КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/1819/23 Головуючий у І інстанції Шевчук А.В.
Провадження №22-ц/824/5634/2025 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 квітня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Доброванової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києвавід 28 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини з батьком і визначення порядку спілкування матері з дитиною та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини і її повернення за місцем постійного проживання разом з матір'ю,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області про визначення місця проживання їх спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_2 , а для матері дитини ОСОБА_1 встановити дні спілкування та виховання доньки.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначав, що від шлюбу з ОСОБА_1 мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та мали сина ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.12.2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з матір`ю і він, як батько, не заперечував проти цього, сплачував аліменти, допомагав дітям і спілкувався з ними.

За твердженням ОСОБА_2 траплялись випадки, коли ОСОБА_1 дозволяла собі зловживати спиртними напоями та переставала належно доглядати за дитиною. У таких випадках ОСОБА_2 забирав доньку до себе і дитина певний період часу проживала з ним.

Після загибелі у ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_4 ситуація усугубилася і ОСОБА_1 почала частіше зловживати алкоголем не виконувати обов`язків догляду за дитиною.

По факту чергового інциденту, на прохання доньки, ОСОБА_2 забрав дитину до себе, і на сьогоднішній час ОСОБА_3 проживає разом із батьком та його новою сім`єю у м. Ірпінь.

ОСОБА_2 вказує, що не знайшов з ОСОБА_1 порозуміння щодо місця проживання доньки, оскільки матір дитини вимагає її повернення до місця свого проживання проти волі дитини.

Заперечуючи проти первісного позову ОСОБА_1 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини у якому просить визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , відібрати дитину у ОСОБА_2 та повернути до фактичного місця проживання за адресою квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказувала, що ОСОБА_2 пішов з сім`ї та не належним чином виконував свої обов`язки по утриманню дітей.

Скориставшись її важким психологічним станом після смерті сина, ОСОБА_2 забрав доньку ОСОБА_3 до свого місця мешкання у м. Ірпінь та протягом тривалого періоду часу не надає можливості спілкуватися з дитиною, виховувати і доглядати за донькою, ігнорує усі прохання та не повертає її за місцем постійного мешкання з матір`ю.

На думку ОСОБА_1 створення ОСОБА_2 для матері дитини протягом тривалого часу перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, мають наслідком руйнування зв`язків із сім`єю, а отже в такому разі поведінка батька, який створює такі перешкоди, суперечить сімейним цінностям та не відповідає найкращому забезпеченню інтересів дитини.

За твердженням ОСОБА_1 обставини які доводить батько дитини у своєму позові, не відповідають дійсності, а позиція останнього вводить суд в оману.

Матір дитини вказує, що належна їй житлова площа дає можливість створити гарні побутові умови для життя дитини та забезпечити окрему житлову кімнату з усіма необхідними меблями, а гнучкий графік роботи свідчить про можливість додаткових умов для проведення вільного спільного часу. Що ж стосовно віку та статі дитини, надання повноцінного та рівноправного виховання дівчинці саме матір`ю, є на думку позивача запорукою того, що у дитинстві та підлітковому віці у ОСОБА_3 сформуються принципи та погляди на життя, необхідні та достатні для формування цілісної і гідної особистості та жінки.

Також ОСОБА_1 стверджувала, що ініціатива визначення місця проживання дитини разом з батьком викликана нічим іншим, як бажанням уникнути ОСОБА_2 мобілізації.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2024 рокупозовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини з батьком і визначення порядку спілкування матері з дитиною - задоволено частково.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем проживання батька. У задоволенні решти вимог первісного позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 539, 80 грн. У задоволенні вимог зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити повністю, а зустрічний позов задовольнити.

Вважає рішення суду першої інстанції несправедливим та таким, що прийнято без дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки матір ОСОБА_1 вже більше ніж два роки практично не бачить свою доньку ОСОБА_3 , та з кожним днем емоційний і психологічний контакт між матір'ю і донькою втрачається, що є наслідком неправомірної поведінки ОСОБА_2 .

Вказує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки доводам відповідача про те, що дії позивача спрямовані на усунення будь-якого контакту між донькою і матір'ю, має місце перешкоджання позивачем у зустрічах доньки і матері. Така відсутність можливості спілкуватись із донькою обумовили фактично втрату емоційного та психологічного контакту між матір'ю і дитиною.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що між сторонами раніше не було спорів щодо місця проживання дітей та ОСОБА_2 не звертався до соціальних служб та судів, інших державних органів, із даного приводу.

Вважає, що відібрання дитини позивачем у листопаді 2022 року та подання ним позову до суду про встановлення місця проживання дитини, а також подання в подальшому позову про стягнення аліментів зі Скаржника, є нелогічним та непослідовним.

Просить апеляційний суд врахувати докази, які позитивно характеризують відповідачку, свідчать про гідні умови її повсякденного життя, її психологічну стабільність, відсутність шкідливих звичок та залежностей, фінансову/матеріальну спроможність забезпечувати себе та дитину, бажання матері бути присутньою у житті дитини і дбати про неї.

Вказує на те, що висновок Служби у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради Київської області складений без її участі, просить суд поставитись до нього критично.

Звертає увагу апеляційного суду на умови проживання доньки ОСОБА_3 разом із батьком, зокрема на те, що в квартирі АДРЕСА_2 мешкають ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 . Квартира двокімнатна, в ній не має окремої кімнати для ОСОБА_3 , в зв'язку із чим склалась ситуація, коли ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), діти різної статі які не перебувають між собою в родинних стосунках, мешкають в одній кімнаті.

Зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 не перебувають у зареєстрованому шлюбі. В свою чергу ОСОБА_7 не перебуває у родинних відносинах з донькою сторін ОСОБА_3 . Таким чином, в разі призову ОСОБА_2 та несення ним військової служби, ОСОБА_3 залишиться мешкати з чужими їй людьми.

Крім того, на думку скаржника, суд першої інстанції не дав належної оцінки показам свідків, зокрема класного керівника та завідуючої навчальним закладом ОСОБА_9 , яка позитивно охарактеризувала матір.

Вважає також, що суд першої інстанції безпідставно відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про призначення судової психологічної експертизи, обмеживши таким чином відповідача у праві на подання доказів в обґрунтування своєї позиції.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 додано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а також про призначення по справі судової психологічної експертизи.

Так, скаржник просить долучити до матеріалів справи копію ухвали Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі №756/1819/23, якою ОСОБА_2 відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою на постанову Київського апеляційного від 06 вересня 2023 року, постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження на виконання постанови Київського апеляційного від 06 вересня 2023 року, листи Служби у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради Київської області.

Клопотання про призначення по справі судової психологічної експертизи за своїм змістом аналогічне клопотанню, поданому ОСОБА_1 до суду першої інстанції 04.05.2023 року, в задоволенні якого згідно даних протоколу судового засідання від 03.10.2023 року судом було відмовлено.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наводить заперечення щодо доводів скарги, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Зокрема, позивач зазначає, що наведені у скарзі аргументи не ґрунтуються на дійсних обставинах справи, викривлюють реальні події, що мали місце в минулому і протирічать нормам діючого законодавства та судовій практиці, що склалась у подібних правовідносинах.

Звертає увагу апеляційного суду на обставини, встановлені судом першої інстанції на підставі пояснень, наданих ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у судовому засіданні в присутності психолога, в яких дитина підтвердила своє зважене і свідоме рішення про проживання разом із батьком, оскільки в його родині і оселі вона почуває себе в безпеці та комфорті, тільки в родині батька вона постійно відчуває піклування про себе та відсутність стресу. ОСОБА_3 також підтвердила, що в матері існують довготривалі проблеми з алкоголем, засвідчила, що часто, навіть в ночі під час повітряних тривог, вона залишалась вдома одна.

Вказує на те, що обставини перебування ОСОБА_1 в нетверезому стані, залишення дитини самої вночі та неналежне виконання батьківських обов`язків підтвердили також допитані судом свідки.

Позицію суду у питанні визначення місця проживання ОСОБА_3 з батьком поділяє і Орган опіки та піклування Ірпінської міської ради Київської області, зазначивши у висновку від 26.09.2023 року № 115/4 що вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , за умови облаштування окремої кімнати для дитини.

