Справа №756/4738/24
Провадження №2/752/1408/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Дураєвої А.О.,

представника позивача Ільницького Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Девайс продакшн компані», ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Ільницький Юрій Валерійович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Девайс продакшн компані», ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 18.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Девайс продакшн компані» (далі - ТОВ «ДПК») та ОСОБА_1 було укладено інвестиційний договір, за умовами якого виробник зобов`язується організувати створення та виробництво твору, відповідно до умов (строк, характеристика твору тощо), погоджених з інвестором, а інвестор зобов`язаний сплатити кошти за виробництво твору на умовах, визначених цим договором.

Цей договір вступає в силу з моменту підписання та діє до 31 грудня 2027 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Вартість договору становить 150 000 доларів США, які інвестор зобов`язаний сплатити до 05 квітня 2022 року.

10 липня 2022 року грошові кошти за інвестиційним договором у розмірі 150 000 доларів США від позивача отримала ОСОБА_2 .

Кінофільм, про який йдеться в інвестиційному договорі, - це художній фільм під назвою «Кохання без контракту».

23.02.2022 між ТОВ «ДПК» та ОСОБА_1 було також укладено договір з режисером-постановником аудіовізуального твору, за яким позивач надавав послуги цьому товариству у якості режисера-постановника аудіовізуального твору - повнометражного фільму під робочою назвою « ОСОБА_3 за контрактом», жанр: романтична комедія; хронометраж - 100 хвилин.

Пізніше робочу назву кінофільму було змінено на назву « ІНФОРМАЦІЯ_1 », оскільки позивач є автором літературного письмового твору - сценарію повнометражного фільму «Техрайдер на розлучення». Авторське право на цей сценарій було зареєстровано 10.01.2023 Державною організацією «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (далі - УКРНОІВІ) та видано свідоцтво про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 (Заявка від 25.10.2022 №с202204935, Бюлетень №74 від 31.03.2023), у якому у графі «Автор(и)» вказано: ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ).

В анотації до цього твору у спеціальній інформаційній системі УКРНОІВІ (за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначено: «Аби офіційно розірвати шлюбний контракт, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зобов`язані спустошити власний банківський рахунок з чималою сумою. Втім, після невдалих спроб, вони знаходять можливість швидко витратити все за допомогою власного розслідування, щоб спіймати давно розшукуваних аферистів самозванців».

Також про те, що ТОВ «ДПК» планувалися зйомки фільму у жанрі романтичної комедії під робочою назвою «Техрайдер на розлучення», режисером якого був позивач, свідчить лист відповідача №19/07 від 19.07.2022, адресований ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія «1+1».

З 21.09.2023 по 27.09.2023 кінофільм «Кохання без контракту» перебував в українському прокаті, що підтверджується афішою та інформацією стосовно цього кінофільму з веб-сайту кіно дистриб`ютора ТОВ «ЮФД».

ТОВ «ЮФД» 13.10.2022 було укладено з ТОВ «ДПК» ліцензійну угоду щодо прокату кінофільму «Кохання без контракту», яка була укладена без згоди позивача та без погодження з останнім умов дистрибуції кінофільму.

При укладені ліцензійної угоди від 13.10.2022 ТОВ «ДПК» не було надано жодної інформації про те, що майнові права на кінофільм належать сторонам спільно. Відповідно ТОВ «ЮФД» не надавалась письмова згода позивача на укладення цієї угоди.

ТОВ «ДПК» всупереч взятим на себе зобов`язанням за інвестиційним договором, без погодження з позивачем уклав ліцензійну угоду на кінопрокат кінофільму, при цьому не попередив дистриб`ютора про спільну належність прав на кінофільм та фактично приховав укладення даної ліцензійної угоди від позивача.

Вищевикладене свідчить про грубе порушення умов чинного законодавства та інвестиційного договору, у зв`язку з чим і подається позовна заява.

Просив:

розірвати договір від 18 лютого 2022 року, укладений між ТОВ "Девайс продакшн компані" та ОСОБА_1 ;

стягнути з ТОВ «ДПК» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошовий еквівалент 150 000 доларів США 00 центів, що підлягає сплаті у гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу;

вирішити питання розподілу судових витрат.

29.02.2024 передано на розгляд за підсудністю справу №757/9384/24-ц до Голосіївського районного суду міста Києва.

05.06.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

02.10.2024 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористалися.

Представник позивача підтримав заявлений позов.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

18.02.2022 між ТОВ «ДПК» та ОСОБА_1 укладений інвестиційний договір, за умовами якого ТОВ «ДПК» зобов`язується організувати створення та виробництво твору, відповідно до умов (строк, характеристика твору тощо), погоджених з ОСОБА_1 , а останній зобов`язаний сплатити кошти за виробництво твору на умовах, визначених цим договором.

Цей договір вступає в силу з 18.02.2022 та діє до 31.12.2027, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань. Вартість договору становить 150000 доларів США, які позивач зобов`язався сплатити 05.04.2022.

10.07.2022 грошові кошти у розмірі 150000 доларів США позивач передав ОСОБА_2 .

