Ухвала

Іменем України

06 травня 2025 року

м. Київ

справа № 146/561/21

провадження № 61-5784ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У липні ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та визнання права власності на земельну ділянку.

Томашпільський районний суд Вінницької області ухвалою від 31 липня 2024 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовив.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Вінницький апеляційний суд ухвалою від 02 вересня 2024 року визнав, що звернення ОСОБА_1 з апеляційною скаргою на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 31 липня 2024 року є діями, що суперечать завданню цивільного судочинства та є зловживанням процесуальними правами. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 31 липня 2024 року повернув заявнику. Застосував до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 1 514,00 грн та стягнув з неї вказану суму в дохід Державного бюджету України.

28 квітня 2025 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2024 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Вивчивши подану касаційну скаргу, колегія судів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги заявнику не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Вирішуючи питання про можливість відкриття апеляційного провадження, Вінницький апеляційний суд в ухвалі від 02 вересня 2024 року встановив, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі використовує висловлювання, які непритаманні для написання ділових документів (в тому числі апеляційної скарги), а саме - висловлюючись щодо судді суду першої інстанції Скаковської І. В., називає її неодноразово працівником суду та особою ОСОБА_3 , і зазначає, що вона ухвалювала рішення від 18 квітня 2023 року або з підстав необізнаності у веденні такої категорії справ, або з метою матеріального збагачення; вказує, що у Томашпільському районному суді Вінницької області не можуть видаватись виконавчі листи, адже там працюють кандидати юридичних неуків. Отже, висловлювання ОСОБА_1 виходять за межі нормальної, коректної та легітимної критики, є виявом зневаги до судді першої інстанції та відображає зневажливе ставлення до судової гілки влади загалом.

Враховуючи вищенаведені обставини, Вінницький апеляційний суд, керуючись частиною другою статті 43, частиною першою та третьою статті 44 ЦПК України, визнав дії ОСОБА_1 зловживанням процесуальними правами та повернув апеляційну скаргу, застосувавши до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 1 514,00 грн, та стягнув з нею вказану суму в дохід Державного бюджету України.

Відповідно до частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, зазначені в частині другій статті 44 ЦПК України.

Але такий перелік дій, які суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц (провадження № 14-92цс19) зроблено висновок, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

За таких обставин, слід вважати, що використання одними учасниками судового процесу нецензурної лексики, образливих і лайливих слів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства, а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України, відповідно до якої якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Аналогічно Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, ЄСПЛ констатує зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживає образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (див., ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic, заява № 67208/01), «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France, заяви № 61164/00 і № 18589/02)).

Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_1 використала у своїй апеляційній скарзі формулювання, які носять образливий характер, спрямовані на відвертий вияв неповаги до суду.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, визнавши в діях ОСОБА_1 ознаки зловживання процесуальними правами, оскільки дії ОСОБА_1 , які полягають у застосуванні неоднозначних образливих висловів, спрямовані на приниження репутації державної інституції.

Згідно з частиною четвертою статті 44 ЦПК України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно із статтею 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до частини першої статті 144 ЦПК України заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

За змістом пункту 2 частини першої статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб зокрема у випадку зловживання процесуальними правами.

Встановивши вказані обставини, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 та про застосування до нього заходу процесуального примусу - штрафу в межах, передбачених статтею 148 ЦПК України.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а отже у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Разом із цим, заявлене ОСОБА_1 у касаційній скарзі клопотання про звільнення її від сплати судового збору за подання касаційної скарги на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 30 вересня 2024 року не підлягає процесуальному вирішенню, оскільки відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» ОСОБА_1 як особа з інвалідністю ІІ групи звільнена від сплати судового збору за подання касаційної скарги, що підтверджується наданою копією довідки до акта огляду МСЕК від 10 вересня 2012 року серії 10 ААА № 675945.

Також, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 389, 390 та 392 ЦПК України.

Крім цього, у касаційній скарзі міститься заява ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Ситнік О. М. на підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

05 травня 2025 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю., судді, які входять до складу колегії: Коротенко Є. В., Тітов М. Ю.

З урахуванням того, що суддя Ситнік О. М. не входить до складу колегії суддів, яка визначена для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 у цій справі (провадження № 61-5784ск25), тому заяву про відвід судді Ситнік О. М. належить залишити без розгляду.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Ситнік О. М. від участі в розгляді справи залишити без розгляду.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності в порядку спадкування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов