Справа № 372/2338/25
Провадження 2-з-39/25
ухвала

Іменем України

08 травня 2025 року Суддя Обухівського районного суду Київської області Висоцька Г.В., розглянувши в приміщенні Обухівського районного суду Київської області заяву представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває цивільна за позовом ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

06.05.2025 представник позивачки звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним кадастровим реєстраторам, а також будь-яким іншим особам, здійснювати будь-які реєстраційні дії, у тому числі і реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, об`єднанням, заставою або іншого виду зміни власника чи відомостей на об`єкти нерухомого майна.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що разом із позовом ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, яка була частково задоволена Ухвалою суду від 01 травня 2025р. (провадження 2-з-36/25), а саме в частині накладення арешту на об`єкти нерухомого майна. Однак такого забезпечення є недостатньо, оскільки не призведе до ефективного захисту її прав та може унеможливити або істотно ускладнити виконання рішення суду в майбутньому. В зв`язку з припиненням спільного проживання та епізодичністю спілкування між собою, у позивачки відсутня будь-яка інформація про наміри та дії відповідача щодо спільно нажитого під час 35-річного шлюбу нерухомого майна, насамперед, стосовно того, яке зареєстроване за ОСОБА_3 , а, отже, відсутній ефективний механізм контролю за державними реєстраційними діями, які можуть здійснюватись, в тому числі, і з арештованим майном без зміни його власника (або із зміною у випадках, не пов`язаних з відчуженням майна).

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України, заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Суд, розглянувши вищезазначену заяву, враховуючи обґрунтування представника заявниці, приходить до висновку про наявність підстав для забезпечення позову у обраний ними спосіб, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Так, відповідність забезпечувальних заходів заявленій вимозі полягає у відповідності майнового інтересу заявника заходам, про застосування яких він клопоче перед судом.

Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. При цьому, судом враховується чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивачка не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за її позовом, без нових звернень до суду.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майновими наслідками накладення арешту.

Суд враховує, що метою забезпечення позову є вжиття судом тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявниці від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачці реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками накладення арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначено, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Судом перевірено аргументованість вимоги про забезпечення позову щодо застосовування заходів забезпечення позову, враховано те, що між сторонами дійсно виник спір щодо майнових прав на об`єкти нерухомого майна.

Все зазначене у позові нерухоме майно, на даний час, знаходиться в спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як подружжя, хоча об`єкти нерухомості і зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за одним або іншим подружжям.

У своїй заяві представник заявниці посилається на те, що у зв`язку з припиненням спільного проживання та епізодичністю спілкування між собою, у позивачки відсутня будь-яка інформація про наміри та дії відповідача щодо спільно нажитого під час 35-річного шлюбу нерухомого майна, насамперед, стосовно того, яке зареєстроване за ОСОБА_3 , а, отже, відсутній ефективний механізм контролю за державними реєстраційними діями, які можуть здійснюватись, в тому числі, і з арештованим майном без зміни його власника (або із зміною у випадках, не пов`язаних з відчуженням майна).

При цьому, відсутність або наявність в особи права володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння. (Постанова ВП ВС від 04.07.2018р. у справі №653/1096/16-ц, Постанова ВП ВС від 23.11.2021р. у справі №359/3373/16-ц).

Відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердження наявності в цієї особи права, але створює спростовану презумпцію права такої особи (постанови ВП ВС від 02.07.2019р. у справі №48/340 (п.6.30), від 12.03.2019р. у справі №911/3594/17 (п.4.17.), від 19.01.2021р. у справі №916/1415/19 (п.6.13).

Суд приходить до переконання, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам, державним кадастровим реєстраторам, будь-яким іншим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії, у тому числі, і реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, об`єднанням, заставою або іншого виду зміни власника (власників) на спірні об`єкти нерухомого майна і є тим запобіжником, який унеможливить проведення будь-яких реєстраційних дій щодо зміни власника на спірне нерухоме майно, яке є предметом позову.

Суд звертає увагу на те, що вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд не з`ясовує фактичні обставин справи, а також не оцінює належності, допустимості і достовірності доказів щодо суті спору. Лише під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, які правовідносини випливають із встановлених обставин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити, тощо.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заходи забезпечення позову, про які клопоче заявниця, є співмірними, адекватними і необхідними для забезпечення виконання судового рішення, невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачки, за захистом яких вона звернулась до суду.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 149-154, 157, 258-261, 353-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам прав на нерухоме майно в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним кадастровим реєстраторам, а також будь-яким іншим особам, здійснювати будь-які реєстраційні дії, у тому числі і реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, об`єднанням, заставою або іншого виду зміни власника чи відомостей на наступні об`єкти нерухомого майна:

- 6-ти кімнатну квартиру загальною площею 287,7 кв.м, за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 82);

- житловий будинок загальною площею 561,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 31);

- земельну ділянку площею 0,151 га, кадастровий номер :05:099:0077, яка розташована в АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 231);

- нежилі приміщення з №1 по №5 (групи приміщень№15) - офіс (1 поверх літера А) загальною площею 129,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00);

- машиномісце № НОМЕР_1 загальною площею 15 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 82);

- машиномісце № НОМЕР_2 загальною площею 15,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 82);

- земельну ділянку кадастровий номер :02:001:0169 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 208).

Стягувач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ).

Боржник: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 ).

Копію ухвали направити сторонам для відома, компетентним органам для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня підписання ухвали.

Суддя Г.В.Висоцька