П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 травня 2025 року місто Київ

справа № 755/18388/23

провадження №22-ц/824/1222/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - ТОВ " Євро-Реконструкція"

відповідач - ОСОБА_1

розглянув в порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю " Євро-Реконструкція "

на заочне рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 16 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Савлук Т.В.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У листопада 2023 року позивач ТОВ " Євро-Реконструкція" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що надання послуг з постачання теплової енергії/централізованого опалення в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ "Євро-Реконструкція" на підставі ліцензії від 1 червня 2012 року № 198. ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання теплової енергії/централізованого опалення, за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, відповідач з грудня 2015 року своєчасно не вносить плату за отримані послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, розмір якої на 1 жовтня 2023 року становить 41 874,73 грн. Добровільно відповідач заборгованість сплатити не бажає.

Також позивач відповідно до ст.625 ЦК України вважав, що наявні підстави для стягнення з відповідачів 3% річних та інфляційних втрат за період з грудня 2015 року по лютий 2022 року.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Євро-Реконструкція" заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води у розмірі 41 874,73 гривень, інфляційну складову боргу у розмірі 11000,44 гривень та 3% річних у розмірі 3 179,34 гривень, а також судовий збір у розмірі 2684 гривень.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 16 квітня 2024 року частково задоволено позовні вимоги ТОВ "Євро-Реконструкція" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Євро-Реконструкція" заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та постачання гарячої води в розмірі 41 874,73 грн., інфляційну складову боргу в розмірі 3 715,73 грн. та 3% річних у розмірі 1 411,42 грн., а всього на загальну суму 47 001,88 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Євро-Реконструкція" судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 грн..

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача ТОВ "Євро-Реконструкція" - адвокат Гречан М.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-I9", прийнятої відповідно до ст.29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", на усій території України встановлений карантин з 12 березня 2020 року, який, у свою чергу, постановами Кабінету Міністрів України був неодноразово продовжений ( від 25 березня 2020 року № 338, від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 23 лютого 2022 № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 №928).

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2022 року №1423 вносились зміни до постанов Кабінету Міністрів України до від 25 березня 2020 року № 338 та від 9 грудня 2020 року № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV- 2", якими продовжено термін дії карантину та обмежувальних протиепідемічних заходів в Україні для запобігання розповсюдженню COVID-19 до 30 червня 2023 року.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (№530-іх від 17 березня 2020 року) заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Однак, така заборона не стосується 3% річних та інфляційних втрат, передбачених ст.625 ЦК України, оскільки вони не є неустойкою (штрафом, пенею), а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер.

Така позиція, висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суд) 04 лютого 2020 року №912/1120/16, від 19 червня 2019 року № 703/2718/16-й. 08 листопада 2019 року № 127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року №902/417/18.

Вказує на те, що формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки, 3% річних та інфляційні втрати, які передбачені от.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання і мають компенсаційний характер та не є неустойкою (штрафом, пенею), положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (№530-ІХ від 17 березня 2020 року), якими заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово- комунальні послуги - не поширюються на предмет розгляду цієї справи та відповідно не підлягають застосуванню.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 1 серпня 2024 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Установлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ "Євро-Реконструкція" на підставі ліцензії від 1 червня 2012 року за № 198, що підтверджується переліком житлових будинків, затвердженим Головою Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації 20 серпня 2015 року.

Відповідно до інформації з Електронного реєстру територіальної громади м.Києва «ГІОЦ/КМДА» ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач своєчасно не вносив плату за послуги постачання централізованого опалення/постачання теплової енергії та за послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість у розмірі - 41874,73 грн., з яких заборгованість з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з грудня 2015 року по вересень 2023 року становить 25775,72 грн. та заборгованість із сплати послуг за гаряче водопостачання в розмірі 16099,01 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 як споживач житлово-комунальних послуг з централізованого опалення/ постачання теплової енергії та послуг з гарячого водопостачання, які надаються ТОВ «Євро-реконструкція», свої зобов`язання не виконує, оплату отриманих послуг не проводить, у зв`язку з чим за період з грудня 2015 року по жовтень 2023 року утворилась заборгованість в сумі 41874,73 грн. Оскільки ОСОБА_1 має перед ТОВ «Євро-реконструкція» не виконані грошові зобов`язання, позивач має право вимагати стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми, нарахування яких передбачено ч.2 ст.625 ЦК України.

Визначаючи період, за який підлягає нарахуванню три відсотки річних та інфляційні втрати, суд першої інстанції виходив із норм Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17 березня 2020 року, якими заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги, нарахування та стягнення судом 3% річних та інфляційних втрат за цей період. Відповідно позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з березня 2020 року по дату завершення нарахування зобов`язань згідно розрахунку заборгованості позивача - вересень 2023 року на суму боргу за надані послуги є безпідставними.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягають інфляційні втрати у розмірі 3715,73 грн. та 3 % річних у розмірі 1411,42 грн. за період до березня 2020 року.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Предметом регулювання Закону України "Про житлово-комунальні послуги, як в редакції 2004 року, так і в редакції 2017 року, є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу Української РСР наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", в редакції на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відсутність договору не звільняє споживача житлово-комунальних послуг від їх оплати.

Відповідно до норм Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений Законом обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника оплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Отже обов`язок споживача житлово-комунальних послуг оплачувати їх вартість особі, яка їх надає, є грошовим зобов`язанням.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).

Встановивши, що відповідач ОСОБА_1 порушив грошове зобов`язання щодо оплати у встановлений законом строк наданих йому позивачем комунальних послуг, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з боржника 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України, однак, невірно визначив період, за який вони підлягають стягненню на користь позивача.

Відповідно до п. 15 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення

На території України з 12 березня 2020 року запроваджено карантин, на період дії якого Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" заборонено нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

При цьому, відповідно до приписів п.п.4 п. 3 розділу ІІ " Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)", вони стосуються заборони нарахування саме неустойки (штрафу та пені), як одного із способів забезпечення виконання грошового зобов`язання (ст. 549-552 ЦК України).

Така заборона не стосується 3 % річних та інфляційних втрат, які передбачені ст. 625 ЦК України, та які не є неустойкою, а є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер.

Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року №912/1120/16, від 19 червня 2019 року №703/2718/16-ц, від 08 листопада 2019 року №127/15672/16-ц, від 18 березня 2020 року №902/417/18.

Таким чином, нараховані позивачем 3 % річних та інфляційні втрати за період з 1 грудня 2015 року по 23 лютого 2022 року не є стягненням неустойки (штрафів, пені), нарахування яких обмежено згідно вимог Закону України від 17 березня 2020 року №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби», та п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.

Суд першої інстанції неправильно застосувавши Закон України від 17 березня 2020 року №530-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню короновірусної хвороби», дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з березня 2020 року по лютий 2022 року ( саме за такий період позивач розраховував інфляційні втрати та три відсотки річних).

За розрахунком позивача інфляційна складова боргу відповідача станом на лютий 2022 року за послуги з постачання теплової енергії та за послуги з постачання гарячої води становить 11000,44 грн. Розмір 3 % річних з простроченої суми заборгованості відповідача станом на лютий 2022 року за послуги з постачання теплової енергії та за послуги з постачання гарячої води становить 3179,34 грн.

Інфляційні втрати та три відсотки річних від суми заборгованості, яка утворилася за період з 1 грудня 2015 року по 23 лютого 2022 року , позивачем розраховані вірно.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» інфляційної складової боргу, 3% річних та загальної суми змінити, збільшити суму інфляційної складової боргу з 3715,73 грн. до 11000,44 грн., 3% річних з 1411,42 грн. до 3179,34 грн., загальну суму з 47001,88 грн. до 56054,51 грн.

Оскільки позивач в апеляційній скарзі просить рішення скасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю, але апеляційна скарга не має доводів щодо висновків суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 41874,73 грн., то в цій частині рішення суду першої інстанції скасуванню або зміні не підлягає. Відповідно апеляційна скарга ТОВ «Євро-реконструкція» підляє частковому задоволенню

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Євро-реконструкція» підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем за подання апеляційної скарги в сумі 4 026 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 квітня 2024 року змінити, збільшивши суми, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (, адреса місцезнаходження: м.Київ, вул. Гната Хоткевича, 20), а сама суму інфляційної складової боргу з 3715,73 грн. до 11000,44 грн., 3% річних з 1411,42 грн. до 3179,34 грн., загальну суму з 47001,88 грн. до 56054,51 грн.

В іншій частині заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (, адреса місцезнаходження: м.Київ, вул. Гната Хоткевича, 20) судовий збір у розмірі 4 026 (чотири тисячі двадцять шість) гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус