РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/6231/24

провадження у справі №2/0285/308/25

08 травня 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючого судді Помогаєва А.В.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зняття арешту з нерухомого майна,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Звягельський відділ ДВС у Звягельському районі Житомирської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) ,

УСТАНОВИВ:

12.12.2024 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив:

1) зняти арешт з 38/100 часток будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження №2976041), який накладений Новоград-Водинською державною нотаріальною конторою 16.03.2006;

2) виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №2976041 від 16.03.2006 року про арешт нерухомого майна та заборони його відчуження, зареєстрованого Новоград-Волинською нотаріальною державною нотаріальною конторою 16.03.2006.

В обгрунтування позову посилається на наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який був батьком позивача ОСОБА_2 .

Згідно інформаційної довідки №2641 від 20.08.2024, виданої Відділом ведення реєстру територіальної громади ЦНАП Звягельської міської ради, на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та разом з ним на момент його смерті були зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Позивач має намір успадкувати 38/100 часток у праві власності на будинок АДРЕСА_1 (далі - Будинок), які належали її батькові ОСОБА_4 .

03.06.2024 позивач тимчасово перебуваючи у Португалії, подала до органів нотаріату заяву про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька ОСОБА_4 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 402422433 від 05.11.2024, рішення про державну реєстрацію права власності померлого ОСОБА_4 на 38/100 було прийнято 31.08.2006 на підставі рішення Новоград-Волинського міського суду по справі №2-43 від 17.04.1990. Також згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 16.03.2006 на нерухоме майно ОСОБА_4 Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою накладено арешт на підставі постанови Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 03.02.2003 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В графі «додаткові дані» вказано, що відбулося «перенакладення зі Старого реєстру заборон (Феміда) від 05.02.2003».

Отже підставою для накладення арешту на 38/100 часток вище зазначеного Будинку було рішення Новоград-Волинського міського суду по справі №2-43/1990 від 17.04.1990.

Згідно відповіді Звягельської державної нотаріальної контори Житомирської області від 23.11.2024 №1968/01-16, в алфавітній книзі обліку реєстрації заборон відчуження нерухомого та рухомого майна, а також арештів, накладених на таке майно судами, слідчими органами, і реєстрації зняття таких заборон та арештів з 1977 по 2010 роки та згідно реєстру Новоград-Волинської нотаріальної контори для реєстрації заборони (арештів) на будинки з 29.07.2002 по 2006 рік наявний запис №13 від 05 лютого 2003 року про накладення обтяження у вигляді арешту всього майна ОСОБА_4 на підставі постанови Новоград-Волинського міськрайонного ВДВС Житомирської області. Надати іншу інформацію Звягельська державна нотаріальна контора Житомирської області не може, у зв`язку з тим, що матеріали які стосуються накладення та зняття заборон за 2003 рік знищені за спливом термінів зберігання.

Рішенням Новоград-Волинського міського суду від 17.04.1990 у справі №2-43, задоволено позов ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. Розділено між сторонами домоволодіння по АДРЕСА_2 , і виділено ОСОБА_7 на праві приватної власності його частину у вигляді коридору 1-І, вартістю 551 крб., кухні 1-2 - 1407 крб., житлової кімнати 1-3 - 910 крб., кімнати 1-4 - 1600 крб., 1/2 частину сараю «Б» - 580 крб. і частини паркану - 41 крб., всього вартістю 5095 крб., що становить 62/100 ідеальних часток домоволодіння. ОСОБА_4 виділено на праві приватної власності частину домоволодіння у вигляді житлової кімнати 1-5, вартістю 2317 крб., 1/2 частину сараю «Б» - 587 крб., вбиральню «В» - 182 крб., частину паркану - 41 крб., всього вартістю 3177 крб., що становить 38/100 ідеальних часток домоволодіння. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 різницю в долях у сумі 959 крб.

Скасування обтяження у позасудовому порядку на теперішній час є неможливим.

Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав.

Відповідач у судове засідання не з`явилася. Подала заяву про визнання позову.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи за відсутності представника. Повідомила про відсутність виконавчих проваджень відносно ОСОБА_4 .

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що згідно інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_4 був власником 38/100 частин будинку АДРЕСА_2 . Назву вулиці змінено на " ОСОБА_8 ", назву міста змінено на " ІНФОРМАЦІЯ_7 " (а.с. 20, 21).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 17).

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Наданими доказами підтверджується належність позивача до кола спадкоємців після смерті ОСОБА_4 (а.с. 15, 16).

Враховуючи те, що обмеження щодо нерухомого майна спадкодавця продовжує діяти після спливу 22 років з моменту реєстрації обтяження, незважаючи на відсутність відомостей про здійснення будь-яких дій, які б були спрямовані на забезпечення погашення боргу, відсутність виконавчого провадження та вимог стягувачів, суд дійшов висновку, що наявна спірна заборона не пов`язана з реальним забезпеченням зобов`язання.

Така заборона відчуження майна є суттєвим втручанням у здійснення права власності на майно, яке порушує баланс між публічним й приватним інтересом, що є підставою зняття такої заборони.

Заява відповідача про визнання позову не суперечить Закону та не порушує прав та інтересів інших осіб.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 206, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Зняти арешт з 38/100 часток будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер обтяження №2976041), який накладений Новоград-Водинською державною нотаріальною конторою 16.03.2006.

Виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №2976041 від 16.03.2006 про арешт нерухомого майна та заборони його відчуження, зареєстрованого Новоград-Волинською нотаріальною державною нотаріальною конторою 16.03.2006.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Помогаєв