Справа № 727/2053/25
Провадження № 2/727/809/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року м. Чернівці

Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Терещенко О.Є.

при секретарі Аниськовій К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

встановив:

17.02.2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Чернівці з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 22 липня 2016 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. 31.01.2024 року вказаний шлюб було ро-зірвано.

Від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що з жовтня 2023 року малолітня ОСОБА_4 знаходиться на утриманні позивачки та проживає разом з нею. На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.02.2024 року, відповідач щомісячно сплачує аліменти в розмірі 4000,00 грн.

При цьому зазначає, що за період з листопада по грудень 2023 року та січень-червень 2024 року нею було понесено додаткові витрати на утримання доньки, які по-в`язані з систематичним лікуванням доньки, розвитком дитини та її дозвіллям, тощо.

Зазначає, що відповідач є працездатною особою та має постійний стабільний до-хід, при цьому інших дітей та непрацездатних батьків на утриманні не має.

У зв`язку з викладеним, просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь до-даткові витрати на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 35075,43 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та посилалась на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку.

Представник відповідача, адвокат Сондей Я.А., в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме додаткові витрати на утримання малолітньої ОСОБА_4 у розмірі 8674,79 грн., посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. За-гальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України, малозначними справами є справи про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провад-ження може бути розглянута малозначна справа.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами документи і ма-теріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволен-ню частково.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народ-ження серії НОМЕР_1 (а.с.88).

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господар-ській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої вста-новлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судом приймаються до уваги обставини, встановлені рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 05.02.2024 року по справі №727/ 12526/23.

Окремо судом досліджено надані позивачкою квитанції та розрахункові документи, якими підтверджуються понесені останньою витрати на утримання дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 ли-стопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лю-того 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розу-мового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністра-тивними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, мо-рального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовно-го і соціального розвитку.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основ-ної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»).

В силу ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається од-накова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір уча-сті одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рі-шенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

У постанові від 4 грудня 2019 року у справі № 320/383/19 Верховний Суд дійшов висновку про те, що додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно.

З врахуванням наведеного а також позиції представника відповідача по справі, яка визнала обґрунтованість додаткових витрат на утримання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 8674,79 грн., суд дійшов висновку, що витрати понесені позивачкою можна вважати додатковими, оскільки такі витрати викликані особливими обставинами, є обов`язковими, а не добровільним воле-виявленням матері, остання надала докази, про необхідність таких витрат на лікування.

За таких обставин, аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати малолітню дитину, те що відповідач є працездатним, доказів не-можливості надавати матеріальну допомогу із об`єктивних, незалежних від нього при-чин, суду не надано, як і не надано суду доказів перебування на його утриманні інших осіб, тому суд вважає, що він має матеріальну можливість приймати участь у наданні додаткової матеріальної допомоги на малолітню доньку.

Враховуючи вищевикладене а також факт часткового визнання відповідачем по-зовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 8674,79 гривень на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також,згідно вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно обсягу задоволених позовних вимог у роз-мірі 299,52 грн.

Керуючись ст.ст. 55, 76, 80, 84, 180-183, 185, 191, 190 Сімейного кодексу Ук-раїни, ст.ст. 141, 247, 263, 265, 268, 273, 280, 282, 284, 289, 430 ЦПК України, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНО КПП: НОМЕР_3 , додаткові витрати на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 8674,79 (вісім тисяч шістсот сімдесят чотири) гривні (сімдесят дев`ять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 299,52 (двісті дев`яносто дев`ять) гривень (п`ятдесят дві) копійки.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеля-ційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його про-голошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеля-ційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вру-чення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 05 травня 2025 року.

Суддя: О.Є.Терещенко