Справа № 183/6630/24
№ 2/183/958/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 травня 2025 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Аніськової А.В.,
за участю:
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
заінтересованої особи ОСОБА_3 ,
розглянувши, у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради в особі служби у справах дітей про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
у червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради в особі служби у справах дітей про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у якому просив:
- позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача, на утримання їх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі 1/3 заробітку (доходу) ОСОБА_4 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення заяви до суду і до досягненням дітьми повноліття.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що з 2007 року він проживав однією сім`єю з ОСОБА_4 у м. Ялта АР Крим.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 народила сина ОСОБА_5 .
Згідно ст. 126 Сімейного кодексу України, визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. З відповідачем позивач зареєстрували сина шляхом подачі сумісної заяви.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 народила доньку ОСОБА_6 , яку також зареєстрували шляхом подачі сумісної заяви.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , являється батьком неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Батьківство позивача підтверджується свідоцтвами про народження дітей, де у графі «батько» записаний ОСОБА_1 а «мати» - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У 2020 році ОСОБА_1 приїхав із АР Крим проживати до міста Новомосковська Дніпропетровської області до будинку його матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . В листопаді 2020 року донька відповідача ОСОБА_4 від першого шлюбу привезла їх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до позивача у м. Новомосковськ з усіма їхніми особистими документами. В грудні 2020 року позивач та мама ОСОБА_3 прийняли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і з січня 2021 року вони пішли навчатись до закладу загальної середньої освіти № 8 м. Новомосковська Дніпропетровської області. Мати дітей ОСОБА_4 ні разу не приїздила до м. Новомосковськ і весь цей час діти проживають з позивачем та знаходяться на його утриманні та виховуються виключно ним. Відповідач інколи спілкується з дітьми у телефонному режимі і не має наміру приїздити до дітей. Мати позивача дає згоду на проживання позивача разом з дітьми у її будинку по АДРЕСА_1 . Діти забезпечені усім необхідним і мають всі умови для комфортного проживання та гармонійного розвитку.
ОСОБА_4 самоусунулась від виховання та утримання дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вона не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчанням в школі. Діти позбавлені материнського піклування вже багато років та відповідач не займається підготовкою до самостійного життя дітей, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не займається вихованням, діти не отримують від матері подарунки ні на день народження, ні на Новий Рік.
За цих підстав позивач просить позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Ухвалою суду від 04 грудня 2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі.
Позивач в судовому засіданні позов підтримав, надав детальні пояснення по суті позову. Наполягає на позбавленні відповідачки батьківських прав відносно дітей. Зауважує, що ОСОБА_4 самоусунулась від виховання та утримання дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , вона не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей, їх навчанням в школі. Діти позбавлені материнського піклування вже багато років та відповідач не займається підготовкою до самостійного життя дітей, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, не займається вихованням, діти не отримують від матері подарунки ні на день народження, ні на Новий Рік.
Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час і місце судового розгляду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», відзив на позов не надала, у зв`язку з чим судом проведений заочний розгляд справи, яка вирішується на підставі наявних у справі даних та доказів у відсутності відповідача.
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради в особі служби у справах дітей у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій просила проводити розгляд без її участі та розглянути справу з урахуванням інтересів дітей.
Також Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради в особі служби у справах дітей був поданий до суду висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Також в судовому засіданні, була заслухана думка заінтересованої особи матері позивача ОСОБА_3 , яка повідомила, що вона не заперечує проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та стягнення аліментів, так як підтримує свого сина, який сам піклується про своїх дітей.
Учасники судового процесу не заперечували проти завершення розгляду справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Позивач надав заяву про розгляд справи у його відсутність та представника, позов підтримав.
Згідно з ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку.
Судом установлено, що позивач з 2007 року проживав однією сім`єю з ОСОБА_4 у м. Ялта АР Крим.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 народила сина ОСОБА_5 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної республіки Крим 01 червня 2010 року (а.с.8).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 народила доньку ОСОБА_6 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Ялтинського міського управління юстиції Автономної республіки Крим 09 листопада 2011 року (зворот а.с.8).
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , являється батьком неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Батьківство позивача підтверджується свідоцтвами про народження дітей, де у графі «батько» записаний ОСОБА_1 а «мати» - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).