23.02.2022 між ТОВ «ДПК» та ОСОБА_1 укладений договір з режисером-постановником аудіовізуального твору, за яким ТОВ «ДПК» доручило, а позивач взяв на себе зобов`язання здійснити постановку аудіовізуального твору - повнометражного фільму під робочою назвою «Любов за контрактом», жанр: романтична комедія; хронометраж - 100 хвилин і передати його продюсеру.

Відомості про виконання позивачем своїх зобов`язань відповідно до умов укладеного інвестиційного договору від 18.02.2022 щодо перерахування коштів в розмірі 150000 доларів США на користь ТОВ «ДПК» в строк до 05.04.2022 відсутні.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто.

В силу вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч.2 ст. 533 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1, 3, 5 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 ЦК України) .

За приписами ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів ч.1-3 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

В постанові Верховного Суду у справі № 753/20633/15-ц від 20 березня 2019 року зазначено, що предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави є: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для зміни майнового стану цих осіб.

У постанові Верховного Суду у справі № 592/12956/21 від 22 березня 2023 року вказано, що під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» встановлено, що інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об`єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) та/або досягається соціальний та екологічний ефект.

За приписами ч. 2 ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» такими цінностями можуть бути кошти, цільові банківські вклади, паї, акції та інші цінні папери (крім векселів).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 2 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

Інвестиційна діяльність провадиться на основі: інвестування, що здійснюється громадянами, недержавними підприємствами, господарськими асоціаціями, спілками і товариствами, а також громадськими і релігійними організаціями, іншими юридичними особами, заснованими на колективній власності;

Суб`єктами (інвесторами і учасниками) інвестиційної діяльності можуть бути громадяни і юридичні особи України та іноземних держав, а також держави (ч.1 ст. 5 Закону України «Про інвестиційну діяльність»).

Судом встановлено, що 18.02.2022 між позивачем та ТОВ «ДПК» укладений інвестиційний договір за умовами якого останнє зобов`язується організувати створення та виробництво твору, а ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити кошти за виробництво твору на умовах, визначених цим договором.

Сторони погодили, що вартість договору становить 150000 доларів США, які позивач зобов`язався сплатити трьома платежами в сумі 50000 доларів США кожний до 25.02.2022, до 15.03.2022 та до 05.04.2022.

Суд відзначає, що уклавши договір він є обов`язковим до виконання його сторонами, проте договір повинен виконуватись не на розсуд його сторін, а в чіткій відповідності до його умов.

10.07.2022 ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 150000 доларів США, про що зроблено напис на інвестиційному договорі від 18.02.2022.

Доказів того, що позивач перерахував кошти в розмірі 150000 доларів США ТОВ «ДПК» суду не надані.

Передача готівкових коштів в розмірі 150000 доларів США іншій особі не є належним виконанням умов договору, стороною якого є позивач, оскільки п.3.2. договору передбачено, що інвестор, яким є позивач, повинен забезпечити фінансування виробництва твору відповідно до умов договору.

Договір від 18.02.2022 не передбачає передачі грошових коштів іншій особі.

Наведене дає підстави для висновку, що позивач не виконав взяті на себе зобов`язання, які виникли у нього з договору від 18.02.2022, та не забезпечив фінансування виробника ТОА «ДПК» в порядку та в строки обумовлені договором. Доказів на підтвердження протилежного матеріали справи не містять.

Доводи представника позивача, які не узгоджуються із зазначеними висновками суду, є незмістовними.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відсутні законні підстави для розірвання договору, укладеного 18.02.2022 між ОСОБА_1 та ТОВ «ДПК», оскільки істотного порушення договору другою стороною, тобто ТОВ «ДПК» не було.

Крім того, за встановлених обставин у відповідача ТОВ «ДПК» не виник обов`язок повернути позивачу грошові кошти в розмірі 150000 доларів США, оскільки він їх не отримував.

Суд вважає, що обов`язок повернути позивачу грошові кошти у розмірі 150000 доларів США виник у ОСОБА_2 , яка отримала їх від ОСОБА_1 без достатньої правової підстави.

Суд дійшов такого висновку виходячи з того, що ОСОБА_2 не має жодних договірних зобов`язань перед позивачем, вона не є стороною інвестиційного договору від 18.02.2022. Докази того, що вона була уповноважена ТОВ «ДПК» отримати кошти від позивача за укладеним договором від 18.02.2022 або ці кошти були внесені нею до каси ТОВ «ДПК» або на його банківський рахунок суду не надані.

З наведеного суд робить висновок про відсутність правової підстави для зміни майнового стану ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та про відсутність у останньої правової підстави для набуття цих коштів.

Таким чином, вимога позивача стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 150000 доларів США є обґрунтованою.

З урахуванням обставин, встановлених під час розгляду справи у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору пропорційно розміру задоволених вимог в сумі 15140,20 грн.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 150000 (сто п`ятдесят тисяч) доларів США 00 центів за курсом Національного банку України на день виконання рішення та судові витрати в розмірі 15140 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) грн. 20 коп.

Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 06.05.2025.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Девайс продакшн компані», місцезнаходження: м. Київ, вул. Антоновича буд. 122, прим. 114, 117, .

Суддя Ж. І. Кордюкова