Справа № 489/3500/24
Номер провадження 2/489/147/25
РІШЕННЯ

Іменем України

29 квітня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участю секретаря судового засідання Ковальової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Інгульського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про стягнення коштів

встановив

Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення коштів. Позовну заяву обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Проте рішенням суду шлюб між ними розірвано. У 2018 році позивачем та відповідачем було придбано обладнання сонячної електростанції потужністю 15 кВт/год, до складу якої входить Сонячний фотоелектричний модуль та електролічильник багатофункціональний. Вказане обладнання було встановлено за адресою житлового будинку АДРЕСА_1 , який є спільною сумісною власністю сторін та де вони разом проживали. Оскільки право власності на вказаний будинок було зареєстроване на ОСОБА_2 , то між нею як власником приватного господарства і ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 та договір про купівлі-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом від 01.01.2019. У період спільного проживання сторони отримували дохід від продажу електричної енергії згенерований на сонячній електростанції. Втім після припинення шлюбних відносин, відповідач заявила, що це майно та отримувані доходи від його використання є її особистою власністю. Рішенням суду, у тому числі, визнано за позивачем право власності на частину прибутку отриманого ОСОБА_2 від продажу електричної енергії за зеленим тарифом за договором купівлі-продажу від 01.01.2019 №СГ/174 та договором постачання електроенергії №12415312 від 01.01.2019, укладений між відповідачем та ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія», починаючи з 14.06.2019. Листом ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» від 10.04.2024 позивачу повідомлено те, що за період з 25.06.2019 по 25.03.2024 споживачу ОСОБА_2 було сплачено за електричну енергію суму 577617,40 грн. Питання щодо отримання прибутку треба вирішувати безпосередньо з отримувачем доходу або в примусовому порядку. Позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом, оскільки відповідач добровільно сплатити частину прибутку, отриманого від продажу електричної енергії за вищевказаними договорами відмовляється.

27.06.2024 на адресу суду надійшов відзив від відповідача, в якому позовні вимоги не визнав, виходячи з наступного. Обладнання сонячної електростанції, 1/2 частини прибутку від якого бажає стягнути позивач, встановлювалося за адресою житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 виключно для забезпечення інтересів сім`ї позивача (тобто ОСОБА_2 та трьох дітей, які проживали у вказаному будинку). Саме тому потрібно врахувати , що заявлений позивачем розмір частки у сумі 288808,70 грн. в отриманому прибутку від продажу електричної енергії за зеленим тарифом не відповідає розміру його частки у праві власності на сонячні батареї. Прибуток, який був отриманий від продажу електричної енергії за зеленим тарифом повністю витрачався ОСОБА_2 в інтересах сім`ї, на навчання дітей, купівлю одягу, плату за навчання тощо, оскільки позивач не приймав жодної участі у витратах, пов`язаних з утриманням трьох дітей, сплатою комунальних послуг.

Окрім того, ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія", надаючи розмір сплачених коштів (577617,40 грн.), виходила з усіх потужностей сонячної електростанції, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . У 2018 році, коли сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, ними було придбано обладнання сонячної електростанції потужністю 17595 вт/год. Проте у серпні 2021 року, вже після розірвання шлюбу, відповідач за особисті кошти придбала додаткові сонячні електростанції потужністю 19440 вт/год, що підтверджується договором підряду. Відповідно до наданого розрахунку ТОВ "Солар-Сервіс" у листі №13/06-2024 від 13.06.2024 , загальний прибуток з електричної енергії, отриманої з сонячних електростанцій потужністю 15 Квт/год, тобто тих, які були встановлені під час перебування із позивачем у шлюбі, за період з 25.06.2019 по 01.10.2020 склав 85634,25 грн. Окрім того, позивач жодного разу не ніс тягар утримання цього майна, на відміну від відповідача.

Представник позивача просив позов задовольнити, вказав, що документи на підтвердження судових витрат будуть надані в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, просив розглядати справу без його участі.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до Договору від 01.01.2019 №СГ/174 про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 №12415312, укладених між ОСОБА_2 та ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія», величина встановленої потужності становить: з енергії сонячного випромінювання 15,0 кВт; з енергії вітру 0 кВт.

Згідно з Додатковою угодою №1 до Договору від 01.01.2019 №СГ/174 пункт 1.1. Договору викладено в новій редакції, а саме: "...величина встановленої потужності становить: з енергії сонячного випромінювання 30,0 кВт, з енергії вітру 0 кВт...."

Відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31.08.2020 між позивачем та відповідачем розірвано шлюб.

Як слідує з Договору підряду №01/06-2021 від 01.06.2021 ОСОБА_2 доручила ТОВ "СОЛАР СЕРВІС" виконати роботи з монтажу та пуско-налагоджувальні роботи комплекту обладнання сонячної станції на Об`єкті за адресою: Україна, для підключення генеруючої установки приватного господарства, а саме: монтаж елементів конструкції для розміщення фотоелектричних модулів, монтаж та підключення сонячних ФЕМ, монтаж та підключення інвертора ,встановлення системи захисту по DC та AC, пуско-налагоджувальні роботи.

Відповідно до Додатку №1 до Договору №01/06-2021 від 01.06.2021, було встановлено PV модуль JA Solar JAM72S10-405/MR 405 Wp, MBB, Mono; інвертор мережевий Fronius SYMO 15/0-3-M (15 кВт, 3 фази, 2 трекера).

Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.02.2023, з-поміж іншого, за ОСОБА_1 визнано право власності на частку обладнання сонячної електростанції Сонячний фотоелектричний модуль Longi Solar LR-72-345w, - Fronius SYMO 15,0-3-M (15 кВт. 3 фази/2 трека); Електролічильник багатофункціональний Itron FCE-6000 (5/100 A) кл.1, - модем Sparklet PS 485); визнано за ОСОБА_1 право на частину прибутку отриманого ОСОБА_2 від продажу електричної енергії за зеленим тарифом за договором купівлі-продажу від 01.01.2019 №СГ/174 та договором постачання електроенергії №12415312 від 01.01.2019, укладених між ОСОБА_2 та ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія», починаючи з 14.06.2019.

Як вбачається з листа ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» від 10.04.2024 позивачу було повідомлено, що ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» за період з 25.06.2019 по 25.03.2024 споживачу ОСОБА_2 було сплачено за електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками приватного домогосподарства за «зеленим» тарифом за договором від 01.01.2019 №СГ/174 суму 577617,40 грн. (без врахування утриманого податку на доходи фізичних осіб). Стосовно питання перерахування в подальшому частини доходу за договором від 01.01.2019 №СГ/174 повідомили, що здійснення такого перерахування ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» є неможливим, оскільки це суперечить умовам укладеного договору від 01.01.2019 №СГ/174 між Товариством та ОСОБА_2 . Питання щодо порядку отримання частини прибутку, отриманого ОСОБА_2 від продажу електричної енергії за зеленим тарифом по договору від 01.01.2019 №СГ/174 запропонували вирішити позивачу безпосередньо із отримувачем доходу ОСОБА_2 або в примусовому порядку.

Представник позивача 02.05.2024 звернувся до ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» з адвокатським запитом та просив надати копію договору купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом від 01.01.2019 №СГ/174 та договору постачання електроенергії №12415312 від 01.01.2019, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія»; надати копії розрахункових документів щодо перерахування ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» на рахунок ОСОБА_2 коштів у сумі 577617,40 грн. за договорами купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом від 01.01.2019 №СГ/174 та постачання електроенергії №12415312 від 01.01.2019.

На вказаний запит ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» 02.05.2024 надало відповідь, що надати запитувану інформацію не має можливості, оскільки вони є конфіденційними даними про фізичну особу, містять персональні дані ОСОБА_2 , а також дані про її майнові відносини з третіми особами.

Відповідно до листа ТОВ "СОЛАР СЕРВІС" від 13.06.2024 перерахована сума, виплачена за весь період роботи сонячної електростанції від дати установки орієнтовно 15.07.2018 до 01.05.2024, врахований відсоток розподілу майна на рівні 50% Для врахування генерації сонячної електростанції, яка була додатково встановлена у серпні 2021 року ОСОБА_3 , було застосовано формулу: потужність станції, встановленої о 2018 р.*50% (потужність станції, встановленої о 2018 році+ потужність станції, встановленої о 2021 році).

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст.13 ЦПК України також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 76-80 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі №489/3243/19 від 23.02.2023 між ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» та власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 укладено договір про постачання електричної енергії з постачальником універсальних послуг від 01.01.2019 №12415312. Також із споживачем, як власником приватного господарства укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом від 01.01.2019 №СГ/174.

Цим ж рішенням суду за позивачем визнано право власності на частку обладнання сонячної електростанції та на частину прибутку отриманого ОСОБА_2 від продажу електричної енергії за зеленим тарифом за договором купівлі-продажу від 01.01.2019 №СГ/174 та договором постачання електроенергії №12415312 від 01.01.2019, укладених між ОСОБА_2 та ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія», починаючи з 14.06.2019. Вказане рішення набрало законної сили 26.03.2023, а отже у відповідності до ч.2 ст.13 ЗУ «Про судоустрій статус суддів» є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 359 ЦК України плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За наведеного, доходи, отриманні за вироблену електричну енергію підлягають поділу в річних частках між позивачем та відповідачем, як співвласників обладнання, яке її виробляє.

За таких обставин, позивач має законне право на отримання частини від отриманого ОСОБА_2 прибутку від продажу електричної енергії за зеленим тарифом за договором купівлі-продажу від 01.01.2019 №СГ/174 та договором постачання електроенергії №12415312 від 01.01.2019, тобто грошові кошти у розмірі 288808,70 грн. за період з 25.06.2019 по 25.03.2024 (у відповідності до листа ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» від 10.04.2024).

Щодо доводів відповідача про те, що ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" надала розрахунок сплачених коштів, виходячи з усіх потужностей сонячної електростанції, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , включаючи сонячну електростанцію, встановлену відповідачем особисто у 2021 році, то вони спростовуються наявною в матеріалах справи інформацією, а саме: листом від 10.04.2024 ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія", яким було повідомлено ОСОБА_1 про те, що сума, сплачена ОСОБА_2 за електричну енергію за період з 25.06.2019 по 25.03.2024 нараховувалася саме у відповідності до договору від 01.01.2019 №СГ/174 (а.с.22).

Окрім того, Додатковою угодою № 1 до Договору від 01.01.2019 №СГ/174 величину встановленої потужності було збільшено, та з енергії сонячного випромінювання вона склала 30,0 кВт, але не 15 кВт/год, як то зазначає відповідач (під час перебування з позивачем у шлюбі). В свою чергу, в договорі підряду №01/06-2021, на який посилається відповідач та Додатку до цього договору відсутні відомості щодо адреси розташування комплекту обладнання сонячної станції, які відповідач встановила у 2021 році вже після розірвання шлюбу з позивачем. Не містяться ці відомості і в листі ТОВ "СОЛАР СЕРВІС" від 13.06.2024 про перерахування суми, виплаченої за весь період роботи сонячної електростанції від дати установки.

Саме тому у суду відсутні підстави вважати, що нарахована ТОВ "Миколаївська електропостачальна компанія" сума у розмірі 577617,40 грн. за електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання генеруючими установками за період з 25.06.2019 по 25.03.2024, включала в себе суму за електричну енергію, яка виробилась за допомогою генеруючих установок, які відповідач встановлювала вже після розірвання шлюбу, самостійно у 2021 році.

Посилання відповідача на те, що нею було змінено станцію, що призвело до збільшення потужності не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки суд виходить з того, що сонячна станція визнана рішенням суду спільною частковою власністю і відповідно до ст. 358 ЦК України її використання повинно здійснюватись за згодою співвласників, тобто у випадку модернізації станції на це повинна бути надана згода іншого співвласника. Як вказано вище, додатковою угодою від 17.12.2019 (тобто за час перебування в шлюбі) було збільшено потужність сонячної станції до 30 квт. Відповідачем не надано доказів того, що нею встановлено нову (додаткову) сонячну станцію, яка прийнята в експлуатацію третьою особою і виплачені відповідачу кошти включають частину коштів за електроенергію згенеровану новою (додатковою) сонячною станцією.

Посилання відповідача на те, що кошти, отримані нею за вироблену генеруючими установками електричну енергію були витраченні нею на утримання дітей, на ухилення позивача від сплати аліментів, не відносяться до даного предмету позову та можуть мати місце шляхом звернення відповідача до суду з самостійним позовом, наприклад про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Посилання представника відповідача на те, що відповідачем понесено витрати на обслуговування станції, а саме оплата інтернет-з`єднання не можуть бути прийняті судом, оскільки договір № СГ/174 від 01.01.2019 не передбачає зобов`язання відповідача забезпечувати інтернет-з`єднання вузлу обліку, та окрім цього, для передачі даних вузлу обліку необхідно мінімальний обсяг (пакет) інтернету. Доказів, які були мінімально можливі пакети інтернет послуг в період з 25.06.2019 до 25.03.2024 відповідачем не надано.

У спростування зазначених представником позивача доводів відповідачем будь-яких доказів не надано.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2888,09 грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд не вирішує питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки представником позивача зроблено заяву на підставі ч.8 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.89,259,263-265 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 288 808 грн. 70 коп. (двісті вісімдесят вісім тисяч вісімсот вісім гривень сімдесят копійок) у якості частки прибутку, отриманого від продажу електричної енергії за зеленим тарифом за договором купівлі-продажу від 01.01.2019 № СГ/174 та договором постачання електроенергії №12415312 від 01.01.2019, укладених між ОСОБА_2 та ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» за період з 25.06.2019 по 25.03.2024.

Стягнути з ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2888 грн. 09 коп. (дві тисячі вісімсот вісімдесят вісім гривень дев`ять копійок).

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія»: , адреса: 54017, Україна, Миколаївська обл., місто Миколаїв, вулиця Погранична, будинок, 39/1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 08.05.2025.

Суддя В. В. Кокорєв