ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 753/12589/23

провадження № 61-5186св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - начальник Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Заєць Анатолій Миколайович,

заінтересовані особи: акціонерне товариство «Кредитпромбанк», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва, у складі судді Коренюк А. М., від 31 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В., Кулікової С. В., від 21 лютого 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення начальника Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Зайця А. М. (далі - начальник Дарницького ВДВС у м. Києві), заінтересовані особи: акціонерне товариство «Кредитпромбанк» (далі - АТ «Кредитпромбанк», банк), ОСОБА_2 .

2. Вимоги скарги обґрунтовані тим, що 24 червня 2014 року державним виконавцем було повернуто стягувачу виконавчий лист № 2-2705/11, виданий 04 листопада 2011 року Дарницьким районним судом м. Києва, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь АТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 742 296,31 грн з підстав відсутності у боржника ОСОБА_1 майна, на яке може бути звернуто стягнення (виконавче провадження № НОМЕР_1).

3. Заявник вважає, що внаслідок повернення виконавчого листа стягувачу, а також відсутності як виконавчого провадження, так і самого стягувача, оскільки банк припинений як юридична особа, всі вжиті державним виконавцем заходи забезпечення виконання, мають бути скасовані.

4. Водночас, повернувши виконавчий лист, державний виконавець не вирішив питання про зняття арешту, накладеного у межах вказаного виконавчого провадження на все майно боржника.

5. На своє звернення до начальника Дарницького ВДВС у м. Києві щодо вжиття заходів для скасування накладеного державним виконавцем арешту у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, отримав відповідь про відсутність правових підстав для зняття арешту з майна.

6. Вважає рішення начальника Дарницького ВДВС у м. Києвінеправомірним та просить суд:

- визнати неправомірним рішення начальника Дарницького ВДВС у

м. Києві Зайця А. М. про відмову у скасуванні арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання листа

№ 2-2705/11 від 04 листопада 2011 року, виданого Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ «Кредитпромбанк» заборгованості у розмірі 742 296,31 грн;

- зобов`язати начальника Дарницького ВДВС у м. Києві Зайця А. М. винести постанову про скасування арешту майна боржника та оголошення заборони на його відчуження на все майно належне ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 05 грудня 2011 року у рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1, на підставі якого внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Короткий зміст оскаржених судових рішень

7. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31 серпня 2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

8. Суди попередніх інстанцій вважали, що вимога про визнання рішення начальника Дарницького ВДВС у м. Києві щодо не зняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу є необґрунтованою, оскільки виконавче провадження не є закінченим. Повернення виконавчого документу стягувачу у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

9. Також суди вважали, що накладення арешту не призводить до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

10. У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 31 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року, ухваливши нове судове рішення про задоволення скарги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

11. У квітні 2024 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 31 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року.

12. Ухвалою Верховного Суду від 20 травня 2024 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції, які у червні 2024 року надійшли до Верховного Суду.

13. Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2025 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

14. Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

15. Вказує, що АТ «Кредитпромбанк» припинено у 2020 році як юридичну особу та жодних вимог до нього ні до цього ні після пред`явлено не було. Більш того ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 липня

2022 року у справі № 753/3977/22 відмовлено у задоволенні заяви

ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну стягувача правонаступником.

16. Після винесення 24 червня 2014 року постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, повторно виконавчий документ щодо нього пред`явлено до виконання не було.

17. За цих обставин, наявність протягом тривалого часу (10 років) нескасованого арешту на все його майно, за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та відсутності майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння своїм майном та порушенням законних прав власника, гарантованих, у тому числі, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

18. У травні 2024 року Дарницький ВДВС у м. Києві подав письмові пояснення, в яких просить у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 в частині визнання рішень, дій або бездіяльності державного виконавця - відмовити, а в частині зняття арешту з майна вирішити скаргу на розсуд суду.

19. Проте ці пояснення не можуть бути враховані касаційним судом, оскільки вони за своїм змістом фактично є відзивом на касаційну скаргу, до якого всупереч вимог частини четвертої статті 395 ЦПК України не додані докази надсилання його копій іншим учасникам справи.

Обставини справи, встановлені судами

20. У провадженні ДВС Дарницького районного управління юстиції у

м. Києві із 05 грудня 2011 року перебувало виконавче провадження

№ НОМЕР_1 із виконання виконавчого листа № 2-2705/11 щодо боржника ОСОБА_1 , виданого 04 листопада 2011 року Дарницьким районним судом м. Києва, про солідарне стягнення зі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь

АТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 742 296,31 грн.

21. Постановою державного виконавця ДВС Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 05 грудня 2011 року про відкриття провадження № НОМЕР_1 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

22. Постановою державного виконавця від 24 червня 2014 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернуто стягувачу виконавчий документ з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

23. Вжиті заходи забезпечення виконавчого провадження не скасовані.

24. У 2023 році ОСОБА_1 на своє звернення про скасування накладеного арешту у межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 отримав від начальника Дарницького ВДВС у м. Києві відповідь, про відсутність правових підстав для зняття арешту з майна.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

25. За змістом частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції, постановленої за результатами розгляду скарги на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця, після її перегляду в апеляційному порядку та постанови апеляційного суду, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

26. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

27. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

28. Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»

№ 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

29. Згідно з пунктом 7 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

30. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 47 Закону України

№ 606-ХІV від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-ХІV, тут і далі в редакції, чинній на момент вчинення виконавчих дій) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

31. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-ХІV).

32. Відповідно до частини першої статті 22 Закону№ 606-ХІV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

33. Згідно з частиною першою статті 30 Закону № 606-ХІV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

34. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (частина перша статті 57 Закону№ 606-ХІV).

35. Законом № 1404-VIII в редакції, чинній на момент звернення заявника до виконавчої служби із заявою про зняття арешту, у статті 59 цього Закону визначено випадки, коли арешт з майна та коштів боржника знімається постановою державного виконавця чи постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. В той же час, частиною п`ятої наведеної статті передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

36. Законом № 1404-VIII не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення.

37. Частиною першою статті 447 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання скарги ОСОБА_1 ) встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

38. У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , виходили з відсутності постанови про закінчення виконавчого провадження та відсутності підстав для зняття арешту.

39. Верховний Суд не в повній мірі погоджується із цими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

40. Судами встановлено, що постановою державного виконавця

від 24 червня 2014 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону № 606-ХІV повернуто стягувачу виконавчий документ з підстав відсутності у боржника ОСОБА_1 майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

41. Дійсно, на момент повернення виконавчого листа стягувачу у державного виконавця були відсутні передбачені законом підстави для зняття арешту з майна боржника, оскільки повернення виконавчого листа з підстав, передбачених частиною першою статтею 47 Закону № 606-ХІV, не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

42. Оскільки виконавчий лист було повернуто стягувачу 24 червня

2014 року, повторно пред`явити його до виконання стягувач, за правилами Закону № 606-ХІV, міг упродовж року.

43. Однак станом на 2023 рік, тобто на час звернення ОСОБА_1 до виконавчої служби, виконавчий лист № 2-2705/11 від 04 листопада 2011 року щодо боржника ОСОБА_1 повторно до виконання не пред`являвся.

44. У матеріалах справи та за відомостями автоматизованої системи виконавчого провадження відсутня інформація щодо наявності відкритих виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчого листа

№ 2-2705/11 від 04 листопада 2011 року та виконавчих проваджень щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору і витрат виконавчого провадження, пов`язаних з виконанням цього виконавчого документу.

45. Юридичну особу стягувача АТ «Кредитпромбанк» припинено 01 жовтня 2020 року.

46. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 липня 2022 року у справі № 753/3977/22 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони, шляхом заміни стягувача його правонаступником у цивільній справі № 2-2705/11 за позовом АТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

47. Таким чином, оскільки:

- виконавчий лист № 2-2705/11 від 04 листопада 2011 року щодо боржника ОСОБА_1 із червня 2014 року повторно до виконання не пред`явлений;

- стягувач або його правонаступник не ініціював продовження виконавчих дій щодо боржника ОСОБА_1 ;

- стягувач АТ «Кредитпромбанк» припинений як юридична особа

01 жовтня 2020 року, а у задоволенні заяви ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну стягувача судом відмовлено;

- визначений законом строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-2705/11 від 04 листопада 2011 року сплив у 2015 року і за відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень питання про поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 не вирішувалось,

Верховний Суд дійшов переконання, що збереження упродовж понад 10 років після повернення виконавчого листа арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення щодо боржника ОСОБА_1 , є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння своїм майном.

48. Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321

ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

49. Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

50. Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 26 липня 2023 року у справі № 761/687/14.

51. Згідно з частиною другою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

52. Отже, суди дійшли помилкових висновків про відсутність підстав для її задоволення скарги ОСОБА_1 в частині зобов`язання державного виконавця зняти арешт з майна боржника, накладений постановою

від 05 грудня 2011 року у виконавчому проваджені № НОМЕР_1.

53. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

54. Згідно з частинами першою-третьою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

55. Перевіривши в межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про скасування судових рішень в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 про зобов`язання державного виконавця зняти арешт з майна боржника та ухвалення нового судового рішення про задоволення скарги в цій частині.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416, 419, 451 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 31 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 щодо зобов`язання державного виконавця зняти арешт з майна боржника скасувати, постановивши в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення скарги.

3. Зобов`язати державного виконавця або іншу уповноважену посадову особу Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати арешт майна боржника та заборону його відчуження на все майно належне ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця від 05 грудня 2011 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

4. В іншій частині ухвалу Дарницького районного суду м. Києва

від 31 серпня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду

від 21 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович