УХВАЛА

05 травня 2025 року

м. Київ

справа № 676/75/22

провадження № 61-4396ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 жовтня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 лютого 2025 року у справі за позовом першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації до Жванецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Національний природний парк «Подільські Товтри», про визнання недійсним рішення сільської ради, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки і зобов`язання повернути земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури (далі - прокурор) звернувся до суду з уточненим у подальшому позовом в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації (далі - Облдержадміністрація) до Жванецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 третя особа - Національний природний парк «Подільські Товтри» (далі - НПП «Подільські Товтри»), про визнання недійсним рішення сільської ради, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки і зобов`язання повернути земельну ділянку, в якому просив:

визнати недійсним рішення Рудської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 24 липня 2015 року № 4 щодо передачі ОСОБА_2 у приватну власність для ведення садівництва земельної ділянки;

визнати незаконною та скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0102 з одночасним припиненням у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно усіх зареєстрованих щодо неї речових прав та їх обтяжень;

зобов`язати ОСОБА_1 повернути частину земельної ділянки площею 0,0420 га, яка відноситься до земель природно-заповідного фонду та входить у межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0102, державі в особі Облдержадміністрації.

Кам`янець-Подільський міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 14 жовтня 2024 року, яке залишив без змін Хмельницький апеляційний суд постановою від 25 лютого 2025 року, позов задовольнив частково.

Скасував державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0649 га, кадастровий номер :03:001:0102, в Державному земельному кадастрі із одночасним припиненням у Державному реєстрі речових прав усіх зареєстрованих щодо неї речових прав та їх обтяжень.

Зобов`язав ОСОБА_1 повернути частину земельної ділянки площею 0,0420 га, яка відноситься до земель природно-заповідного фонду та входить у межі земельної ділянки з кадастровим номером :03:001:0102, площею 0,0649 га, що розташована в межах населеного пункту села Цвіклівці Перші Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, державі в особі Облдержадміністрації.

В позові керівника Кам`янець-Подільської окружної прокуратури до Жванецької сільської ради про визнання недійсним рішення Рудської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області за № 4 від 24 липня 2015 року щодо передачі ОСОБА_2 у приватну власність для ведення садівництва земельної ділянки площею 0,0649 га із кадастровим номером :03:001:0102, що розташована в селі Цвіклівці Перші, на території Жванецької сільської ради Хмельницької області в межах населеного пункту, відмовив.

Стягнув з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Хмельницької обласної прокуратури по 2 270,00 грн судового збору з кожного.

Суд керувався тим, що землі природно-заповідного фонду державної власності не підлягають приватизації. Такі землі можуть перебувати у приватній власності лише у зв`язку з формуванням на цих земельних ділянках об`єктів природно-заповідного фонду чи включення земельних ділянок, що належать фізичним чи юридичним особам, до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Частина переданої у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0420 га належить до земель природно-заповідного фонду, які перебувають у постійному користуванні НПП «Подільські Товтри». Ця частина земельної ділянки не може перебувати у приватній власності для ведення садівництва, внаслідок чого ОСОБА_1 має повернути її державі в особі Облдержадміністрації в порядку задоволення негаторного позову.

З метою повернення частини земельної ділянки у державну власність і відновлення її цільового призначення слід скасувати запис про державну реєстрацію земельної ділянки у Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням у Державному реєстрі речових прав усіх зареєстрованих щодо неї речових прав та їх обтяжень.

Рудська сільська рада Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, правонаступником якої є Жванецька сільська рада Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, та ОСОБА_2 , а в подальшому і ОСОБА_1 , оцінивши місце розташування земельної ділянки та проявивши розумну обачність, повинні були знати про належність її до земель природно-заповідного фонду та неможливість її набуття у приватну власність, отже поведінка відповідачів не була добросовісною.

Оспорювання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту порушеного права, внаслідок чого позов прокурора в частині вимог про визнання недійсним рішення Рудської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 24 липня 2015 року №4 щодо передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки не підлягає задоволенню.

01 квітня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 жовтня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 лютого 2025 року у зазначеній вище справі.

Автоматизованою системою діловодства (протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 квітня 2025 року) справу призначено судді-доповідачу Пророку В. В. та визначено суддів, які входять до складу колегії: Литвиненко І. В. та Петрова Є. В.

Верховний Суд ухвалою від 30 квітня 2025 року заяву Пророка В. В. про самовідвід задовольнив. Відвів суддю Верховного Суду Пророка В. В. від розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 жовтня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 лютого 2025 року у цій справі. Матеріали касаційної скарги у зазначеній справі передав на повторний автоматизований розподіл.

Автоматизованою системою діловодства (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 травня 2025 року) справу призначено судді-доповідачу Грушицькому А. І. та визначено суддів, які входять до складу колегії: Литвиненко І. В. та Петрова Є. В.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду).

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Суд установив, що Президент України Указом від 27 червня 1996 року № 474/96 створив на території Городоцького, Кам`янець-Подільського та Чемеровецького районів Хмельницької області НПП «Подільські Товтри» і підпорядкував його Міністерству охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України. Установив площу земель НПП «Подільські Товтри» 261 316 га, у тому числі - 3 015 га, що надаються у постійне користування, та 258 301 га, що включається до його складу без вилучення у землекористувачів.

Хмельницька обласна рада рішенням від 16 грудня 1998 року № 11 вилучила із користування Кам`янець-Подільського держлісгоспу на територіях Кам`янець-Подільського, Чемеровецького районів, колгоспу імені Петровського Чемеровецького району землі у розмірах та по угіддях згідно з додатком і надала їх у постійне користування НПП «Подільські Товтри» з метою збереження, відтворення та раціонального використання природних ландшафтів Хмельницького поділля.

На підставі цього рішення 28 грудня 2001 року Кам`янець-Подільська районна рада Хмельницької області видала НПП «Подільські Товтри» державний акт на право постійного користування землею серії ІІ-ХМ №002530, згідно якого НПП «Подільські Товтри» надано у постійне користування земельну ділянку природоохоронного та рекреаційного призначення площею 104,14 га.

Земельна ділянка зареєстрована як об`єкт цивільних прав у Державному земельному кадастрі (категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки - для ведення індивідуального садівництва, код цільового призначення - 01.05).

Рудська сільська рада Кам`янець-Подільського району Хмельницької області рішенням від 24 липня 2015 року № 4 затвердила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передала у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку. На підставі цього рішення 28 липня 2015 року реєстраційна служба Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області зареєструвала право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 10607336).

За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 01 серпня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Хмельницької області Цвіляк А. О. (зареєстрованим в реєстрі за № 816) ОСОБА_2 продав земельну ділянку ОСОБА_4 , а та, у свою чергу, за договором купівлі-продажу земельної ділянки від 11 листопада 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Кам`янець-Подільського міського нотаріального округу Хмельницької області Цвіляк А. О. (зареєстрованим в реєстрі за № 1034), продала земельну ділянку ОСОБА_1

11 листопада 2015 року приватний нотаріус Цвіляк А.О. зареєструвала право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 17413028).

ОСОБА_1 побудувала на земельній ділянці садовий будинок «А-І» загальною площею 244,8 кв. м з огорожею «N», якому присвоєна адреса: АДРЕСА_1 . 31 жовтня 2022 року Гуменецька сільська рада Кам`янець-Подільського району Хмельницької області зареєструвала право власності ОСОБА_1 на садовий будинок у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 48319470).

До особливо цінних земель відносяться, зокрема, землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення (пункт «г» частини першої статті 150 ЗК України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).

Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів визначає Закон України «Про природно-заповідний фонд» (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища (абзац другий преамбули до цього Закону).

Згідно зі статтею 43 ЗК України землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до статті 44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (частина друга статті 45 ЗК України).

На підставі частини четвертої статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (далі - Закон) межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність.

Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України (частини перша та друга статті 20 Закону).

Зібрані докази достовірно та об`єктивно вказують на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :03:001:0102 накладається на земельну ділянку площею 104,14 га, яку віднесено до земель природно-заповідного фонду та надано у постійне користування НПП «Подільські Товтри». Зокрема, факт такого накладення земельних ділянок підтверджується збірним кадастровим планом, виготовленим Земельно-аграрним центром «Карат».

Згідно довідки Хмельницької обласної державної адміністрації від 03 грудня 2021 року № 68/34-12-7642/2021 земельна ділянка, кадастровий номер :03:001:0102, знаходиться на загальній території НПП «Подільські Товтри» площею 261 316 га, оголошеного Указом Президента України від 27 червня 1996 року № 474/96. Також земельна ділянка входить до об`єкту Смарагдової мережі - НПП «Подільські Товтри», який охороняється відповідно до Конвенції про охорону дикої флори і фауни і природних середовищ існування в Європі (Бернська конвенція). Заказник входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання.

Із довідки НПП «Подільські Товтри» від 02 грудня 2021 року №711 слідує, що земельна ділянка, кадастровий номер :03:001:0102, є землею природно-заповідного фонду та знаходиться у постійному користуванні НПП «Подільські Товтри». Адміністрація НПП «Подільські Товтри» не надавала погодження на вилучення зазначеної земельної ділянки із земель природно-заповідного фонду. Службою державної охорони природно-заповідного фонду Парку було встановлено факт незаконного використання земель природно-заповідного фонду, які надані у постійне користування НПП «Подільські Товтри».

Відповідно до листа НПП «Подільські Товтри» від 20 липня 2023 року № 680 та збірного кадастрового плану ТОВ «Джафар» земельна ділянка кадастровий номер :03:001:0102 частково накладається на земельну ділянку, що перебуває в постійному користуванні НПП «Подільські Товтри». Площа накладення складає 0,0420 га.

