Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 173/758/25
Номер провадження2/173/737/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 травня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Челюбєєва Є.В., за участі секретаря Усенко Ю.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 03.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 01125-07/2024. Кредитний договір №01125-07/2024 був підписаний 03.07.2024 http://starfin.com.ua шляхом введення одноразового ідентифікатора W1564 в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет .

Кредитні кошти були відправлені Відповідачу 04.07.2024 р. на платіжну картку 5167 - 80хх - хххх 7398

30.10.2024 р. між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛ. ЕН. ГРУП» та ТОВ «Стар Файненс Груп» було укладено Договір факторингу № 30102024, відповідно до умов якого право вимоги зокрема за Договором № 01125-07/2024 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП».

Відповідно до умов Кредитного договору відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та нараховані відсотки у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 46903,84 грн., яка складається з: 14225 грн. - заборгованість за кредитом, 25178,84 грн. - заборгованість за нарахованими процентами, 7500 грн. - сума заборгованості за пенею (штрафами).

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №01125-07/2024 в сумі 46903,84 грн., судовий збір та витрати на правничу допомогу.

Провадження у справі відкрито 02.04.2025.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач подала відзив на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позову. У відзиві зазначила, що договір про надання кредиту вона не підписувала. Жодного документу на підтвердження виникнення цивільно правових відносин між нею та ТОВ «Стар Файненс Груп» чи відповідачем не надано. Сформовані позивачем графіки, довідки та розрахунки не містять підпису представників первісного кредитора, які б підтверджували дійсність переходу права вимоги щодо ймовірної заборгованості відповідача перед первісними кредиторами до позивача, договір факторингу не відповідає ознакам, притаманним цьому виду договору. Розрахунок заборгованості не містить відомостей, які б дозволили перевірити чи передавалися кошти відповідачу в кредит. Первісний кредитор не мав права нараховувати будь які проценти після закінчення строку кредитування. Вважає розмір нарахованих відсотків непропорційно великою сумою. Крім того, суму витрат на професійну допомогу також вважає неспівмірною складності справи

Суд, дослідивши матеріали справи, належно з`ясувавши дійсні обставини справи, надавши оцінку їх доводам і наданим ними доказам, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 03.07.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту № 01125-07/2024.

Згідно п. 1.1. Кредитного договору відповідач отримала кредит у розмірі 15000 гривень.

У п. 1.2. Кредитного договору вказано, що кредит надається строком на 120 днів, а датою надання кредиту є 03.07.2024 р.. Дата погашення кредиту 30.10.2024 р.

Згідно з п. 1.4. Кредитного договору за користування кредитом Товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована.

У п. 1.4.1. Кредитного договору зазначена денна процентна ставка, яка становить 1.50% та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2. цього Договору.

Відповідно до п. 1.6. Кредитного договору кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок Клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки № 5167 - 80хх - хххх - 7398 протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту.

Відповідно до розділу 4 паспорту споживчого кредиту реальна річна процентна ставка 9671,38%, орієнтовна загальна вартість кредиту споживача за весь строк користування кредитом 42000 грн.

Відповідно до Графіку погашення - кредит надавався строком з 03 липня 2024 року по 30 жовтня 2024 року.

За змістом розрахунку тіло кредиту склало 14225 грн, проценти за користування кредитом у сумі 25178,84 грн. та пеня (штраф) 7500,00 грн.

Відповідно до листа ТОВ «Пейтек» №3 від 27.02.2025 шляхом зарахування на картку відповідачу було надано кредитні кошти в сумі 15000 грн.

30.10.2024 р. між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛ. ЕН. ГРУП» та ТОВ «Стар Файненс Груп» було укладено Договір факторингу № 30102024, відповідно до умов якого право вимоги зокрема і до відповідача за Договором № 01125-07/2024 перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП».

Сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 01125-07/2024 від 03 липня 2024 року перед новим кредитором - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЛ. ЕН. ГРУП» складала 39403,84 грн., з яких 14225,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 25178,84 грн. заборгованість за нарахованими процентами.

Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України.

Положеннями частини першої статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Згідно з ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті ч.12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч.3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Як регламентовано в ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Частиною першою ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Положеннями ч.1, ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 цього Кодексу.

Зобов`язання, згідно із ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Порушення боржником умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки стаття 629 ЦК встановлює принцип обов`язковості виконання договору.

Крім того, ч.2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

У частині 2 ст.1078 ЦК встановлено й момент переходу права вимоги за договором факторингу, за яким відступлення вимоги обумовлене певною подією за таким договором право вимоги переходить до фактора з моменту настання цієї події. Так, зокрема, відступлення права вимоги за договором факторингу може здійснюватися в якості забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. У такому правочині невиконання клієнтом своїх зобов`язань зумовлює перехід права вимоги до фактора.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, станом на день звернення до суду з даною позовною заявою розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 01125-07/2024 від 03 липня 2024 року перед ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» складає 39403,84 грн, та суд вважає, що заборгованість саме у даному розмірі підлягає задоволенню.

Враховуючи, що ТОВ «Стар Файненс Груп» відповідно до кредитного договору надало відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 39403,84 грн., однак відповідач кошти не повернула, тому заборгованість, яка виникла станом на день звернення до суду у розмірі 39403,84 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП», як нового кредитора, що отримав право грошової вимоги до відповідача.

В той же час, суд вважає, що вимога щодо стягнення з відповідача пені (штрафу) в сумі 7500 грн., задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

17 березня 2022 р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 р., яким, зокрема, було внесено зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України та доповнено його пунктом 18, що встановлює нові правила звільнення позичальника від відповідальності в разі прострочення виконання ним своїх зобов`язань.

Так, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи вище зазначене, вимога позивача про стягнення 7500 грн. пені задоволенню не підлягає.

Щодо тверджень відповідача про те, що до позовної заяви не надано жодного письмового доказу на підтвердження переходу права вимоги відповідача перед первісними кредиторами до позивача, то суд вважає їх безпідставними, оскільки, в матеріалах справи міститься договір факторингу №30102024 від 20.10.2024 та витяг з акту приймання передачі прав №1 від 30.10.2024 про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників, у тому числі до відповідача, за договором про надання фінансового кредиту № 01125-07/2024 від 03.07.2024 року перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «ЕЛ.ЕН.ГРУП». Матеріали справи також місять інформацію про направлення відповідачу вимоги про повернення заборгованості від позивача, що підтверджується описом вкладень з підписами відправника та працівника поштового зв`язку, що є належним доказом.

Твердження, що укладений кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», та взагалі договір про надання фінансового кредиту від 03.07.2024 року вона не підписувала та жодного документу на підтвердження виникнення цивільного - правових відносин між нею та ТОВ «Стар Файненс Груп» відповідачем не надано, спростовуються викладеними вище обґрунтуваннями законності укладення електронного договору. Крім цього статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Таким одноразовим ідентифікатором є W1564. Одноразовий ідентифікатор передається засобом зв`язку, який вказаний особою при її реєстрації в системі. В договорі про надання фінансового кредиту №01125-07/2024 вбачається наявність інформації щодо фінансового номеру телефону відповідача, номеру банківського рахунку та паспортних даних, які позивачу не могли бути відомі, без проходження відповідачем відповідної реєстрації у системі та надання таких даних.

Відповідно, судом встановлено, що відповідач прийняла пропозицію укласти кредитний договір, що підтверджується інформацією щодо порядку укладення електронного договору.

Таким чином судом встановлено, що укладений кредитний договір відповідає формі, передбаченій ст. 207,208,1047, 1055 ЦК України.

Згідно з положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19 від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 року у справі № 127/337824/18 будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений в письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України).

Відповідачем не надано жодного доказу того, що нею оспорювався зазначений вище кредитний договір раніше. Крім того, відповідач зустрічного позову щодо оспорення зазначеного кредитного договору щодо його не укладення, не подала.

Таким чином судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним, тому є чинним оскільки відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047, 1055 ЦК України.

Також суд відхиляє заперечення представника відповідача щодо спірності розрахунку заборгованості, оскільки наданий позивачем розрахунок повністю відповідає умовам Договору про надання кредиту, у ньому відображена фактична сума кредиту, нарахування процентів, які здійснювались за фактичну кількість календарних днів користування кредитом та до закінчення дії кредитного договору лише на залишок неповернутої суми.

Доводи відповідача про те, що розмір нарахованих відсотків є непропорційно великою сумою, суд також вважає безпідставним, оскільки відповідачка не надала суду жодного доказу, що розрахунок заборгованості здійснений неправильно.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 39403,84 грн., з яких 14225,00 грн - заборгованість по тілу кредиту, 25178,84 грн. заборгованість за нарахованими процентами, є доведеними позивачем наявними в матеріалах справи доказами, а тому їх потрібно задовольнити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених витрат по сплаті судового збору в розмірі 2035 грн 10 коп. (39403,84 * 100% : 46903 * 2422,40).

Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати на правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Із акту прийому - передачі наданих послуг до Договору про надання правової допомоги №010-25 від 26.02.2025, укладеного між позивачем та адвокатом Колесніково.І.О. про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги вбачається, що вартість виконаних робіт становить: 7000 грн за підготовку позовної заяви про стягнення заборгованості.

Крім того, на підтвердження надання правничої допомоги до позовної заяви долучено договір № 010-25 від 26.02.2025 про надання правничої допомоги та детальний опис робіт виконаних адвокатом.

Разом з тим, жодних доказів що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суду не надано.

Відтак, підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрат на правову допомогу судом не встановлено.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» (01001, м. Київ, вул. М. Грушевського, буд. 10, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» заборгованість за кредитним договором № 01125-07/2024 від 03.07.2024 року у загальному розмірі 39403(тридцять дев`ять тисяч чотириста три) грн. 84 коп., яка складається з: простроченої заборгованості по тілу кредиту 14225 (чотирнадцять тисяч двісті двадцять п`ять) грн., 25178 (двадцять п`ять тисяч сто сімдесят вісім) грн. 84 коп - заборгованість за нарахованими процентами.

В іншій частині позовних вимог та стягненні витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЛ.ЕН.ГРУП» витрати по сплаті судового збору у розмірі 2035 (дві тисячі тридцять п`ять) грн.10 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя: Є.В. Челюбєєв