В судовому засіданні було з`ясовано та підтверджено, що після зауважень органу опіки та піклування для ОСОБА_3 була облаштована окрема кімната у квартирі по місцю проживання батька ОСОБА_2 .

Позивач також заперечує твердження апелянта щодо викрадення батьком дитини у листопаді 2022 року та не повернення її за місцем проживання матері. Вказує, що судом було з`ясовано у зв`язку із якими подіями та за яких обставин ОСОБА_2 , турбуючись про безпеку життя та здоров'я власної дитини за її чисельними проханнями прийняв рішення забрати доньку жити до себе.

Вважає важливою обставиною те, що після того, як ОСОБА_3 за власним бажанням почала проживати в родині батька, вона тривалий час продовжувала навчатись у школі І-ІІІ ступенів №225 Оболонського району м. Києва, що розташована біля дому апелянта, в якому раніше проживала дитина, за адресою: АДРЕСА_3 . Апелянт кожного дня могла бачитись із дитиною та ніхто не заважав їй забирати дитину зі школи до себе додому. Проте ОСОБА_3 категорично не погоджувалась повертатись в дім матері, де їй було некомфортно та де вона не відчувала себе у безпеці.

Позивач також заперечує посилання скаржника на те, що ним створюються перешкоди у спілкуванні матері із донькою. Вказує, що в поясненнях, наданих суду першої інстанції, ОСОБА_3 особисто зазначила, що на неї не здійснюється жодного тиску з боку батька щодо її спілкування із матір'ю, разом із тим вона бажає самостійно вирішувати коли і як довго з нею бачитися.

Крім того позивач вказує на безпідставність посилань скарги щодо невиконання ним приписів постанови Київського апеляційного суду від 06.09.2023 року у даній справі, якою ОСОБА_2 зобов`язано надавати ОСОБА_1 можливість безперешкодного спілкування, побачення та спільного проведення часу з малолітньою донькою ОСОБА_3 кожної першої та третьої суботи місяця, кожної другої та четвертої неділі у визначені судом години.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що жодного разу не чинив перешкод матері у спілкуванні із донькою, разом із тим, ОСОБА_1 вже декілька разів не з`явилась у зазначений судом час на побачення із дитиною та напередодні взагалі не відповідала на дзвінки та повідомлення власної доньки. Даний факт підтверджується кількома актами, складеними державним виконавцем Ірпінського відділу ДВС, на виконанні якого знаходиться виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеної постанови Київського апеляційного суду.

Інших відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшло.

У судовому засіданні позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 та його представник - адвокат Гончаров М.С. заперечували проти задоволення апеляційної скарги, підтримавши доводи, викладені у відзиві на скаргу, просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, направила на адресу апеляційного суду клопотання про проведення судового засідання та розгляду апеляційної скарги без її участі та участі її представника Є. Арабаджийського. За змістом клопотання ОСОБА_1 підтримала свою апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Ірпінської міської ради Київської області своїх представників для участі у судовому засіданні не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у відповідності до вимог процесуального законодавства.

На підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачки ОСОБА_1 та її представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція 1950 року) кожен має право на повагу до свого сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2 статті 8 Конвенції 1950 року).

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 того ж закону).

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина перша стаття 160 Сімейного кодексу України (далі - СК України)).

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (частина друга статті 161 СК України).

З огляду на вказані приписи СК України втручання у право на повагу до сімейного життя одного з батьків шляхом визначення місця проживання дитини з іншим із них є передбаченим законом.

Судом першої інстанції встановлено наступні фактичні обставини у даній справі.

21.10.2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1281.

ІНФОРМАЦІЯ_6 у сторін народився син ОСОБА_4 , вказане підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 30.10.2001 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_3 , вказане підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 21.03.2012 року.

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 21.12.2016 року (справа № 756/13175/16-ц).