Відповідачі не спростували зазначені докази.

На території зони регульованої рекреації, стаціонарної рекреації та господарської зони забороняється будь-яка діяльність, яка призводить або може призвести до погіршення стану навколишнього природного середовища та зниження рекреаційної цінності території національного природного парку (частина друга статті 21 зазначеного Закону).

З огляду на наведені приписи Закон України «Про природно-заповідний фонд» не допускає можливість будівництва та обслуговування садового будинку, садівництва у національних природних парках.

Верховний Суд погоджується з висновком судів про те, що надання земельної ділянки у приватну власність для садівництва на землях природно-заповідного фонду суперечить наведеним вимогам закону.

Тому Рудська сільська рада (правонаступником якої є Жванецька сільська рада) і ОСОБА_2 , а в подальшому і ОСОБА_1 знали чи повинні були знати, проявивши розумну обачність щодо місця розташування спірної земельної ділянки, про неможливість передання її у власність для садівництва. Поведінка відповідачів не була добросовісною.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, не є необхідним для ефективного відновлення його права (постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18) (пункт 100), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження№ 12-158гс19) (пункт 10.29)).

Для повернення земельної ділянки, оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Ураховуючи викладене, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові про скасування рішення Рудської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області від 24 липня 2015 року № 4 про передачу земельної ділянки у приватну власність для ведення садівництва у зв`язку з обранням неефективного способу захисту порушеного права.

Належним та ефективним способом захисту права власності на землі природно-заповідного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки і на таку вимогу не поширюється позовна давність.

Позовна вимога щодо повернення земельної ділянки сформульована у позовній заяві як вимога зобов`язального характеру - зобов`язати ОСОБА_1 повернути державі в особі Хмельницької обласної державної адміністрації спірну земельну ділянку.

Відтак саме боржник в разі ухвалення судового рішення про задоволення позову в цій частині зобов`язаний вчинити певні дії відповідно до статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», норми якої регламентують порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Дії виконавця полягають у відкритті виконавчого провадження та наданні боржнику 10 робочих днів для його добровільного виконання; перевірці виконання рішення боржником і накладення на боржника штрафу в разі невиконання без поважних причин ним рішення та попередження про кримінальну відповідальність, направлення повідомлення до органу досудового слідства про вчинення боржником кримінального правопорушення.

При цьому за наявності зареєстрованого права власності на об`єкт цивільних прав (земельну ділянку), очевидно, що в разі невиконання боржником рішення про повернення земельної ділянки, воно не може бути виконано в примусовому порядку без участі боржника, що матиме наслідком надсилання виконавцем до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та закінчення виконавчого провадження згідно з частиною третьою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» і свідчить про неефективність вказаного способу захисту.

У свою чергу, саме державна реєстрація спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі як ділянки для індивідуального садівництва та проведена державна реєстрація права власності перешкоджає позивачу повернути частину земельної ділянки на користь держави, як земельної ділянки природно-заповідного фонду, що перебуває у постійному користуванні НПП «Подільські Товтри» (зона регульованої рекреації).

Відтак, з урахуванням змісту права, за захистом якого звернувся позивач, а також характеру його порушення, суди обґрунтовано дійшли до висновку, що ефективним та належним способом захисту порушеного права є скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі та скасування державної реєстрації права власності відповідача у Реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

На підставі частини тринадцятої статті 79-1 ЗК України ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Згідно з принципом «jura novit curia» («суд знає закони») суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи.

Верховний Суд погоджується також з висновками судів, що повернення Хмельницькій обласній державній адміністрації спірної земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоби таке використання відбувалося за цільовим призначенням.

Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом спірної земельної ділянки.

Відповідно до абзацу третього преамбули до Закону України «Про природно-заповідний фонд» природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

Тому на землях природно-заповідного фонду заборонена будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням (частина третя статті 7 цього Закону).

Дотримання встановлених заборон є необхідною умовою використання земельної ділянки природно-заповідного фонду, з тією метою, щоби попередити завдання шкоди загалом навколишньому природному середовищу і, зокрема, частині світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави (зокрема земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункти «а» і «б» частини першої статті 91, пункти «а» і «б» частини першої статті 96 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (див. постанови від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 127), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц (пункт 90), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 148), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 53), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 117)).

З огляду на вказане у втручанні держави у право мирного володіння спірною земельною ділянкою природно-заповідного фонду є легітимна мета контролю за використанням цієї ділянки за цільовим призначенням згідно із загальними інтересами.

У справі суспільний інтерес у поверненні земельної ділянки державі в особі Облдержадміністрація спрямований на задоволення соціальних потреб: у відновленні законності, становища, яке існувало до порушення права на цю земельну ділянку, яка належить до земель природно-заповідного фонду, у недопущенні забороненої законом діяльності на території НПП «Подільські Товтри».