Згідно довідки Закладу загальної середньої освіти № 8 виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 14 липня 2021 року № 187, ОСОБА_5 в 2021-2022 навчальному році дійсно навчається у 5 класі закладу загальної середньої освіти № 8 м. Новомосковська Дніпропетровської області (а.с. 11).
Згідно довідки Закладу загальної середньої освіти № 8 виконавчого комітету Новомосковської міської ради від 14 липня 2021 року № 186, ОСОБА_6 в 2021-2022 навчальному році дійсно навчається у 4 класі закладу загальної середньої освіти № 8 м. Новомосковська Дніпропетровської області (а.с. 11).
Неповнолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 має декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-4М8Н-15АО, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 має декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу № 0001-М2Н3-15АО, згідно яких вони стоять на обліку у сімейного лікаря ОСОБА_9 (а.с. 12-13).
Згідно з висновком Орган опіки та піклування виконавчого комітету Самарівської міської ради від 20.03.2025 року № 728/0/25, у відповідності до якого повноважний орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час підготовки відповідного висновку службою у справах дітей були задіяні установи, які займаються питаннями соціального захисту дітей. Встановлено, що батько та бабуся приймають участь у забезпеченні здоров`я дітей. Батько підтримує зв`язок з класними керівниками дітей, відвідує батьківські збори, надає допомогу у виконанні домашніх завдань. Мати дітей не цікавиться навчанням дітей. Згідно результатів психологічного обстеження дітей виявлено, що на даний час зовні діти виглядають доглянутими, легко йшли на контакт, але було помітно, що питання про матір викликають в них неприємні відчуття. Факт залишення ОСОБА_4 дітей під час воєнного стану у небезпечному середовищі свідчить про свідоме ухиляння матері від виконання своїх обов`язків, тому члени комісії дійшли до одноголосної думки про надання до суду висновку про доцільність позбавлення матері дітей батьківських прав (а.с. 28-32).
При вирішенні питання про позбавлення відповідача батьківських прав суд виходить із того, що відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно з частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Частиною 1статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з частиною 1статті 14Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27лютого1991року №789-ХІІ та в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
У висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 06 травня 2020 року по справі № 753/2025/19, зазначено, що «тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України)».
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який допускається лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до частини 1статті 17 Закону України від 23 лютого2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини покладений базовий принцип забезпечення найкращих інтересів дитини (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року, «М.С. проти України» від 11.07.2017 року).
З практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, можливо виокремити такі складові елементи принципу «найкращі інтереси дитини»: між інтересами батьків і дітей має бути дотримано справедливої рівноваги, інтереси дітей за своєю важливістю переважають над інтересами батьків, в інтересах дитини є її розвиток у стійкому доброзичливому середовищі, у найкращих інтересах дитини є збереження її зв`язків із кровними батьками, втручання держави в сімейні стосунки повинно застосовуватися згідно із законом, мати легітимну мету, тобто захист інтересів дітей, і таке втручання повинно бути необхідним у демократичному суспільстві.
Вказані принципи мають враховуватися судами при вирішенні спорів, що стосуються прав та інтересів дитини, в тому числі спорів про позбавлення батьківських прав.
При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) зробив висновок, що приписи СК України та інших законодавчих актів не містять заборони позбавлення батьківських прав стосовно сина/дочки після досягнення ними повноліття.
При досягненні повноліття особа втрачає правовий статус дитини в розумінні закону, проте сімейні відносини між батьком/матір`ю та сином/дочкою після досягнення дитиною повноліття не припиняються, між ними зберігається правовий зв`язок як батьків та дитини. Це відповідно означає й існування між ними взаємних особистих немайнових та майнових прав і обов`язків, які є чинними впродовж усього життя, а окремі з них - навіть після смерті одного з них. Тож навіть після досягнення дитиною повноліття батьки, які не позбавлені батьківських прав стосовно такої дитини, зберігають певні права та обов`язки відносно неї, які ґрунтуються на факті їх кровного кровному спорідненні. Із повноліттям дитини «з`являються» права батьків на утримання і піклування з боку повнолітніх сина/дочки та виникають відповідні кореспондуючі їм обов`язки. Батьки, не позбавлені батьківських прав, є спадкоємцями за законом своєї дитини.
Таке нормативне регулювання сімейних відносин між батьками та повнолітніми сином/дочкою є втіленням моральних засад суспільства, за яких батько та матір, які належно виконували свої обов`язки щодо власної дитини протягом тривалого часу (від народження і до досягнення дитиною повноліття, а в певних випадках навіть після досягнення повноліття), мають право на утримання від повнолітніх сина/дочки, а також на спадкування за законом. Відповідно, позбавлення матері чи батька батьківських прав стосовно їхньої дитини, за умови доведеності факту невиконання ними своїх батьківських обов`язків, унеможливлює існування, зокрема, права на утримання та спадкування, в майбутньому.
У разі подання позову про позбавлення батьківських прав щодо неповнолітньої дитини суд не може відмовити у такому позові з тієї підстави, що під час розгляду цивільної справи і вирішення спору по суті дитина досягла повноліття.
Незважаючи на досягнення дитиною повноліття, суд має встановити обґрунтованість чи необґрунтованість передбачених статтею 164 СК України підстав позову про позбавлення відповідача батьківських прав та ухвалити відповідне судове рішення.
Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд вважає доведеним факт ухилення відповідачки ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню своїх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки зібраними по справі письмовими доказами підтверджується, що відповідач у 2020 році залишила на виховання батьку своїх дітей знаходячись за кордоном тривалий час. Відповідач не займається вихованням дітей, не утримувала їх, не піклувалася про їх фізичний і духовний розвиток, не проявляла материнської турботи та уваги, не спілкувалася з ними в достатньому обсязі.
Суд також погоджується з висновком органу опіки та піклування про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав на дітей.
Отже, на переконання суду, позбавлення відповідача батьківських прав щодо обох дітей якнайкраще відповідає інтересам останніх і є виправданим втручанням у сімейне життя та відповідає цілям, визначеним у статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Зокрема суд враховує, що відповідач залишила дітей під час воєнного стану у небезпечному середовищі, що свідчить про свідоме ухиляння матері від виконання своїх обов`язків.
Тобто відповідачкою свідомо були обрані такі життєві умови, за яких її участь у вихованні дітей, які залишитися на території України, стала неможливою. Відповідач усвідомлювала, що не зможе достатньою мірою піклуватися про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідач обрала для себе перебування за кордоном, де вона не обтяжена турботою про дітей, переклавши виконання всіх обов`язків щодо дітей на позивача та його матір. Відповідач самоусунулася і тривалий час не брала участі у вихованні дітей, не піклувалася про них, їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечувала матеріально, не надавала необхідної підтримки як складової частини виховання, що підтверджується документами, складеними за місцем навчання дітей, тобто незаінтересованими сторонніми особами.
Наведені обставини свідчать про ухилення відповідача у розумінні статті 164 СК України від виконання свої батьківських обов`язків відносно своїх дітей.
Отже, суд вважає, що позов у частині позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтованим та приходить до висновку, що встановлені обставини свідчать про наявність достатніх підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Крім того, відповідно до частини 2 статті 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.
Згідно з частиною 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини,разом з яким проживає дитина.
Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Отже, законодавцем визначено порядок стягнення аліментів на двох і більше дітей, а також безспірний розмір аліментів на одну дитину в розмірі однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Статтею 191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.
Ухвалюючи рішення про позбавлення відповідачки батьківських прав, суд вважає можливим задовольнити вимогу позивача та з урахуванням матеріального стану відповідача, всіх інших обставин, передбачених статтею 182 Сімейного кодексу України, приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дітей слід визначити у розмірі 1/3 (однієї третини) заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи стягнення з дня подання позову 24 червня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Задовольняючи позов у частині стягнення аліментів, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.
При розподілі судових витрат вид виходить із положень статті 141 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 258-259,263-265, 281-282ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради в особі служби у справах дітей про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
Стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача, на утримання їх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі 1/3 заробітку (доходу) ОСОБА_4 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення заяви до суду і до досягненням дітьми повноліття.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Дані учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП не відомий.
Суддя Сорока О.В.