Після розірвання шлюбу діти залишились проживати разом з матір`ю, вказана обставина підтверджена сторонами та не заперечувалася у судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається та підтверджено сторонами, що ОСОБА_4 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 , що також підтверджується свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існують непорозуміння щодо місця проживання доньки, які набули критичної напруги після смерті спільного сина ОСОБА_4 . Свій важкий психологічний стан після смерті сина ОСОБА_1 підтвердила у зустрічній позовній заяві та в судовому засіданні, а також те, що саме після чергової конфліктної ситуації ОСОБА_2 забрав доньку ОСОБА_3 до свого місця мешкання у АДРЕСА_2 , де дитина проживає до цього часу разом із батьком та його новою сім`єю.

Орган опіки та піклування Ірпінської міської ради Київської області у висновку від 26.09.2023 року за №115/4 вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 , за умови облаштування окремої кімнати для дитини (т.3, а.с.212).

Судом першої інстанції встановлено також, що ОСОБА_2 має постійну роботу та стабільний заробіток, по місцю роботи характеризується з позитивної сторони, за актом обстеження умов проживання має задовільні побутові, житлові та санітарно-гігієнічні умови проживання, більше того, згідно Витягу з наказу Мінекономіки від 12.06.2023 року мав відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації строком на 6 місяців до 07.12.2023 року, а за відповіддю Деснянського районного відділу ДВС від 01.05.2023 року №Д6-2023 згідно даних АСПВ 04.08.2020 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі заяви стягувача, заборгованість по аліментам відсутня.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 у 2023 році неодноразово зверталась до правоохоронних органів, органів прокуратури, Уповноваженого з прав людини в Україні, Офісу Президента України із заявами щодо вжиття заходів реагування у зв'язку зі зміною батьком місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди матері.

З акту обстеження умов проживання від 21.01.2023 року, складеного Службою у справах дітей та сім'ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, на підставі заяви ОСОБА_1 , вбачається, що трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_4 , де проживає ОСОБА_1 (мати), охайна, чиста, облаштована необхідною побутовою технікою та меблями. Для проживання дитини відведена окрема кімната, яка облаштована розсувним диваном, розсувним кріслом, письмовим столом, поличками з книжками. Дитина проживала у цій кімнаті з народження (том 1 а.с. 94)

Згідно довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №1402-16 від 14.02.2023 р., виданої КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», ОСОБА_1 психіатричні, у тому числі спричинені вживанням психоактивних речовин, протипоказань для виконання опіки та виховання неповнолітньої дитини немає. (том 1 а.с. 97)

КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» також надано довідку №447 від 21.03.2023 року про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом у КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» - не перебуває. (том 1 а.с. 98)

Відповідно до характеристики № 12 ОСОБА_3 , учениці 5-Б класу школи І-ІІ ступенів № 225 Оболонського району м. Києва, виданої 26.01.2023 року, ОСОБА_3 за час навчання в початковій школі зарекомендувала себе старанною, відповідальною ученицею. Дівчинка комунікабельна, вихована, доброзичлива. Користується авторитетом серед однокласників. Протягом чотирьох років, починаючи з першого класу, ОСОБА_3 опікувалась мати, ОСОБА_1 - любляча, дбайлива, турботлива, яка прекрасно виховувала доньку, допомагала у навчанні, дбала про її інтелектуальний розвиток, супроводжувала дітей класу під час різноманітних екскурсій. Мати завжди приводила доньку до школи і забирала після уроків. ОСОБА_1 користується повагою вчителів доньки та батьків класу. Вона гідна мати, яка самотужки виховала двох дітей: доньку ОСОБА_3 та сина ОСОБА_4 , який також був учнем школи № 225. Починаючи з першого класу ОСОБА_2 , батько ОСОБА_3 , жодного раз у школі не був. Ні навчанням, ні справами доньки і її життям ніколи не цікавився. Участі у вихованні дитини не брав. (том 1 а.с. 99)

Як вбачається із характеристики № 13, виданої 26.01.2023 року директором школи № 225 та класним керівником, за час дистанційного навчання в І семестрі 5 класу, як тато, так і мама не залишаються байдужими до навчання доньки, виходять на зв`язок з класним керівником, відповідають на телефонні дзвінки та повідомлення, приділяють увагу навчанню дитини. Скарг від ОСОБА_3 на своїх батьків не було. (том 1 а.с. 100)

Апеляційний суд зауважує, що під час вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини він враховує інтереси самої дитини, а не її батьків або одного з них. Тому забезпечення якнайкращих інтересів дитини як прояв турботи про її права та свободи, є легітимною метою втручання у право на повагу до сімейного життя одного з батьків шляхом визначення місця проживання дитини з іншим із них. Для забезпечення якнайкращих інтересів дитини у такому спорі мають значення, зокрема: особисті якості батьків, відносини, які є у кожного з них із дитиною, їхнє ставлення до виконання батьківських обов`язків, сталість соціальних зв`язків дитини з батьками, можливість належного забезпечувати її побут, умови для виховання та розвитку, дбати про стан її здоров`я (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року у справі № 525/282/17; постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 від 24 листопада 2021 року у справі № 754/16535/19).

У статті 7 СК України закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

При цьому Закон України «Про охорону дитинства» визначає, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Судом першої інстанції відібрано пояснення у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в присутності психолога, в яких дитина підтвердила, що її матір ОСОБА_1 дозволяла собі вживати спиртні напої, особливо ситуація усугубилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 рідного брата ОСОБА_4 . Були випадки коли ОСОБА_3 на тривалий час залишалася сама вдома, навіть вночі та під час повітряних тривог. За таких ситуацій за дитиною приглядала сусідка. Відповідаючи на запитання ОСОБА_3 повідомила, що матір не завжди приділяла їй належної уваги, наприклад збираючи до школи дівчинці не розчісували та не заплітали волосся. Зі слів дитини в квартирі, у якій вони мешкали з матір`ю, утримувалися в окремій кімнаті тварини для перепродажу. Анастасія допомагала матері ОСОБА_1 у її бізнесі і для пересилки тварин шукала паперові ящики, деколи навіть на смітниках.

На запитання суду із ким ОСОБА_3 бажає проживати, суд отримав ствердну відповідь про те, що дитина любить матір ОСОБА_1 , однак бажає проживати разом із батьком ОСОБА_2 та його новою сім`єю, у якій дитина почуває себе комфортно та спокійно, де створені належні умови і відсутні стресові ситуації. Також, дитина просила суд не примушувати її до спілкування з матір`ю, вказувала, що вона в силу свого навантаження по навчанню та додаткових заняттях бажає самостійно вирішувати і встановлювати графік зустрічей та спілкування з матір`ю телефоном.

Суд першої інстанції, вирішуючи даний спір, вірно виходив із того, що між батьками існує конфліктна ситуація та ними не вирішене питання щодо визначення місця проживання малолітньої доньки. Районний суд надав належну правову оцінку наявним у матеріалам справи доказам, які підтверджують вищевказаний факт, надав відповідну оцінку доводам сторін у цій частині.

Наявність такої конфліктної ситуації не може мати правового значення при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, де пріоритетом є забезпечення найкращих інтересів самої дитини.

Відповідно до частин четвертої - шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд першої інстанції виснував, що з поданих доказів не встановлено обставин для непогодження з рішенням органу опіки та піклування, оскільки вказаний висновок органу опіки та піклування є обґрунтованим та відповідає інтересам малолітньої ОСОБА_3 .

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не містить достатніх обґрунтувань про відхилення вказаного висновку органу у справах дітей щодо вирішення сімейного спору відносно дитини, оскільки він обґрунтований, містить аналіз сімейної ситуації, включаючи думку дитини, яка виявила бажання проживати разом з батьком, де їй комфортно та затишно, але і не виключає, що колись буде проживати з матір'ю.

Крім того, судом першої інстанції встановлено та не спростовано ОСОБА_1 , що після зауважень Органу опіки та піклування Ірпінської міської ради Київської області для ОСОБА_3 була облаштована окрема кімната у квартирі по місцю проживання батька ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи рішення щодо визначення місця проживання дитини, суд першої інстанції правильно критично оцінив доводи матері, наведені в обґрунтування своїх заперечень щодо позову ОСОБА_2 та покладені в основу зустрічного позову ОСОБА_1 , оскільки вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а навпаки спростовуються наявними матеріалами справи.

Судом в повній мірі надано оцінку, як показам свідків, заявленим стороною позивача: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , які підтвердили обставини перебування матері нетверезому стані, залишення дитини однієї вночі під час повітряних тривог, скарги дитини на відсутність регулярного харчування, так і покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , які характеризували ОСОБА_1 лише з позитивної сторони, алкогольну залежність останньої не підтверджували, зазначали, що після втрати рідного сина остання знаходилась у важкому психологічному стані, а тому вимушено вживала заспокійливі ліки, дія яких хибно сприймалась оточуючими як дія алкоголю.

ОСОБА_1 в ході розгляду справи не надала доказів того, що зміна місця проживання дитини відбулась примусово, що батько чинить їй перешкоди у спілкуванні із дочкою або якимось чином негативно впливає на її розвиток та світосприйняття, вчиняє дії, які б суперечили інтересам дитини.

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення по справі судової психологічної експертизи, оскільки зібрані по справі докази дозволяють зробити висновок щодо предмету спору. У зв`язку із зазначеним, колегія суддів апеляційного суду також не вбачала підстав для задоволення такого клопотання, долученого до апеляційної скарги.

Апеляційний суд також не вбачав підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про долучення до справи доказів: копії ухвали Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі №756/1819/23, якою ОСОБА_2 відмовлено у відкритті касаційного провадження за скаргою на постанову Київського апеляційного від 06 вересня 2023 року, постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження на виконання постанови Київського апеляційного від 06 вересня 2023 року, листи Служби у справах дітей та сім'ї Ірпінської міської ради Київської області, оскільки до справи № 756/1819/23долучені виділені матеріали за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову, крім того позивачем ОСОБА_2 не заперечуються обставини, на підтвердження яких надані такі докази.

Суд першої інстанції, виходячи з найкращих інтересів дитини та визначаючи місце проживання дитини разом із батьком, обґрунтовано взяв до уваги особисту позицію та побажання дитини в частині визначення місця проживання з батьком, враховував висновок компетентного органу щодо місця проживання дитини, та дійшов правильного висновку, що визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком на сьогодні максимально відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Досліджені в ході розгляду справи докази, дозволяють зробити висновок про те, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надавала суду пояснення, повністю усвідомлюючи складність ситуації, яка виникла, не демонструючи негативного ставлення до матері, а лише до конкретних проявів її поведінки, внаслідок яких дитина не має наразі довірливих відносин із матір'ю, не почувається безпечно та комфортно разом із нею, розуміючи, що з часом, якщо матір змінить свій спосіб життя, можуть змінитися і їх взаємовідносини.

З огляду на вказане, суд першої інстанції врахував висловлену дитиною думку системно, належно з`ясував фактичні обставини справи і надав правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності і не встановив обставин, які б свідчили, що визначення місця проживання дитини із батьком не сприятиме забезпеченню її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним, а також обставин, за яких дитина зростатиме у неблагополучній сім`ї.

Ухвалюючи рішення про визначення місця проживання дитини з батьком, суд приділив погляду дитини на питання, яке стосується її особисто, належну увагу із урахуванням її віку та ступеню зрілості, і дійшов вірного висновку про врахування думки дитини в контексті ухвалення рішення в найкращих інтересах дитини.

Апеляційний суд також враховує, що заявлені ОСОБА_2 вимоги щодо встановлення порядку участі матері у вихованні дитини, а також зібрані по справі докази, свідчать про конструктивну позицію батька щодо належної участі матері у житті дитини і готовність до пошуку найкращих рішень заради інтересів дитини.

Надаючи оцінку аргументам апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував обставини, які свідчать про неправомірну поведінку ОСОБА_2 , перешкоджання у спілкуванні матері і доньки, непрозорість мотивів позивача, який бажає визначити місце проживання дитини з ним з метою уникнення мобілізації, колегія суддів зазначає про те, що аналогічні доводи ОСОБА_1 були предметом оцінки районного суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги також не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права та не спростовують висновків суду.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

РішенняОболонського районного суду м. Києвавід 28 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 06 травня 2025 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А.