ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
справа № 621/1574/24
провадження №22-з/818/81/25
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.
за участю секретаря Сізонової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові заяву представника приватного виконавця ОСОБА_1 адвоката Костирі Геннадія Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у справі за скаргою боржника ОСОБА_2 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича,
У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з скаргою на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича.
Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25 листопада 2024 року скаргу боржника ОСОБА_2 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича, - задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича, допущену під час закінчення виконавчого провадження № 75723235 в частині невирішення питання про повернення основної винагороди приватного виконавця відповідно до положень ч.7 статті 27, ч.1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" та зобов`язано приватного виконавця поновити порушене право заявниці ОСОБА_2 .
Постановою Харківського апеляційного суду від 11 березня 2025 року апеляційну скаргу представника приватного виконавця Близнюкова Юрія Володимировича адвоката Костирі Геннадія Анатолійовича задоволено частково. Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 25 листопада 2024 року скасовано. Провадження у справі за скаргою боржника ОСОБА_2 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича закрито.
У березні 2024 року представник приватного виконавця Близнюкова Юрія Володимировича адвокат Костиря Геннадій Анатолійович подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення судових витрат.
У клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги при апеляційному оскарженні ухвали суду першої інстанції представник ОСОБА_2 адвокат Корсік Ярослав Ігорович просить відмовити в повному обсязі у задоволенні заяви, оскільки заявником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесених ним витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції. Зазначає, що під час звернення до суду із апеляційною скаргою апелянтом було заявлено 3 000,00 грн, а під час звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення сума збільшилась більше ніж у двічі.
Обговоривши доводи клопотання, судова колегія вважає, що заява приватного виконавця Близнюкова Юрія Володимировича адвоката Костирі Геннадія Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у справі не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 25 листопада 2024 року скаргу боржника ОСОБА_2 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича задоволено частково. Визнано неправомірною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича, допущену під час закінчення виконавчого провадження № 75723235 в частині невирішення питання про повернення основної винагороди приватного виконавця відповідно до положень ч.7 статті 27, ч.1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" та зобов`язано приватного виконавця поновити порушене право заявниці ОСОБА_2 .
Постановою Харківського апеляційного суду від 11 березня 2025 року апеляційну скаргу представника приватного виконавця Близнюкова Юрія Володимировича адвоката Костирі Геннадія Анатолійовича задоволено частково. Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 25 листопада 2024 року скасовано. Провадження у справі за скаргою боржника ОСОБА_2 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича закрито.
Заява представника приватного виконавця Близнюкова Юрія Володимировича адвоката Костирі Геннадія Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення була подана через підсистему "Електронний суд" 12 березня 2025 року.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: змагальність сторін; диспозитивність відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункти 4, 5, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
Згідно з ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Згідно з ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Поняття зловживання процесуальними правами міститься у ст. 44 ЦПК України. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:
1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;
2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;
3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;
4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;
5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.
У постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц зазначено, що для стягнення компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи, здійснених відповідачем, необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 741/1681/17 Верховний Суд, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу у зв`язку із закриттям провадження у справі, послався, що законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача (ч.5 ст.142 ЦПК України). При цьому звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст.55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову, а добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме по собі звернення з позовом до суду не свідчить про необґрунтованість дій позивачів, оскільки зазначене є диспозитивним правом позивачів, передбачене процесуальним законодавством і не містить таких обмежень, а тому для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачеві необхідно довести, а суду встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи у ході розгляду справи по суті є необґрунтованими та у чому вони виражені, зокрема: чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
У постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18, де, залишаючи без змін судові рішення про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу, Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції вірно виходив з того, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, тобто його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу. При цьому Верховний Суд вказав, що із системного тлумачення положень частин 5 та 6 ст.142, ч.9 ст.141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У даному випадку під час розгляду справи суд апеляційної інстанції дійшов висновку про закриття провадження у справі, оскільки у справі, що переглядається, скаржник просила визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця щодо неповернення основної винагороди приватного виконавця, та стягнути основну винагороду на її користь. А отже розгляд даного спору належить до компетенції адміністративного суду..
Відтак при вирішенні питання про компенсацію понесених відповідачем витрат на правничу допомогу слід керуватися ч. 5 ст. 142 ЦПК України та зокрема встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення скаржника зі скаргою до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.
При цьому, як свідчить судова практика, звернення до суду зі скаргою є суб`єктивним правом сторони, гарантованим ст.ст.55, 124 Конституції України, та є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості скарги, а добросовісні дії скаржника спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист. Таким чином, саме по собі звернення зі скаргою до суду не свідчить про необґрунтованість дій скаржників, оскільки зазначене є диспозитивним правом скаржників, передбаченим процесуальним законодавством і не містить таких обмежень.
Однак, особою чиї дії оскаржуються, не надано доказів, що дії скаржниці є необґрунтованими та такими, що призвели до безпідставного понесення витрат ПВ ВО Харківської області Близнюковим Ю.В., як і відсутні докази про зловживання скаржницею своїми процесуальними правами.
Із системного тлумачення положень частин 5 та 6 ст.142, ч.9 ст.141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії скаржника, як підстава для компенсації здійснених особою чиї дії оскаржуються витрат, пов`язаних з розглядом справи, передбачають свідомі недобросовісні дії скаржниці, які свідчать про зловживання процесуальними правами.
Виходячи з вищевикладеного судова колегія доходить висновку, що матеріали справи не містять доказів вчинення скаржницею необґрунтованих дій.
Тому підстав для відшкодування скаржницею витрат на правничу допомогу не вбачається.
Виходячи з вищевикладеного судова колегія доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви представника приватного виконавця Близнюкова Юрія Володимировича адвоката Костирі Геннадія Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).
Керуючись ст. ст.133,137,141,246,270 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
В задоволенні заяви представника приватного виконавця Близнюкова Юрія Володимировича адвоката Костирі Геннадія Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення у справі за скаргою боржника ОСОБА_2 на бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича - відмовити.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий: О.В. Маміна
Судді: Н.П. Пилипчук
О.Ю. Тичкова
Повний тест постанови складено 07.05.2025 року.