відрахування повинні бути проведені працедавцем при виконанні судового рішення.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення заробітної плати, а тому з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн

Що стосується вимоги про стягнення 5000 грн витрат на правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Згідно ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач подала договір про надання правової допомоги від 10.03.2025, акт прийому-передачі виконаних робіт (послуг) та розрахунок вартості виконаних робіт правничої допомоги від 28.03.2025 на суму 5000 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)зауважила, що суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат в суді, судом встановлено, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу адвоката, які включають послуги: складання позовної заяви (3 год. - 3000 грн) та адвокатський запит ( 1 год.-1000 грн.), зводяться до єдиної дії - підготовка та подання позовної заяви і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окремі послуги.

Така послуга, як зустріч та консультація щодо перспективи судового врегулювання спору (1 год 1000 грн) за своєю суттю є послугою організаційного характеру. Немає також підтвердження, що клієнту разом з тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації.

Суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, приходить до висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі з відповідача, адже цей розмір має бути не тільки доведений, а й документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі №753/15687/15.

При цьому, суд звертає увагу на те, що предметом позову є стягнення заробітної плати. Справа є малозначною в силу вимог закону та не є складною.

За таких обставин, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 5000 грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд приходить висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення із ТОВ «Волинь-Паливо» на користь ОСОБА_1 понесених у даній справі витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді у розмірі 2000 грн.

Керуючись статтями 12, 76-81, 133, 137, 141, 268, 274-278, 280, 282 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 47, 94, 115, 116, 117, Кодексу законів про працю України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» на користь ОСОБА_1 59065,29 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістдесят п`ять 29 коп. ) заборгованості із заробітної плати, з якої відрахувати податки і інші обов`язкові платежі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» в користь ОСОБА_1 10000 (десять тисяч грн.) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з якого відрахувати податки і інші обов`язкові платежі.

В задоволені решти вимог позову - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» в дохід держави судові витрати у справі в сумі 1211,20 (одну тисячу двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо» в користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на оплату професійної правничої допомоги в сумі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його складання.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення рішення може бути оскаржене відповідачем до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Волинь-Паливо», , адреса: м.Луцьк, вул. Електроапаратна, 3, Волинська область.

Повне судове рішення складене 09.05.2025.

Головуючий: В.О.Лесик