ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/113/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2025 р.

Петриківський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді Соловйова І.М.,

за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П.,

учасників справи

позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши в селищі Петриківка у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

до ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Петриківської селищної ради

про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

29.01.2025 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі відповідачі), в якій позивач просить суд:

- позбавити батьківських прав відповідачів щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовна заява подана адвокатом Щербина Максимом Володимировичем (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №002717 від 15.12.2020), який діє на підставі ордеру про надання правничої допомоги серії АР №1213973 від 27.01.2025.

Позовна заява мотивована тим, що відповідачі перебувають у шлюбі, але фактично припинили шлюбні відносини. У шлюбі в них народився син, який доводиться позивачці онуком. Батьки втратили інтерес до дитини та не займаються його вихованням. Дитини повністю перебуває на її утриманні та вихованні. Для подальшого повного забезпечення прав і законних інтересів дитини позбавленої виховання батьків є необхідність у вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідачів.

Ухвалою суду від 17.02.2025 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні, позивачка підтримала позов.

Відповідач 1 до суду не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, правом на відзив не скористався.

Відповідач 2 на перше підготовче судове засідання не з`явилася, вказала, що її адвокат приймає участь в іншому процесі. Надалі з`явившись до суду вказала, що має бажання залучити адвоката, тому просила перенести розгляд справи на іншу дату. У подальшому у визначений день відповідачка не з`явилася про причини своєї неявки суд не повідомила. Правом на відзив не скористалася.

Ухвалою суду від 15.04.2025 справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка підтримала позивні вимоги просила їх задовільнити в повному обсязі.

В судові засідання відповідачі не з`явилися, про причини своєї неявки не повідомили.

Представник органу опіки та піклування надала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Відповідачі перебувають у шлюбі з жовтня 2005 року, що сторонами не спростовано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, батьками записані, батько - ОСОБА_2 мати ОСОБА_3 , тобто відповідачі.

Позивачка є рідною бабусею малолітнього ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_5 (відповідачка, яка в наступному змінила прізвище) видане 11.11.1981 Дніпродзержинським ЗАГС, де батьками записані ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , тобто позивачка.

Відповідно до довідки ЛКК № 186 наданої Комунальним некомерційним підприємством Кам`янської міської ради «Міська лікарня № 1» від 15.02.2023, що ОСОБА_3 перебуває в реєстрі у лікаря-психіатра з 27.10.2016.

Згідно характеристики наданої Петриківською селищною радою ОСОБА_3 характеризується негативно, а саме має несумлінну поведінку щодо свого сина ОСОБА_4 , ухиляється від виконання обов`язків щодо його виховання, не забезпечує сина необхідними умовами для проживання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі. ОСОБА_3 належить формальна роль у вихованні сина, фактично вихованням сина займається бабуся ОСОБА_1 . Психологічний клімат у сім`ї ОСОБА_3 напружений, переважають неконтрольовані емоції стану апатії, страху, байдужості, агресії. Главацька не має постійної роботи, зловживає алкоголем. Батько ОСОБА_4 , а саме ОСОБА_2 із родиною не проживає з 29.03.2017.

Відповідно до характеристики наданої Іванівським ліцеєм Петриківської селищної ради ОСОБА_4 навчається у 6-Б класу даного ліцею. Мати не цікавиться успіхами дитини, не відвідує батьківські збори, слабо реагує на зауваження класного керівника. Маму неодноразово бачили у нетверезому стані.

Згідно довідки наданої КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 21.11.1997 та на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 18.04.1994 належить по 1/2 частині будинку АДРЕСА_1 .

Суд дослідив заяву малолітнього ОСОБА_4 , мовою оригіналу « ОСОБА_7 , повідомляю вас, що моя мама ОСОБА_3 не готує мені їжу, не пере мені одяг. У будинку в нас дуже брудно та холодно. Я не хочу повертатися додому до мами».

В матеріалах справи знаходиться заява ОСОБА_2 відповідно до якої він не заперечує про позбавлення його батьківських прав відносно його сина ОСОБА_4 , оскільки він не проживає з ним з 2015 року.

ОСОБА_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом України НОМЕР_2 виданого 18.01.2002 Петриківським РВ УМВС України в Дніпропетровській області.

Петриківською селищною радою підготовлено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачів щодо малолітнього ОСОБА_4 . Зазначено, що батько дитини самоусунувся від його виховання та припинив будь-яке спілкування з ним. Мати, яка була запрошена на засідання комісії з питань захисту прав дитини на запитання членів комісії жодної відповіді не надала її більше цікавили питання про спадщину та матеріалі моменти. Дитина взята на облік як дитину, яка перебуває в складних життєвих обставинах. Мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не має постійного місця роботи, зловживає алкогольними напоями. Фактично вихованням дитини займається бабуся (позивачка).

Також згідно висновку ОСОБА_3 неодноразово притягувалась до кримінальної та адміністративної відповідальності, а саме:

-постановою Петриківського районного суду від 27.12.2022, справа №187/1428/22, було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст. 173-2 КУпАП;

-постановою Петриківського районного від 08.05.2023, справа №187/743/23, було притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.2 ст. 173-2 КУпАП;

-Вироком Петриківського районного суду від 20.07.2023, справа №187/1193/23 було затверджено угоду примирення та визнано ОСОБА_3 винною у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України, призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, згідно с. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один);

-постановою Петриківського районного від 06.01.2025, справа №187/2289/24, було притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , за порушення ч.1 ст. 173-2 КУпАП, ч.1 ст. 184 КУпАП (протокол ВАД № 180251) та ч.1 ст. 184 КУпАП (протокол ВАД № 180236).

В Україні законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Декларації ООН з прав дитини (1959 р.), Конвенції ООН про права дитини (1989 р.), міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, Сімейному кодексі України, а також інших нормативно правових актах, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Допитані судом свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 засвідчили, що з жовтня 2024 року позивач разом з онуком проживають в них. Батьки дитиною не цікавляться. Фактично вихованням займається позивач. Відповідачка у спілкуванні веде себе агресивно. Були випадки (до того як позивач з дитиною почали проживати в них), коли дитина прибігала до них роздягнена, голодна, та розповідала, що в неї дома б`ються та кричать. Досить часто дитина просила поїсти, так як голодна.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Як зазначено в Декларації ООН з прав дитини (1959 р.) «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості».

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Закон України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи які їх заміняють, мають право і зобов`язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

У статті 7 Сімейного кодексу України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У статті 150 Сімейного кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 Сімейного кодексу України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Відповідно до частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позивач, як на підставу позбавлення батьківських прав посилається на пункт 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України.

При цьому, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно із ч. 1 ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оскільки дитина проживає разом з бабусею (позивачкою), то вона мала право звернутися з даним позовом.

Відповідно до статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Таким чином, досліджений судом висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав щодо ОСОБА_4 на переконання суду є достатньо обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини, оскільки відповідає фактичним даним, що містяться в досліджених судом письмових доказах.

Будь-яких спростувань доводів позивача, відповідачами не наведено та відповідно не надано жодних доказів.

Навпаки, поведінка відповідачів свідчить про їх незаінтересованість у розгляді справи на їх користь та свідчить про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні статті 164 Сімейного кодексу України, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав. За наведених обставин таке позбавлення буде законним, пропорційним та відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Таким чином, відповідачі підлягають позбавленню батьківських прав щодо їх малолітньої дитини, а отже позов підлягає задоволенню.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у випадку, якщо відношення відповідача зміниться, що буде підтверджуватись належними доказами, можливим є поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому статті 169 Сімейного кодексу України.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що суд задовольняє позовні вимоги повністю, на користь позивача з відповідачів пропорційно належить стягнути судові витрати зі сплаті судового збору.

Керуючись статтями 4, 12, 81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268 Цивільно процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо їхнього малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач 1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач 2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Петриківської селищної ради, місцезнаходження: пр. Петра Калнишевського 69, селище Петриківка, Дніпровський район, Дніпропетровської області, 51800.

Повне судове рішення складено та підписано 08.05.2025.

Суддя І. М. Соловйов