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Сулу від 12 березня 2025 року у справі № 676/76/22 (провадження № 61-10188св24).

Контроль за використанням земельних ділянок природно-заповідного фонду є важливим для суспільства загалом і для територіальної громади зокрема. Загальний інтерес у контролі за використанням спірної земельної ділянки за цільовим призначенням для гарантування безпечності довкілля та непогіршення екологічної ситуації, безумовно, переважає приватний інтерес однієї особи у збереженні права власності цієї ділянки, отриманої з метою, що прямо суперечить закону.

При цьому, будівництво на земельній ділянці, яка набута у незаконний спосіб, садового будинку не може слугувати підставою для відмови в позові про її повернення, оскільки відповідач не позбавлена права просити про відшкодування завданої шкоди (сума, сплачена за договором купівлі-продажу) у разі заподіяння такої.

Більше того, національні природні парки є природоохоронними, рекреаційними, культурно-освітніми, науково-дослідними установами загальнодержавного значення, що створюються з метою збереження, відтворення і ефективного використання природних комплексів та об`єктів, які мають особливу природоохоронну, оздоровчу, історико-культурну, наукову, освітню та естетичну цінність. Ділянки землі та водного простору з усіма природними ресурсами та об`єктами вилучаються з господарського використання і надаються національним природним паркам у порядку, встановленому цим Законом та іншими актами законодавства України (частина перша, друга статті 20 Закону «Про природно-заповідний фонд України»).

Доводи касаційної скарги про те, що прокурор не довів підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, зокрема, Хмельницької обласної державної адміністрації, є безпідставними.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Передумовою участі органів та осіб в цивільному процесі є набуття ними цивільного процесуального статусу органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, та наявність процесуальної правосуб`єктності, яка передбачає процесуальну правоздатність і процесуальну дієздатність.

Згідно з пунктом 3 частини першої та частиною другою статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Організація та порядок діяльності прокуратури визначаються законом.

На прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом та главою 12 розділу III ЦПК України (стаття 2 Закону України «Про прокуратуру»; далі - Закон № 1697-VII). Прокуратура виконує функцію нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина, додержанням законів з цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 1 Розділу ХІІІ Закону № 1697-VII).

Випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді визначені у Законі № 1697-VII, частина третя статті 23 якого визначає, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Відповідно до частини четвертої статті 23 вказаного Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

З наведеного можна дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах [(див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 37)].

У рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(ІІ)/2019 Конституційний Суд України вказав, що стосовно повноваження прокуратури щодо представництва інтересів держави в суді в Основному Законі України міститься застереження «у виключних випадках і в порядку, що визначені законом». Про такі випадки йдеться, зокрема, у частині третій статті 23 Закону № 1697-VII. На думку Конституційного Суду України, це обумовлюється недопущенням свавільного втручання прокуратури у здійснення господарської та статутної діяльності юридичних осіб, досягнення цілей функціонування учасника відповідних правовідносин, виконання ним договірних зобов`язань тощо. При цьому на прокуратуру покладається обов`язок щодо обґрунтування необхідності такого втручання.

У рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами органів державної влади, органів місцевого самоврядування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (провадження 12-194гс19) виснувала про те, що, звертаючись до компетентного органу перед пред`явленням позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону № 1697-VII, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників як значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (пункт 40 зазначеної постанови).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що за обставин цієї справи, наявності суспільного інтересу у поверненні спірної земельної ділянки державі, зокрема підвищеного суспільного інтересу до збереження майна держави, прокурор мав право звернутися до суду для захисту відповідних публічних інтересів [див. подібні висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21)].

Бездіяльністю компетентного органу щодо захисту прав та інтересів держави є невжиття ним заходів для такого захисту протягом розумного строку після того, як йому стало або повинно було стати відомо про можливе порушення зазначених прав або інтересів, а не про лист прокурора. Питання про те, який строк вважати розумним, суд має вирішувати у кожному випадку з огляду на конкретну конфліктну ситуацію.

Вказані обставини підтверджують підстави для представництва інтересів держави прокурором у цій справі, а також дотримання прокурором порядку, визначеного у статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Підсумовуючи, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, застосовано правильно, суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Пономарьов проти України» та ін.) повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Наведені норми закону та позиція Верховного Суду дають підстави для висновку про законність оскаржуваних судових рішень.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Таким чином, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судами попередніх інстанцій вищевказаних норм матеріального та процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 жовтня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 лютого 2025 року у справі за позовом першого заступника керівника Хмельницької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації до Жванецької сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Національний природний парк «Подільські Товтри», про визнання недійсним рішення сільської ради, визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки і зобов`язання повернути земельну ділянку.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров