ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Сєвєродонецький відділ державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2023 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 118360, яким стягнуто з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», що є правонаступником первісного кредитора ПАТ «БАНК «КИЇВСЬКА РУСЬ», заборгованість за кредитним договором № 015-26.0/03/09/07 від 03 вересня 2007 року, а також витрати за вчинення виконавчого напису, на загальну суму 25 747,06 грн. Зазначений виконавчий напис нотаріуса перебуває на примусовому виконанні у Сєвєродонецькому відділі державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (ВП № 67912642). В межах примусового виконання вищевказаного виконавчого постановою державного виконавця від 06.01.2022 було оголошено про розшук майна боржника, у зв`язку з чим, його транспортний засіб було евакуйовано та поміщено на спеціальний майданчик на тимчасове зберігання. Крім того, оскільки свій особистий автомобіль він використовував у службових цілях, оскільки є військовим, йому довелось сплатити: послуги евакуатора у розмірі 1700,00 грн., зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику у розмірі 600,00 грн., а також сплачено на депозитний рахунок Сєвєродонецького відділу державної виконавчої служби у Сєвєродонецькому районі Луганської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) кошти у розмірі 28 418,76 грн.

Позивач вважав, що зазначений виконавчий вчинений з істотними порушеннями вимог чинного законодавства, зокрема із порушенням строків вимоги, а також не було доведено безспірність його заборгованості.

У зв`язку з чим, позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є. М., зареєстрований в реєстрі за № 118360 про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК компанія «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором № 015-26.0/03/09/07 від 03 вересня 2007 року. А також стягнути з відповідача на його користь понесені витрати зі сплати послуг евакуатора у розмірі 1700 грн., зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику у розмірі 600,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 24 000 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2024 року позовні вимоги задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09 червня 2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Остапенком Є.М., зареєстрований в реєстрі за № 118360, яким запропоновано звернути стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс», заборгованість за кредитним договором № 015-26.0/03/09/07 від 03 вересня 2007 року, яка утворилась за період з 25 травня 2021 року по 03 червня 2021 року та складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 5 826,75 грн., простроченої заборгованості за несплаченими відсотками у розмірі 6 735,40 грн., строкової заборгованості за штрафами і пенею в розмірі 3 608,68 грн., а також з витрат за вчинення виконавчого напису у розмірі 1 200,00 грн., а всього на суму 25 747,06 грн.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 кошти, понесені позивачем в межах примусового виконання виконавчого напису з повернення його майна у розмірі 2 300,00 грн.

Стягнуто з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 відшкодування судових витрат у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн. та витрат на професійну правову допомогу у розмірі 15 000 грн..

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, як необгрунтоване та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000 грн. Зокрема зазначав, що рішення ухвалено із порушенням вимог ст. 137 ЦПК України, оскільки суд першої інстанції всебічно не дослідив обставини справи та не справедливо стягнув із відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 15 000 грн., при тому що предметом спору була сума лише у розмірі 25 747,06 грн.

Представником ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача та залишити в силі рішення від 18.11.2024 року. Крім того просив стягнути з ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 12 000 грн. Зокрема завертав увагу, що відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву в якому викласти заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу заявлених позивачем. Крім того зазначав, що відповідач не подав клопотання про зменшення розміру суми таких витрат та не довів їх не співмірність, а також не добросовісно користувався своїми процесуальними правами.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що на характер спірних правовідносин, підстави та предмет позову, а також його ціну по даній справі ціна позову становить 25 747,06 грн., тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині розміру стягнутого на правничу допомогу, то відповідно до статті 367 ЦПК України законність рішення в іншій частині колегією суддів не перевіряється.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково вимоги позивача щодо стягнення на його користь витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем належними та допустимими доказами доведено надання правової допомоги під час розгляду справи у суді першої інстанції, однак враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат їх розмір зменшив до 15 000 грн.

