Справа № 490/746/18
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі - Романовій К.Т.,

за участю - позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - адвокат Разумовського О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним.

Підставами позову, позивач вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина на її майно квартиру АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем за законом є позивач, її син, заповіту мати не залишила. 16 січня 2018 року під час поховання матері він дізнався від ОСОБА_2 , що квартира належить їй на підставі договору довічного утримання від 25.06.2015 року. Позивач вказує, що його мати не потребувала стороннього догляду, він протягом всього життя допомагав їй матеріально та підтримував морально, у них був тісний зв`язок. Ні разу він не бачив, щоб їй допомагала стороння особа, і вона за життя йому нічого не розповідала про договір довічного утримання, про сторонню допомогу, про ОСОБА_2 . Його мати зловживала алкогольними напоями, вона могла пити по декілька днів і навіть тижнів. Пила вона одна або з подружками, в тому числі і з матір`ю ОСОБА_2 . Позивач вважає, що ОСОБА_2 та її мати скористалась хворобою матері позивача, її станом алкогольного сп`яніння та незаконно уклали договір довічного утримання. За такого, позивач, посилаючись на приписи ст. 225 ЦК України, згідно якої правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені, вважав договір довічного утримання (догляду) від 25.06.2015 року недійсним.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.02.2018 року відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 15.11.2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

09.04.2025 року позивачем подано заяву про зміну предмету позову, в якій вказав, що під час розгляду справи і у зв`язку з витребуванням доказів, які він не міг отримати самостійно або за допомогою адвоката, оскільки вони мають обмежений доступ, а також після надання пояснень сторонами і показів свідками, у нього з`явились інші підстави вважати що оспорюваний правочин є недійсним.

Одночасно позивач просив суд поновити пропущений процесуальний строк подачі заяви про зміну підстав позову, оскільки обставини (підстави) йому стали відомі після закриття підготовчого засідання і після надходження до суду витребуваних доказів. З урахуванням того, що розгляд справи по суті вже майже закінчився, були витребувані та досліджені всі докази у справі, виступили сторони та заслухані свідки, з метою ефективного захисту його прав та інтересів, економії процесуального часу суду та можливості доступу до правосуддя, просить суд поновити пропущений процесуальний строк подачі заяви про зміну підстав позову і прийняти нову редакцію позовної заяви, в якій викладені інші підстави позову, але предмет позову залишився той самий договорів довічного утримання (догляду) від 25 червня 2015 року.

До вказаної заяви додана позовна заява про визнання договору довічного утримання (догляду) від 25 червня 2015 року, в якій підставою позову вказав наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина на її майно квартиру АДРЕСА_1 . Єдиним спадкоємцем за законом є позивач- її син, заповіту мати не залишила.

16 січня 2018 року під час поховання матері він дізнався від ОСОБА_2 , що квартира матері належить їй на підставі договору довічного утримання від 25 червня 2015 року. Позивач вказує, що його мати не потребувала стороннього догляду, він протягом всього життя допомагав їй матеріально та підтримував морально, у них був тісний зв`язок. Ні разу він не бачив, щоб їй допомагала стороння особа, і вона за життя йому нічого не розповідала про договір довічного утримання, про сторонню допомогу, про ОСОБА_2 .

Позивач стверджує, що його мати зловживала алкогольними напоями, хворіла і була людиною зі складним характером. Вона часто випивала з мамою відповідачки, яка настроювала мати проти нього і його сім`ї. Відповідачка і її мати, скористались становищем мами і обманом уклала з мамою договір довічного утримання. Насправді, ОСОБА_2 ніколи не здійснювала догляд за мамою, не допомагала їй, не сплачувала матеріальну допомогу, передбачену п. 2.1 Договору у сумі 200 гривень, не допомагали будь-яким іншим чином. Факт нездійснення своїх обов`язків по договору довічного утримання від 25 червня 2015 року визнала і відповідачка у судовому засіданні 19 вересня 2023 року, вона повідомила, що ОСОБА_3 не потребувала стороннього догляду і вона не надавала матеріальну допомогу їй, не купувала ліків і взагалі нічого не знала про її хвороби, а лише сплачувала комунальні платежі за квартиру, надаючи кошти на руки мамі позивача. Позивач вважає, що мама підписала договір перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння і під впливом тиску та тяжких життєвих обставин: хвороб та потреби у грошах.

За такого, позивач, посилаючись на приписи ст. 233 ЦК України, вважав договір довічного утримання (догляду) від 25.06.2015 року недійсним.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, а також підтримав заяву про зміну підстав позову. Надав заяву про розгляд справи за відсутності його представника - адвоката Труби К.Б.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, її представник - адвокат Разумовський О.А. у судовому засіданні проти задоволення заяви про зміну підстав позову заперечував.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимоги процесуального характеру та вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). А предмет позову - це матеріальний зміст цієї вимоги.

Таким чином, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняте судове рішення. Цей матеріальний зміст позовних вимог позивача, проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зміна предмета позову відбудеться тоді, коли в рамках конкретного позовної вимоги позивач замість одного способу захисту прав (який був заявлений раніше, при подачі позову) захоче скористатися іншим способом захисту, обґрунтовуючи свої позовні вимоги (предмет позову) тими самими обставинами, якими він обґрунтовував первісні вимоги.

