Справа № 204/602/25
Провадження № 4-с/204/5/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2025 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Вугледарський відділ державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання державного виконавця провести перерахунок заборгованості по аліментах та закінчити виконавче провадження, -

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою і в якій просив зобов`язати державного виконавця провести перерахунок заборгованості по аліментах за виконавчим документом № 223/393/13-ц від 10.06.2013 року виданим Вугледарським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку встановленого законодавством України з 26.04.2013 року до його повноліття, взявши до уваги довідку видану судом округу Порту Республіки Португалії від 17.09.2024 року та зобов`язати державного виконавця закінчити виконавче провадження.

В обґрунтування вимог, скаржник зазначає, що на виконанні у Вугледарському відділі державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 50425404 з примусового виконання виконавчого листа № 223/393/13-ц виданого 10.06.2013 року Вугледарським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку встановленого законодавством України з 26.04.2013 року до його повноліття.

У 2015 році заявник виїхав на постійне місце проживання до Республіки Португалія, де до теперішнього часу там проживає. У 2015 році ОСОБА_2 звернулась до Вугледарського міського суду Донецької області про визнання заявника безвісно відсутнім з 1 жовтня 2013 року, хоча сама знала, що ОСОБА_1 перебуває в Португалії, і взагалі до грудня 2015 року отримувала аліменти в Україні. 09.11.2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 22.10.2015 року по справі № 223/525/15-ц, яким ОСОБА_1 визнано безвісно відсутнім скасовано. Крім того, у 2020 році ОСОБА_2 зробила переклад виконавчих документів щодо стягнення аліментів з заявника та направила до суду Республіки Португалії, де провадиться нарахування та стягнення аліментів в розмірі 300 євро кожного місяця до теперішнього часу. У лютому 2024 року представником ОСОБА_1 був зроблений адвокатський запит до установи в Республіку Португалії про надання інформації щодо утримання та стягнення з заявника аліментів, і лише у вересні 2024 року була видана довідка від суду округу Порту Республіки Португалії. Згідно довідки виданої судом округу Порту Республіки Португалії від 17.09.2024 року на теперішній час з ОСОБА_1 утримуються аліменти щомісяця у розмірі 300 євро, а також вже утримано 6175 євро 99 центів. На підставі цього він звернувся до Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про перерахунок заборгованості по аліментам та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження. На що була надана відповідь про те, що неможливо зробити перерахунок заборгованості по аліментах, оскільки від стягувача ОСОБА_2 відсутнє підтвердження щодо отримання нею цих коштів.

Посилаючись на те, що він сумлінно виконує свої обов`язки щодо сплати аліментів і вважає незаконним подвійне нарахування та утримання коштів, оскільки він не несе відповідальності за зарахування на банківський рахунок стягувача коштів, це виключно відповідальність органів виконавчої влади країн, які уклали Конвенцію про стягнення аліментів за кордоном від 20.06.1956 року, приєднання України 20.07.2006 року. Станом на 21.11.2024 рік сума заборгованості становить 252 774 гривні 04 копійок. Скаржник вважає, що вищевказана заборгованість має бути перерахована, а провадження закінчене.

Представник заявника ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Представник Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги просив вирішити на розсуд суду.

Згідно вимог ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають розгляду скарги.

Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що вимоги заявника не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частина 2 статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ст. 4471 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У судовому засіданні встановлено, та сторонами не заперечується, що на примусовому виконанні в Вугледарському відділі державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист № 223/393/13-ц від 10.06.2013 року, виданий Вугледарським міським судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку встановленого законодавством України з 26.04.2013 року до його повноліття.

Скаржник зазначає, що у 2020 році стягувач ОСОБА_2 зробила переклад виконавчих документів щодо стягнення аліментів з заявника та направила до суду Республіки Португалії, де провадиться нарахування та стягнення аліментів в розмірі 300 євро кожного місяця до теперішнього часу.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який складений В.о. начальником Вугледарському відділі державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В.Масло від 16.01.2025 року №_50425404/1_, вбачається, що загальна сума заборгованості по аліментам за період з 25.12.2015 року по 21.11.2024 року, з урахуванням попередньо наданої довідки про заборгованість Волноваського РВ ДВС ГТУЮ в Донецькій області в сумі 17096,92 грн. становить 310381,20 грн. Згідно наданих відомостей стягувача ОСОБА_2 02.08.2022 року вона отримала від боржника ОСОБА_1 1475,67 долларів США, що згідно курсу НБУ становить 53963,18 грн. З урахуванням утриманих стягувачем ОСОБА_2 вищевказаних коштів від божника ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості по аліментам за період з 25.12.2015 року по 15.01.2025 року становить 256 418,01 грн.

З відповіді Вугледарського відділу державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.01.2025 року №_50425404_ вбачається, що державним виконавцем не був здійснений перерахунок заборгованості по аліментам, оскільки відділ не може врахувати надану довідку видану судом округу Порту Республіки Португалії від 17.09.2024 року де з ОСОБА_1 утримуються аліменти щомісяця у розмірі 300 євро, а також вже утримано 6175 євро 99 центів, оскільки у відділі відсутнє підтвердження щодо здійснення перерахування даних коштів на банківський рахунок стягувачки ОСОБА_2 чи отримання нею цих коштів. Жодних підтверджень щодо отримання вищевказаних коштів, стягувачка ОСОБА_2 , не зазначає.

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця. Відповідно до змісту скарги та заявлених вимог заявник не погоджується з визначеним державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, адже з нього утримано 6 175 євро 99 центів, а тому вважає незаконним подвійне нарахування та утримання коштів, оскільки він не несе відповідальність за зарахування на банківський рахунок стягувача коштів.

Предметом оцінки судом скарг на дії державних виконавців є законність дій державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження», в даному випадку щодо складання оскарженого розрахунку.

Положеннями ст. 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України «Про державну виконавчу службу» та «;Про виконавче провадження».

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно частин 1, 3, 4, 8, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачеві і боржникові у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до п. 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 2 квітня 2012 року № 512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених ч. 4 ст. 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Відповідно до Наказу Міністерства юстиції України від 21 березня 2018 року № 855/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 849/31801 «Про внесення змін до деяких наказів Міністерства юстиції України», а саме пункту 4 розділу XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року за № 489/20802, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.

Положеннями ст. 195 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Тобто, заборгованість по аліментам визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості у тому випадку, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості.

Стягнуті аліментні суми перераховуються виконавцем на зазначений стягувачем в письмовій заяві рахунок у банку або іншій фінансовій установі чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження.

У разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Згідно ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику.

Таким чином, зі змісту вказаної вище норми вбачається, що довідка про розмір заборгованості по аліментам є чинною протягом місяця, оскільки такий розрахунок проводиться щомісячно.

Відповідно до постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.06.2020 у справі № 760/20579/18 (провадження № 61-8174св19) зазначено, що неправомірні дії - це дії, що порушують вимоги закону або інших нормативних актів, здійснюються всупереч праву. Вони являють собою заборонені нормами права форми поведінки суб`єктів права та порушують приписи юридичних норм. Отже, суть протиправності зводиться до об`єктивного порушення закону.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1ст. 81 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який складений В.о. начальником Вугледарському відділі державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції В.Масло від 16.01.2025 року №_50425404/1_, станом на 15.01.2025 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , у розмірі 256 418,01 грн.

Таким чином твердження скаржника про те, що ним було виконано рішення суду на підставі якого було видано виконавчий лист не відповідає обставинам справи, оскільки виконавчим документом передбачено стягнення у сумі 310 381,20 грн., а боржник сплатив 53 963,18 грн., станом на 15.01.2025 року має заборгованість у розмірі 256 418,01 грн.

Отже, державним виконавцем було вірно зазначено, що сума стягнення за виконавчим документом була сплачена не у повному обсязі, тому твердження заявника про відсутність заборгованості перед стягувачем ОСОБА_2 зі сплати аліментів у зв`язку з його виконанням, то факти такого виконання не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, жодним чином не підтверджені належними доказами.

Оскільки, надавши належну оцінку наданим у справу доказам у їх сукупності встановлено, що боржником заборгованість по аліментах в рамках виконавчого провадження не погашено та не підтверджено факт перерахування та сплати заборгованості у розмірі 6175 євро 99 центів стягувачу ОСОБА_2 , суд прийшов до висновку, що дії державного виконавця є такими, що відповідають та узгоджуються з вимогами «Інструкції з організації примусового виконання рішень» та вчинені у відповідності, в межах та у спосіб визначеними положеннями ЗУ «Про виконавче провадження».

Окрім того, боржник не позбавлений можливості самостійно надати державному виконавцю докази сплати заборгованості у розмірі 6175 євро 99 центів для здійснення перерахунку заборгованості.

При цьому, суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про закінчення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтею 39 Закону про виконавче провадження.

У відповідності до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Також, як зазначено в ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника. Оскільки у задоволені скарги відмовлено, то судові витрати по сплаті судового збору необхідно покласти на скаржника ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 447-452 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволені скарги ОСОБА_1 , зацікавлені особи: Вугледарський відділ державної виконавчої служби у Волноваському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання державного виконавця провести перерахунок заборгованості по аліментах та закінчити виконавче провадження відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повного тексту ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Суддя Т.О. Дубіжанська