Провадження № 2/357/975/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кошель Б. І. ,

при секретарі Нізовій А. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 6 в м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2024 року адвокат Кухаренко О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила: в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 53,3 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені в ході розгляду справи судові витрати на оплату судового збору та на оплату за професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 30 червня 2017 року між сторонами було зареєстровано шлюб. У шлюбі у подружжя народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Перебуваючи у шлюбі, позивач та відповідач проживали разом, стосунки подружжя були пов`язані спільним побутом, правами та обов`язками, притаманними сім`ї. Проте, сімейне життя у сторін не склалося через систематичні непорозуміння, різні поглядина життя, несумісні звички та характери. 25 вересня 2024 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/9040/24 шлюбі між сторонами було розірвано. За положеннями частин 1, 2 статті 69, частини 1 статті 71 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Так, за час перебування в шлюбі, подружжям було набуто двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,3 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м. Право власності зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 . Сторонами шлюбний договір, або будь-які інші договори щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини та чоловіка, а також щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не укладалися. Сторони не домовилися про порядок поділу майна, у зв`язку з чим реалізація прав позивача може бути здійснення виключно у судовому порядку. Виходячи із засад рівності часток майна дружини та чоловіка у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, правомірним є урахування інтересів та дотримання передбачених законом прав позивача та відповідача, шляхом визнання за позивачем право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 53,3 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.10.2024 року головуючим суддею визначено Кошеля Б.І. та матеріали передані для розгляду.

Ухвалою судді від 14 жовтня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у даній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 19 березня 2025 року підготовче провадження по цивільній справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по сутіна 06 травня 2025 року.

Позивач в підготовче засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Судом 06.05.2025 р. за вх..№24903 отримано заяву, в якій представник позивача адвокат Кухаренко О.В. просила розгляд справи проводити у відсутності позивача та представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Судом 05.05.2025 р. за вх..№24792 отримано заяву про визнання позову, в якій відповідач просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що 30 червня 2017 року між сторонами було укладено шлюб, зареєстрований Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 696, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у справі №357/9040/24 від 25 вересня 2024 року шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до Договору купівлі-продажу квартири, який посвідчено 12 березня 2019 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. та зареєстровано в реєстрі за №1-509, за ОСОБА_2 придбав двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,3 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м.

Також судом встановлено, що спірне майно було набуте в шлюбі та за спільні кошти, проте було зареєстроване на відповідача.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.З cm. З68 ЦК), відповідно до частин 2,3 cm. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово- будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини та оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що майно, придбане сторонами у шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що не заперечувалося сторонами.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В свою чергу, за правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

При зверненні до суду, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 8667,00 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 4333,50 грн. сплаченого при поданні позову у розмірі 8667,00 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 4333,50 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 60, 61,69,70, 71 СК України, ст.ст. 2,3,10-12,13, 81, 82, 206, 211, 247, 263-265 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 53,3 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 53,3 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м.

Повернути ОСОБА_1 із спеціального фонду Державного бюджету України 4333,50 грн сплаченого нею судового збору, згідно квитанції № 1891-3637-1532-7301 від 09.10.2024 року про сплату 8667,00 грн.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 4333,50 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя Б. І. Кошель