Із такими висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині щодо витрат на правову допомогу не можливо погодитись у повній мірі з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві про визнання виконавчого напису нотаріуса таким що не підлягає виконанню представником Прокопенко Г.Ю. зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом цієї справи в суді першої інстанції складає 24 000 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача до позовної заяви додано: копію Договору про надання правової допомоги від 11 квітня 2023 року між адвокатом Антоновим Є. М. та ОСОБА_1 ; копію Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги від 11.04.2023 із зазначенням вартості послуг з надання правової допомоги (гонорар адвоката); копію Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 14.11.2023 із зазначенням найменування наданих послуг та їх вартості; копію рахунку від 14.11.2023 до Договору про надання правової допомоги наданої адвокатом Антоновим Є. М. замовнику ОСОБА_1 у розмірі 24 000,00 грн.

Отже, вимога щодо розподілу судових витрат на правову допомогу та докази їх розміру була заявлена до винесення рішення по суті.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.(Постанова Великої Палати Верховного Суду справа № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року).

Так, відповідно до положень ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна позиція відображена в п.119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено, чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, зокрема, постановами Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі №923/560/17, від 10 листопада 2021 у справі № 329/766/18, від 01 вересня 2021 у справі №178/1522/18.

Тому виходячи із положень ч.3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності та значимості

таких дій, розгляд справи у суді першої інстанції в письмовому, спрощеному провадженні без участі адвоката позивача, виходячи з її конкретних обставин, колегія суддів вважає, що визначені судом першої інстанції витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. є завищеними.

Зокрема суд звертає увагу, що справа стосується визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому підготовка та ведення даної справи в суді першої інстанції не вимагала від адвоката великого обсягу юридичної і технічної роботи.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи у суді першої інстанції.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що оскаржуване рішення в стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. не відповідає встановленим обставинам та вимогам процесуального закону, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні у розмірі стягнутої на користь позивача правової допомоги за розгляд справи у суді першої інстанції з 15 000 грн на 5 000 грн..

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та зміну рішення лише в частині розподілу витрат на правову, то підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.

Що ж стосується заявлених представником ОСОБА_1 адвокатом Антоновим Є.М. витрат на правову допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції, то зазначене клопотання було заявлено ним у відзиві на позовну заяву та надано відповідні докази, зокрема копію договору про надання правової допомоги від 11 квітня 2023 року, виданий на його підставі ордер на представництво інтересів ОСОБА_1 у Дніпровському апеляційному суді, попередній орієнтовний розрахунок суми витрат на правову допомогу, рахунок та акт виконаних робіт від 15.02.2025 року, з яких вбачається, що адвокат надав позивачу правову допомогу у вигляді складення відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 12 000 грн. (1 год).

Однак заявлений представником позивача розмір правової допомоги за подання відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції вважає завищеним, оскільки правова позиція сторін, зокрема позивача, була сталою та не зазнавала змін протягом розгляду справи, оскільки адвокат Антонов Є.М. приймав участь у справі як представник позивача в суді першої інстанції, тобто був обізнаний у справі з усіма деталями, а тому складання та подання відзиву на апеляційну скаргу становлять собою дії, які не потребують об`єктивної та нагальної необхідності для адвоката вивчати додаткові джерела права та інші обставини, крім того, що рішення оскаржується відповідачем тільки у частині витрат на правову допомогу, тому, підготовка та ведення даної справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи з огляду на кваліфікаційний рівень представника

З огляду на викладене, апеляційний суд прийшов до висновку про зменшення заявлених представником позивача витрат на правову допомогу у суді апеляційної інстанції та стягненню з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з розглядом справи у суді апеляційної інстанції з врахуванням положень ст.141 ЦПК України у розмірі 500 грн..

Керуючись ст. ст. 368, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2024 року в частині розміру стягнутих витрат на правничу допомогу змінити з «15 000 грн» на «5 000 грн.».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (код ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 500 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: