Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий суддя Кожихової Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Кузьменко О.М.,

представника відповідача Москаля Р.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Стислий зміст позовних вимог, виклад позиції позивача.

10.02.2025 представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» - Павленко С.В. через підсистему "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 210220-001 від 20.02.2021 за період із 20.02.2021 по 29.08.2024 у розмірі 38 970,00 грн., суми сплаченого судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та суму сплаченої правничої допомоги у розмірі 7 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» та ОСОБА_1 (надалі відповідач, позичальник) укладено кредитний договір № 210204-004, відповідно до умов якого Кредитодавець надає Позичальнику кредит у розмірі 26 000,00 гривень на умовах строковості, зворотності та платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені договором. Даний договір було підписано відповідачем електронним підписом, а саме одноразовим ідентифікатором F36160 (20.02.2021 15:47:52). Відповідно до умов зазначеного Кредитного договору відповідачу було надано кредит у сумі 26 000,00 грн. строком дії договору до 20.02.2022. Згідно умов Кредитного договору, крім щомісячних процентів також стягується одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту у розмірі 7,5% (сума одноразової комісії складає 1 950,00 грн.). Разові проценти стягуються із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок Позичальника. На банківський рахунок Позичальника було перераховано кредитні кошти у розмірі 24 050,00 грн., із урахуванням стягнутої одноразової комісії за видачу кредиту, яка була визначена Кредитним договором, у розмірі 7,5%, що в грошовому еквіваленті складало 1 950,00 грн. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши Відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору, що підтверджується платіжним дорученням № 390 від 22.02.2021 на перерахування кредитних коштів відповідачу ОСОБА_1 , в той час як останній своїх зобов`язань належним чином не виконує, всупереч умовам кредитного договору не повернув в повному обсязі кредит, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання за Кредитним договором. Згідно розрахунку кредитної заборгованості за Кредитним договором № 210220-001 від 20.02.2021, станом на 29.08.2024 заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Кредитсервіс» становить 38 970,00 грн., з яких 19 470,00 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 19 500,00 гривень - прострочена заборгованість за процентами. Станом на 29.08.2024 заборгованість відповідачем не погашена. Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, тому позивач змушений звернутись в суд.

Обґрунтування заперечень відповідача.

26.02.2025 на адресу суду надійшов відзив відповідача, в якому він частково заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, посилаючись на те, що розрахунок заборгованості за кредитним договором не відповідає дійсності, оскільки не враховані його часткові платежі, а саме за березень - травень 2021 та те, що строк позовної давності для звернення до суду позивачем прострочено. У зв`язку з чим просить застосувати строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором № 210204-004 за платежами за період травень 2021 року - січень 2022 року, задовольнити позовні вимоги ТОВ "Кредисервіс" за вказаним кредитним договором за платежами за період лютий 2022 року на суму 4116,67 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити. Також наголошує на завищеному розмірі заявлених до відшкодування судових витрат в частині правничої допомоги, посилаючись на те, що необхідні інтелектуальні зусилля по складанню позовної заяви є мінімальними і мають суто технічний характер.

Процесуальні дії суду по справі.

Ухвалою від 14.02.2025 було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання, в якому підтримує позовні вимоги в повному обсязі та просить суд розглядати справу у його відсутності, а тому суд вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Представник відповідач ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судовому засіданні частково заперечував проти задоволення позовних вимог позивач, просив застосувати строки позовної давності. Позов визнав за платежами за період, що не охоплюється строками позовної давності, а саме: за лютий 2022 року на суму 4116,67 грн.

Фактичні обставини встановлені судом, зміст спірних правовідносин

20.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 210204-004, відповідно до умов якого Кредитодавець надає Позичальнику кредит у розмірі 26 000,00 гривень на умовах строковості, зворотності та платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені договором.

Даний договір було підписано відповідачем електронним підписом, а саме одноразовим ідентифікатором F36160 (20.02.2021 15:47:52). Відповідно до умов зазначеного Кредитного договору відповідачу було надано кредит у сумі 26 000,00 грн. строком дії договору до 20.02.2022.

Згідно умов Кредитного договору, крім щомісячних процентів також стягується одноразова комісія за видачу кредиту від початкової суми кредиту у розмірі 7,5% (сума одноразової комісії складає 1 950,00 грн.). Разові проценти стягуються із суми кредиту у день перерахування кредиту на банківський рахунок Позичальника.

Відповідно до п. 1.1., 1.2 Кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі вказаному у договорі на умовах строковості, зворотності, платності (надалі - кредит), а Позичальник зобов`язується повернути кредит кредитодавцю та оплатити за користування кредитом на умовах, що передбачені цим договором. Кредит надається позичальнику шляхом перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника.

Пунктом 2.2. Кредитного договору, позичальник зобов`язується повернути кредит та здійснити плату за його користуванням до закінчення строку дії Договору згідно графіку, передбаченого договором, але в будь-якому разі цей договір діє до повного виконання Позичальником своїх зобов`язань за цим договором.

