УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Хортицького районного суду м. Запоріжжя Калугіна Г.Б., розглянувши заяву представника заявника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» Христян Ольги Миколаївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

07.05.2025 року представник позивача АТ КБ «Приватбанк» Христян О.М. звернулася до суду із заявою про забезпечення позову разом з поданням позовної заяви, у якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/4 частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 1147839, яка належить на праві власності ОСОБА_2 (після реєстрації шлюбу прізвище змінено на ОСОБА_3 ), РНОКПП НОМЕР_1 , дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 21.05.2003, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, НОМЕР_2 , 28.03.2003, Хортицька районна адміністрація Запорізької міської ради та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Свої вимоги обґрунтовує наступним, що АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на користь АТ КБ «ПриватБанк» (ЄДРПОУ: 14360570) 190 978 грн 98 коп., яка складається з суми відсотків 55721,43 грн (3% річних) та 135 257,55 грн інфляційних втрат згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахованих за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 за невиконання простроченого грошового зобов`язання за кредитним договором № 14.14062 від 29.11.2007, що виникло на підставі рішення суду. Згідно інформації з РЕЄСТРУ ПРАВ ВЛАСНОСТІ НА НЕРУХОМЕ МАЙНО ВІДОМОСТІ ПРО ОБ`ЄКТ НЕРУХОМОГО МАЙНА за ОСОБА_2 (після реєстрації шлюбу прізвище змінено на ОСОБА_3 ), РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване право власності на 1/4 частину нерухомого майна: реєстраційний номер майна: 1147839, тип майна: квартира, адреса нерухомого майна: АДРЕСА_1 , Дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 21.05.2003; Дата внесення запису: 21.05.2003; ПІБ: ОСОБА_2 , Форма власності: приватна спільна часткова, Частка власності: 1/4, Підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, НОМЕР_2 , 28.03.2003, Хортицька районна адміністрація Запорізької міської ради. Позивач просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на 1/4 частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 1147839, яка належить на праві власності ОСОБА_2 (після реєстрації шлюбу прізвище змінено на ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_1 , дата прийняття рішення про державну реєстрацію: 21.05.2003, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності, НОМЕР_2 , 28.03.2003, Хортицька районна адміністрація Запорізької міської ради) та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження вказаної нерухомості, що фактично нівелює судовий захист Позивача, за яким він звернувся.

Враховуючи вищевикладене, заявник вважає, що існує очевидна небезпека відчуження спірного нерухомого майна іншим особам та заподіяння шкоди правам та інтересам - АТ КБ «Приватбанк», оскільки ОСОБА_1 може безперешкодно відчужувати дані об`єкти нерухомості, тому є підстави для забезпечення позову з метою не допустити подальше відчуження нерухомого майна та виконання рішення суду.

Заявник вважає, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язано з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч. 7 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У п. 1 ч. 1ст. 150 ЦПК Українивизначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову недостатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи належним чином підтверджені. Не може бути задоволено заяву про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Так, з матеріалів заяви про забезпечення позову та позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до відповідача, який є поручителем за кредитним договором, а не основним боржником, та не за стягненням основної суми боргу, а за стягненням інфляційних втрат та 3% річних, які позивач нарахував на заборгованість за невиконання рішення суду, відповідно до якого було солідарно стягнено борг з основного боржника та поручителя (відповідача у цій справі).

Таким чином суд враховує, що відповідач був поручителем, а не основним боржником, до якого така вимога (про стягнення інфляційних втрат та 3% річних) позивачем не пред`явлена.

При цьому майно, на яке позивач просить накласти арешт, перебуває у приватній спільній частковій власності (відповідачу у цій справі належить лише квартири), у зв`язку з чим накладення на нього арешту може порушити права та законні інтереси інших осіб.

Також суд вважає, що заявником не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову, а саме накладення арешту на майно, може істотно вплинути на ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та що такі заходи забезпечення позову, як накладення арешту на майно є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог заяви та необхідність відмови у її задоволенні.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви представника заявника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» Христян Ольги Миколаївни про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Г.Б. Калугіна