Справа №442/2623/25
Провадження №2/442/981/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючої судді Павлів З.С., розглянувши в приміщенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,, -

встановив:

ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 17431,93 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 05.01.2023 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» укладено договір позики №4185. Відповідно до п.1.1. договору позики Позикодавець зобов?язувався надати Позичальнику грошові кошти у сумі 20000 грн. для задоволення особистих потреб на умовах строковості, зворотності та платності. Загальний розмір кредиту за Договором позики складав 23600 грн., з урахуванням суми, зазначеної в п.3.3. Договору позики (Плата за оформлення договору позики, яка складає 8,5 % від розміру Позики, зазначеної у п.1.1.). Зазначає, що перерахування коштів Відповідачу підтверджується копією платіжного доручення №8 від 05.01.2023, яка додана до позову. Відповідно до пунктів 3.6 - 3.9 Договору, плата за користування кредитом складається з: фіксованого проценту від загальної суми Позики за кожен день користування Позикою та складає 0,23% від загальної суми Позики за календарний день та нараховується за кожний день користування Позикою та комісії за управління (обслуговування) Позикою та складає 0,1% від загальної суми Позики за календарний день та нараховується за кожний день користування Позикою, починаючи з 7 (сьомого) місяця користування Позикою. Свої зобов?язання Позикодавець виконав, надавши грошові кошти Позичальникові, що підтверджується платіжним дорученням. В той же час, в порушення умов Договору позики, Позичальник свої зобов?язання належним чином не виконав. За весь період дії Договору позики Позичальником сплачено 18120 грн. У зв`язку з неналежним виконанням умов Договору позики, станом на 01.04.2025 у Відповідача виникла заборгованість перед Позивачем у загальному розмірі 17431,93 грн.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 08.04.2025 прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачам встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

Відповідачем відзиву на позовну заяву суду не надано.

Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

05.01.2023 між ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4185.

Відповідно до п.1.1. Договору позики Позикодавець зобов?язувався надати Позичальнику грошові кошти у сумі 20000 грн. для задоволення особистих потреб на умовах строковості, зворотності та платності. Загальний розмір кредиту за Договором позики складав 22400 грн., з урахуванням суми, зазначеної в п.3.3. Договору позики (Плата за оформлення договору позики яка складає 12% від розміру Позики, зазначеної у п.1.1.).

Згідно із п.1.2. договору, позика надається Позичальнику шляхом перерахуванням Позикодавцем грошових коштів на поточний рахунок, відкритий на ім`я позичальника у банківській установі.

Відповідно до п.1.3. договору, Підписанням даного договору Позичальник підтверджує своє волевиявлення щодо тримання Позики на картковий рахунок, який відкритий в АТ «ПУМБ» , шляхом здійснення перерахування Позикодавцем суми Позики на заначений рахунок Позичальника. Як вбачається з п.2.2. договору, моментом надання Позики вважається день перерахування Позикодавцем суми Позики.

Відповідно до п.3.1. договору, Строк користування позикою становить 12 календарних місяців та починається з моменту зарахування суми Позики на поточний рахунок Позичальника.

Відповідно до п.3.8. договору, Проценти за користування Позикою встановлюється на рівні 0,23% від загальної суми Позики за календарний день та нараховуються за кожний день користування Позикою.

Згідно із п.3.9. договору, Реальна річна процентна ставка встановлюється на рівні 82,8% річних від загальної суми. Як вбачається з п.3.10. договору, Орієнтовна сукупна вартість Позики за даним Договором становить 33662,35 грн.

З паспорта позики за договором позики №4185 від 05.01.2023( інформація, що надається споживачу/клієнту до укладення договору Позики) вбачається, що сума позики становить 22400 грн., процентна ставка - 82,8 річних, плата за оформлення договору позики 12%, реальна річна процентна ставка, відсотків річних 185,48%.

З платіжної інструкції №8 від 05.01.2023 вбачається, що ТОВ «ФК «Суперіум» перерахували грошові кошти у розмірі 2000 гривень на рахунок ОСОБА_2 .

З досудової вимоги вбачається, що ОСОБА_1 був повідомлений про те, що станом на 02.08.2024 загальна сума заборгованості становить 17431,94 грн.

Крім того, з даної досудової вимоги вбачається, що Відповідачу було надано кошти у розмірі 23600 грн., що не збігається із положеннями договору позики № 4185, в якому в п.1.1. зазначено, що Загальний розмір кредиту за Договором позики складав 22400 грн., з урахуванням суми, зазначеної в п.3.3. Договору позики (Плата за оформлення договору позики яка складає 12% від розміру Позики, зазначеної у п. 1.1.).

Також позивачем долучено довідку за заборгованістю ОСОБА_1 , в якій зазначено, що загальна сума заборгованості становить 17431,93 гривень, з них: заборгованість за тілом кредиту 11290,19 грн., заборгованість за відсотками 6141,75 грн., кількість днів прострочення 364. Крім того, з довідки вбачається, що сума наданого кредиту становить 23600 гривень, що у свою чергу не збігається з положенням п.1.1. долученого до Договору позики №4185 від 05.01.2023.

Інших доказів суду не надано, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявлено.

Оцінка суду.

Як передбачено статтею 11 Цивільного кодексу України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як передбачено статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, що позбавляє суд можливості дослідити період, за який нараховано заборгованість, а також дані щодо руху коштів на рахунку, сум, що фактично були отримані відповідачем а, отже, встановити дійсний розмір заборгованості ОСОБА_2 кредитним договором №4185 від 05.01.2023.

Позивач не був позбавлений можливості надати суду належний деталізований розрахунок заборгованості чи ініціювати витребування його судом.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі №911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Відсутність детального розрахунку не підтверджує правильності нарахування відсотків за кредитним договором, наявності у позичальника боргу у розмірі, заявленого до стягнення кредитодавцем. Надані позивачем документи лише констатують заборгованість у фіксованій сумі, але не підтверджують її наявність, походження і розмір. (Постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 12 лютого 2025 року, справа № 679/1103/23).

У зв`язку з тим, що позивачем не долучено розрахунку заборгованості, суд позбавлений можливості виконати вимогу ч.1 ст.89 ЦПК України, в якій зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стороною позивача не в повній мірі реалізовано надані процесуальні права та обов`язки, передбачені п.4 ч.2 ст.43, ч.2 ст.83 ЦПК України, щодо надання всіх доказів на підтвердження викладених фактів та заявлених позовних вимог.

Положеннями ч.4 ст.12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У свою чергу, слід зазначити, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Надані представником позивача докази не підтверджують заявлені позовні вимоги та об`єктивно позбавляють можливості суд в повному обсязі встановити всі обставини справи.

Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності таких обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що відповідає принципу справедливості розгляду справи судом, який встановлений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд наголошує, що за правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 листопада 2023 року у справі № 462/2056/20 засадничі принципи цивільного судочинства змагальність та диспозитивність покладають на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог. Саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Згідно з цивільним процесуальним законом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

З врахуванням вищевказаного, зокрема того, що позивачем не надано розрахунок заборгованості, а також те, що сума наданої позики, яка встановлена в договорі та суми наданого кредиту, яка зазначена в довідці про заборгованість є різними, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог.

Згідно із пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України у зв`язку відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись 16, 526, 527, 530, 625 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум»», , адреса місце знаходження: м.Київ, Вознесенський узвіз, буд.23-А, нежитлове приміщення №35А.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Павлів З.С.