Справа № 527/791/25
провадження 2/527/486/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 травня 2025 року м.Глобине
Глобинський районний суд Полтавської області в складі головуючої судді Фіцай О.Л., при секретарі Москаленко В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та встановлення факту самостійного утримання та виховання батьком дітей, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та встановлення факту самостійного утримання та виховання батьком дітей.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 липня 2018 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 15.02.2024 року було розірвано.
За час шлюбу у сторін народилися діти, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Глобинським районним судом Полтавської області було видано судовий наказ №527/1492/23 від 28.06.2023 у зв`язку з яким на Позивача булопокладено обов`язок сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.
На даний час вказаний судовий наказ не перебуває на виконанні у виконавчій службі, оскільки фактично діти проживають разом із батьком, за адресою: АДРЕСА_1 , проте матір не надає в даному випадку жодної матеріальної допомоги.
Заборгованість по сплаті аліментів відсутня.
Ця інформація підтверджується довідкою виконавчого комітету Козельщинської селищної ради від 18.12.2024 року.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач заявив дві вимоги про звільнення позивача від сплати аліментів, що підлягає розгляду у порядку позовного провадження та про встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем неповнолітніх дітей, що підлягає розгляду в порядку окремого провадження.
Ухвалою суду від 13.03.2025 відкрито провадження у справі.
У судові засідання призначені, 09 квітня 2025 року, 01 травня 2025 року, не з`явились сторони.
Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі, позов підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує .
Розгляд справи було призначено неодноразово, проте відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату та час і місце судового засідання повідомлялася у встановленому ст. 128 ЦПК України порядку, шляхом направлення рекомендованого поштового відправлення за місцем реєстрації.
Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно з п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Ураховуючи викладене, суд на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та встановлення факту самостійного утримання та виховання батьком дітей.
В судовому засіданні 01 травня 2025 року завершено розгляд справи за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалося відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалося.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.
При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,, що підтверджується копіями свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 і серія НОМЕР_2 відповідно.
Судовим наказом Глобинського районного суду Полтавської області від 28 червня 2023 року (провадження № 2-н/527/187/23) стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і.п.н. НОМЕР_3 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і.п.н. НОМЕР_4 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 26.06.2023 року і до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 15.02.2024 у справі № 527/3359/23 розіровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженцем с. Омельниче Козельщинського району Полтавської області та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженкою с. Семимогили Глобинського району Полтавської області, зареєстрований Глобинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 21 липня 2018 року, актовий запис № 69.
Згідно з довідкою Виконавчого комітету Козельщинської селищної ради від 18.12.2024 № 165 ОСОБА_1 має такий склад сімї: син ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , які без реєстрації проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 07.11.2024 на імя в.о. начальника Горішньоплавнівського відділу ДВС у Кремечуцькому районі Полтавської області надано заяву про повернення виконавчого документа без виконання, в якій зазначено, що заборгованість зі сплати аліментів відсутня, усі платежі отримала в повному обсязі.
Як встановлено судом, виконавче провадження з примусового виконання судового наказу Глобинського районного суду Полтавської області від 28 червня 2023 року (провадження № 2-н/527/187/23) завершено.
Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Інших доказів стороною позивача не надано суду не надано.
Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином вказаним вище судовим наказом був встановлений обов`язок позивача по сплаті аліментів на утримання своїх синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та визначений їх розмір.
У положеннях ст. 2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. Іноземець чи особа без громадянства, які отримали довідку про звернення за захистом в Україні, можуть зареєструвати місце свого перебування в Україні.
Згідно ч. 3 ст. 5 даного Закону задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників.
Згідно положень ч. 1,4 вказаного Закону повнолітня особа декларує місце свого проживання самостійно, декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини.
У поданій заяві заявник зазначає, що неповнолітні діти проживають разом із ним, матір не надає жодної матеріальної допомоги.
Водночас, суд зазначає, що в силу ст. 141 СК України проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Суд звертає увагу, що позивачем не надано відомостей про задеклароване (зареєстроване) місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки з наданих документів вбачається, що адреса: АДРЕСА_1 є тільки тимчасовим місцем проживання вказаних дітей. Таким чином тривалий правовий зв`язок позивача та дітей за вказаною адресою позивачем не доведено.
Крім того, позивачем не надано достовірних доказів того, що відповідач ОСОБА_2 відмовилась від участі у вихованні та утриманні дітей, а токож щодо наявності обставин, які унеможивлюють здійснення нею визначених Сімейним кодексом України обовязків з виховання та утримання дітей.
Також суд зауважує, що позивач не позбавлений можливості вирішувати питання щодо утримання синів, які мешкють з ним, у судовому порядку у разі ненадання коштів на утримання його матір`ю на підставі наказу/позову, таке незвернення до суду обумовлено власним волевиявленням позивача, що не виключає надання матір`ю грошового забезпечення дитині, що також на глибоке переконання суду не дає підстав для встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дитини.
Таким чином, суд, проаналізувавши матеріали позову та надані докази, враховуючи, що судовий наказ не перебуває на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не встановлено наявність достатніх підстав для звільнення позивача від сплати аліментів, визначених судовим наказом, виданим Глобинським районним судом Полтавської області від 28 червня 2023 року (провадження № 2-н/527/187/23).
Отже, враховуючи, що позивачем не надано суду доказів порушення, невизнання чи оспорювання його прав, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.
Щодо встановлення факту самостійного утримання та виховання батьком дітей, в позовній заяві представник позивача зазначає, що такі заяви розглядаються в порядку окремого провадження, встановлення такого факту необхідне позивачу для отримання додаткових соціальних пільг та припинення стягнення аліментів.
Відповідно до ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, серед іншого, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Згідно з ч.5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
З положень ст.257 ЦПК України вбачається право суду залишити позов без розгляду в разі, коли провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу.
Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно зі ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.
Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Відповідно до ч. 4 ст 315 ЦПК України якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду.
Суд зазначає, що факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження та може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Водночас, в позовній заяві та доданих документів жодним чином не обгрунтовано не наявність між батьками такого спору, відповідних доказів не долучено, натомість заявник просить встановити факт, що має юридичне значення, в порядку окремого провадження.
Аналіз викладеного дає суду підставу зробити висновок, що позовна заява в частині встановлення факту самостійного утримання та виховання батьком дітей підлягає залишенню без розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11,13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 282, 354 ЦПК України, суд,
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині звільнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , від сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовити.
В частині встановлення факту самостійного утримання та виховання батьком дітей заяву залишити без розгляду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Суддя О. Л. Фіцай