Пунктом 3.1, 3.2, 3.4 договору передбачено, що за користування кредитом позичальник виплачує кредитодавцю проценти, зазначені на першій сторінці договору. Плата за користування кредитом, вказана у договорі, нараховується щомісячно та розраховується від загального розміру кредиту. Крім щомісячних процентів, стягуються разові проценти вказані у договорі. Процентна ставка є фіксованою.

Відповідно до п. 9.3. Кредитного договору, невід`ємною частиною цього договору є внутрішні правила надання фінансових послуг ТОВ «Кредитсервіс». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил.

В паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, теж міститься детальна інформація щодо укладення договору, зокрема інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування (тип кредиту кредит, сума кредиту 26 000 грн, строк кредитування 12 місяців, мета кредиту- споживчі цілі), інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту (процентна ставка фіксована - 97,5% - річних, комісія за оформлення кредиту 7,5% від суми кредиту, орієнтовна загальна вартість кредиту 51350 грн), порядок повернення кредиту: (кількість платежів 12, розмір платежів 4116,67 грн), додаткова інформація (а.с.11-13).

На банківський рахунок Позичальника було перераховано кредитні кошти у розмірі 24 050,00 грн., із урахуванням стягнутої одноразової комісії за видачу кредиту, яка була визначена Кредитним договором, у розмірі 7,5%, що в грошовому еквіваленті складало 1 950,00 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 390 від 22.02.2021. (а.с. 10).

Виписка по рахунку за кредитним договором №210220-001 від 20.02.2021 містить інформацію щодо дати укладення кредитного договору (20.02.2021), строку погашення кредитного договору(20.02.2022), суми виданих коштів (26 000), дати здійснення платежів, суми здійснених платежів, з яких вбачається, що ОСОБА_1 за вказаним договором здійснював погашення заборгованості 22.03.2021 на суму 4200 грн, 21.04.2021 на суму 4100 грн, 20.05.2021 на суму 4080 грн, надалі платежі за договором не здійснювалися, станом на 29.08.2024 заборгованість становить 38 970,00 грн., з яких 19 470,00 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 19 500,00 гривень - вказана у виписці та розрахунку як прострочена заборгованість за процентами(а.с.20).

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за відповідачем за кредитним договором №210220-001 від 20.02.2021 рахується заборгованість в загальному розмірі 38 970 грн, з яких 19 470 грн - заборгованість за тілом кредиту, 19500 грн - вказана як заборгованість за простроченими відсотками. В рахунок погашення тіла кредиту зараховано 6530 грн, в рахунок погашення відсотків 5850 грн.

З матеріалів справи вбачається те, що ТОВ «Кредитсервіс» 23.09.2024 зверталося до ОСОБА_1 з досудовою вимогою щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором № 210220-001 від 20.02.2022 (а.с.22-23).

Застосовані норми права. Оцінка доказів та висновки суду.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України та частиною 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, статтею 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

В ході судового розгляду справи представник позивача не оспорював ані факт укладення кредитного договору, ані факт перерахування коштів. Акцентував увагу суду, що у зв`язку з погіршенням фінансового становища ОСОБА_1 не зміг в повному обсязі виконати умови кредитного договору. Водночас наголошував на необхідності застосування строків позовної давності до всіх платежів, окрім останнього, що мав бути здійснений в лютому 2022 року.

Суд дійшов висновку, що сторонами в умовах кредитного договору узгоджено, що відповідач повинен вносити щомісячні платежі до 20 числа кожного місяця на погашення суми кредиту та відсотків за користування кредитом, у розмірі визначено у графіку платежів. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі не виконував, у зв`язку з чим допустив виникнення заборгованості по кредиту.

Правилами ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку, що останній має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які частково не повернуто, станом на час звернення позивача до суду з даним позовом.

В свою чергу, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також зважаючи на вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Заперечуючи проти задоволення позову, представник відповідача здебільшого посилається на пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду з позовом.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості захистити своє право чи інтерес через суд.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, якщо суд не визнає поважними причини пропущення позовної давності (частини четверта, п`ята статті 267 ЦК України).

Відповідач подав до суду першої інстанції заяву про застосування позовної давності з посиланням на те, що останній платіж за договором було здійснено 21.05.2021, строк виконання зобов`язання за кредитним договором закінчився 20.02.2022, а тому, звернувшись до суду з позовом 10.02.2025 позивач пропустив трирічний строк позовної давності до всіх вимог, окрім вимог про виплату заборгованості за лютий 2022 року.

Між тим, Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

У постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22) та від 20 квітня 2023 року у справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св21) зазначено, що «у пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Крім того, Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, який набрав чинності 17 березня 2022 року розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Таким чином, пред`явлення позову ТОВ "Кредитсервіс" відбулося в межах позовної давності з огляду на те, що Закон № 540-IX щодо продовження позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року - до виникнення у позивача права на позов у зв`язку з простроченням боржником та на час подання позову перебіг позовної давності не закінчився.

Під позовною давністю слід розуміти строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в установленому порядку позову до суду.

На відміну від позовної давності, процесуальні строки - це строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії учасниками судового процесу. Такі строки спрямовані на обмеження у реалізації саме процесуальних прав особи у відповідному судочинстві.

У справі, що що розглядається, строк позовної давності, протягом якого позивач має можливість отримати судовий захист порушеного матеріального права, пред`явивши позов до суду, продовжено в силу закону у зв`язку із встановленням карантину на всій території України та введенням воєнного стану, а тому обґрунтування причин, за яких запроваджені карантином та воєнним станом обмеження впливали на дії позивача, не вимагається.

Разом із тим, суд звертає увагу, що заявлена до стягнення сума заборгованості за відсотками та яка вказана в розрахунку (19500 грн) не узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами часткової сплати боргу. Так, з умов кредитного договору вбачається що відповідач мав сплатити за 12 місяців відсотків за кристування кредитом в сумі 23400 грн (12х1950 грн). Відповідачем було частково зроблені платежі, з яких сума 5850 грн зарахована в рахунок погашення заборгованості за відсотками, отже до стягнення мала б бути сума 17550 грн. Водночас позивачем до стягнення заявлено суму у вигляді простроченої заборгованості за відсотками на суму 19500 грн, тобто заявлено до стягнення більше на суму 1950 грн.

Отже, на користь позивача належить стягнути прострочену заборгованість за відсотками в сумі 17550 грн.

Доводів щодо стягнення комісії позовна заява не містить, як і не містить обгрунтувань з якою метою вказана комісія надавалася (розрахунково-касове обслуговування, інформування клієнта та інше).

За таких обставин, Суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі: 19470 грн - заборгованості за тілом кредиту та 17 550 грн - заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом, всього в сумі 37020 грн.

Розподіл судови витрат:

Відповідно до ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в розмірі 2 422,40 грн, який стягується з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 2301,04 грн (2422,40 х 94,99% (37020х100%/38970).

Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд, зважаючи на позиції сторін щодо цього питання, дійшов такого висновку.

Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

У відповідності до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що правнича допомога надавалась позивачу ТзОВ «Кредитсервіс» адвокатським об`єднання «Правовий діалог» на підставі договору про надання правової допомоги №25-01/2023 від 25.01.2023.

На підтвердження понесених витрат суду надано копію договору про надання правової допомоги № 25-01/2023 від 25 січня 2023 року, укладеного між АО «ПРАВОВИЙ ДІАЛОГ» та ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС», за яким розмір винагороди складає 7000грн; довіреність №2 від 05.01.2024 року, видану ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС», якою уповноважено Павленка С.В. представляти інтереси товариства; копію свідоцтва про право на зайняття Павленка С.В. адвокатською діяльністю; копію акта №3 прийому-передачі наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги № 25-01/2023 від 25 січня 2023 року, згідно якого вартість професійної правничої (правової) допомоги становить 7000 грн; платіжну інструкцію №1567 від 05.01.2024 року про сплату ТОВ «КРЕДИТСЕРВІС» на користь АО «ПРАВОВИЙ ДІАЛОГ» витрат на професійну правничу допомогу у сумі 7000 гривень.

Дослідивши зміст вказаної платіжної інструкції у суду виникають сумніви щодо дійсної сплати адвокатської винагороди за представництво інтересів саме у цій справі з огляду на відсутність ідентифікуючих ознак в призначенні платежу.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц наголошено на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.)

У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є не співрозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Суд вважає, що ця справа не є складною, позовна заява не є значною за обсягом та складною за своїм змістом. Справа є типовою для позивача у відносинах із боржниками, розгляд справи у суді здійснювався в спрощеному порядку, адвокат участі у судовому засіданні не приймав, обсяг наданих послуг у вигляді професійної правничої допомоги не є значним, не потребував значної інтелектуальної діяльності та мав суто технічно-правовий характер.

Враховуючи вищевикладене, характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, а також враховуючи значення даної справи для відповідача, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на надання правничої допомоги у розмірі 1000 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 81, 82, 89, 133, 137, 142, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» (адреса; 01133, м. Київ, вул. Коновальця Євгена, 36Д, приміщення 65-з, ) заборгованість за кредитним договором № 210220-001 від 20.02.2021 у розмірі 37020 (тридцять сім тисяч двадцять) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» (адреса; 01133, м. Київ, вул. Коновальця Євгена, 36Д, приміщення 65-з, ) 1000 (тисячу) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитсервіс» (адреса; 01133, м. Київ, вул. Коновальця Євгена, 36Д, приміщення 65-з, ) суму сплаченого судового збору у розмірі 2301 (дві тисячі триста одна) грн 04 (нуль чотири) коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud.

Повний текст судового рішення складено та підписано 07.05.2025.

Суддя Г.В.Кожихова