Зміна підстав позову відбувається тоді, коли позивач в рамках конкретної позовної вимоги, в обґрунтування раніше заявлених позовних вимог (предмету позову) посилається на інші обставини якими він ці (перші) позовні вимоги, обґрунтовував.

Процесуальні права та обов`язки сторін визначені ст. 49 ЦПК України, тож відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Таким чином, законодавцем визначено право позивача змінювати предмет позовних вимог, як складову матеріально-правової вимоги позивача до відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Зміна позивачем підстав і предмета позову може мати місце лише альтернативно, тому одночасна їх зміна неможлива. Отже, у разі подання позивачем клопотання (заяви), направленого на одночасну зміну предмета і підстави позову, суд з урахуванням конкретних обставин повинен відмовити в задоволенні такого клопотання (заяви).

Виходячи з висновків, викладених в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року по справі № 761/7978/15-ц, під підставами позову, які згідно із ст. 49 ЦПК може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Підстава позову - обставини (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), які у своїй сукупності дають право особі звернутися до суду з позовними вимогами до відповідача.

Зміна підстав позову можлива у такі способи: 1) заміна одних фактичних чи правових підстав позову іншими; 2) доповнення фактичних чи правових підстав новими; 3) вилучення деяких із зазначених фактичних чи правових підстав.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно зі ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Право особи на поновлення процесуального строку та дискреційні повноваження суду з цього питання не є абсолютними, строк може бути поновлений тільки у випадку, коли він був пропущений з поважних причин, якими можуть виступати обставини, що об`єктивно перешкоджали особі, яка має право на вчинення відповідної процесуальної дії, вчасно її вчинити.

Заявлене позивачем клопотання про поновлення строку для подання заяви про зміну підстав позову не містить посилань на обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язаними з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення цієї процесуальної дії у встановлений законом строк.

Крім того, наведені позивачем обставини не можуть бути достатньою підставою для поновлення пропущеного строку, безпідставне ж його поновлення суперечитиме такому основному принципу цивільного судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом.

Крім того, суд звертає увагу, що у відповідності до приписів ЦПК України для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження, необхідне повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), суд дійшов висновку, що згідно з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.10.2019 у справі № 902/271/18, від 16.02.2021 у справі №922/2115/19, в ухвалі від 22.06.2021 у справі № 923/525/20, постанові від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21 суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Розгляд справи в порядку загального позовного провадження передбачає проходження всіх передбачених ЦПК України стадій судового процесу, а саме: подання до відповідного суду позову, який відповідає вимогам процесуального закону; вирішення питання про відкриття провадження у справі (або залишення позовної заяви без руху, повернення позову, відмова у відкритті провадження); підготовче провадження, за результатами якого суд може залишити позов без розгляду, закрити провадження у справі або закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті. У випадку визнання позову відповідачем суд може у підготовчому засіданні ухвалити рішення по суті спору. Та розгляд справи по суті, що включає такі етапи: відкриття розгляду справи по суті, з`ясування обставин справи та дослідження доказів, судові дебати, ухвалення судом рішення по суті справи.

Суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. Такі обставини мають бути вагомими, оскільки можливість повернення до стадії підготовчого провадження з будь-яких підстав нівелює саме значення стадій цивільного процесу: як підготовчого провадження, так і стадії розгляду справи по суті.

Суд зауважує, що позивачем не наведено ґрунтовних обставин необхідності повернення на стадію підготовчого провадження для вчинення процесуальних дій.

На думку суду відмова у поверненні на стадію підготовчого провадження після його закриття для розгляду питання щодо зміни підстави позову не виключає можливість реалізації захисту прав позивача у інший спосіб, в той час як безпідставне повернення на стадію підготовчого провадження може викликати сумніви щодо неупередженості судді у сторін по справі.

За такого, суд приходить до переконання, що підстави для повернення на стадію підготовчого провадження відсутні.

Разом з тим, доступ до суду, як елемент права на справедливий судовий розгляд, не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Суд зауважує, що пропуск без поважних причин процесуального строку для подання заяви про зміну підстав позову є законною підставою для повернення такої заяви. Крім того, необхідною умовою для поновлення пропущеного строку є наведення заявником причин його пропуску, яким суд надає оцінку на предмет їх поважності.

При оцінці поважності причин пропуску строку необхідно звертати увагу не лише на об`єктивні, але й суб`єктивні чинники, зокрема поведінку особи, що свідчить про її наміри реалізувати процесуальні права. Згідно з усталеною судовою практикою поважними визнаються обставини, які виникли або тривали протягом строку звернення до суду оскарження, є об`єктивними, не залежать від дій особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами для своєчасного звернення до суду в конкретній справі.

Виходячи з положень пункту 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків у цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі №686/15112/22.

Враховуючи наведене, стадію цивільного процесу, суд не вбачає підстав для поновлення процесуального строку для подання заяви про зміну підстав позову, яка подана позивачем та залишає подану заяву про зміну підстав позову без розгляду, за відсутності поважних причини для поновлення процесуального строку для подання заяви про зміну підстав позову, яка має бути подана позивачем на стадії підготовчого судового засідання з дотримання вимог статі 49 Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно ст.126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Керуючись ст. ст. 43, 76, 77, 83, 84, 126, 258, 260, 263, 354 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку для подання заяви про зміну підстав позову - відмовити.

Заяву про зміну підстав позову - залишити без розгляду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання (догляду) недійсним (зі зміненими підставами позову) - повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Черенкова Н.П.