Провадження № 2/686/1383/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 травня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі: головуючого судді Продана Б. Г., за участю секретаря судового засідання Боднар А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хмельницького цивільну справу № 686/30083/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «1Безпечне Агентство Необхідних Кредитів» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості, -

встановив:

07 листопада 2024 року до суду звернулось ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2895145 від 06.05.2024 року на суму 17 250,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.05.2024 між ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики №2895145 відповідно до умов якого з умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 10 000 грн строком на 30 днів з можливістю пролонгації.

Однак, відповідач не виконує свої зобов`язання по договору в зв`язку з чим утворилась заборгованість перед позикодавцем, становить 17 250,00 грн. ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» просить стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати.

11.11.2024 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче засідання.

16.12.2024 року справу призначено до слухання по суті.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити в повному обсязі, не заперечує щодо винесення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань в судове засідання не направляв.

Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представника позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, 06.05.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів" та ОСОБА_1 було укладено Договір Позики № 2895145. Згідно пунктів 1,2 Договору Позикодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю проценти від суми позики. Сума позики складає 10 000 грн. Кредит надається на строк 30 днів з можливістю пролонгації відповідно до п. 6 договору. Процентна ставка (в день) знижена та становить 0,75 %; базова процентна ставка 2,70%; орієнтовна реальна річна процентна ставка 1081,20%. 12 250,00 грн. загальна вартість кредиту.

Відповідно до п. 5.3 Договору Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей Договір та правила надання грошових коштів у позику за допомогою веб-сайту та мобільного додатку ClickCredit, що розміщені на сайті https://clickcredit.ua/informaciya, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) або застосування автопролонгації, йому зрозумілі.

Згідно умов договору, Договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» Договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Відповідно до п. 21 Договору позики, його укладено у вигляді електронного документа, шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України "Про електронну комерцію" та із додатковим накладанням кваліфікованого електронного підпису.

Згідно ст.12,13,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із положень частини першої ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 1054, 1055 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач надав суду кредитний договір в якому зазначена сума кредиту, строк кредитування та відсоткова ставка.

Зобов`язання за договором ОСОБА_1 належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за договором позики № 2895145 від 06.05.2024 року в сумі 17 250,00 гривень, з яких: 10 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 2 250,00 грн. - сума заборгованості за процентною ставкою 0,75%; 5 000,00 грн. заборгованість за процентною ставкою 2,70% (проценти за понадстрокове користування).

Зібрані докази вказують на те, що між ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» і ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір позики, на виконання якого ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» перерахувало на банківський рахунок відповідача кредит у розмірі 10 000 грн., ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит через 30 днів, тобто до 06.06.2024 року (договір позики 06.05.2024) і сплатити проценти за користування кредитом з можливістю пролонгації.

Після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ним.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Суд, дослідивши договір позики № 2895145 від 06.05.2024 року встановив, що умови договору, на яких ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» ґрунтує свої вимоги зі сплати процентів, розташовані в розділах договорів, які регулюють правомірну поведінку сторін.

Враховуючи ту обставину, що суду не надано доказів того, що ОСОБА_1 повністю погасив позику, отриману ним на підставі вказаного договору, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість зі сплати тіла кредиту та процентів.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» необхідно стягнути витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028,00 грн.

Окрім цього, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 100,00 грн.

Так, судові витрати понесені позивачем підтверджуються наявними в матеріалах справи наступними документами: Договором №0924-1 про надання правової допомоги від 02.09.2022 р., укладеного між ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» та Адвокатським об`єднанням «Правовий Курс»; Актом приймання-передачі від 21.10.2024 відповідно до договору про надання правової допомоги №0924-1 від 02.09.2024 р.; платіжна інструкція №1d4679 про сплату за договором про надання правової допомоги від 24.10.2024 року в розмірі 7 100 грн. 00 коп.

Отже, з вказаних вище документів вбачається, що ТОВ «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» отримало послуги в АО «Правовий Курс», на загальну суму в розмірі 7 100,00 грн.

До суду, станом на час розгляду судом вищевказаної позовної заяви з боку відповідача не надходило жодних заяв та клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, суд враховує правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18, про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг, врахувавши складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин справи.

У пункті 4.16 постанови від 30.11.2020 у справі № 922/2869/19 Верховний Суд вказав, що висновки «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, що «під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи».

За таких обставин, колегія суддів у справі № 922/2869/19 вказала, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав пов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчать про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до конкретної та послідовної практики Верховного Суду, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо (постанова Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 808/1849/18).

У разі неспівмірності розміру витрат на правову допомогу суд самостійно визначає розмір судових витрат (постанова Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 160/6762/21).

ВП ВС в постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично здійснені, та оцінювати їх необхідність.

Суд акцентує увагу на позиції Великої Палати Верховного Суду, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду (зазначена позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищезазначене, розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 7 100,00 грн. на думку суду не відповідає критеріям співмірності, реальності та розумності розміру, а отже є значно завищеним.

У додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Так, суд не може в повній мірі погодитися з тим, що вартість наданих послуг адвокатом становить 7 100,00 грн., оскільки справа не є складною та не потребувала значного часу для складання позовної заяви відносно боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказана категорія є розповсюдженою, сама позовна заява не є об`ємною та змістовною, що в свою чергу свідчить про те, що складання позову у даній справі не потребувало аналізу великої кількості документів.

Таким чином, з врахуванням принципу співмірності, розумності, реальності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, які відшкодовуються за рахунок відповідача до 4 000,00 грн. В решті слід відмовити.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 274-279, 280 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «1Безпечне Агенство Необхідних Кредитів» (, адреса: 01010, м. Київ, площа Арсенальна 1-Б) заборгованість за кредитним договором №2895145 в розмірі 17 250,00 грн., 4 000,00 грн. витрат на правничу допомогу та 3 028,00 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Дата складання повного тексту рішення 07.05.2025 року.

Суддя: