УХВАЛА

28 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 757/38954/23

провадження № 61-4499ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої

діє адвокат Русаков Сергій Олександрович, на постанову Київського апеляційного суду від 10 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Азов Інк»,

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_3 ), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Азов Інк» (далі - ТОВ «Азов Інк»),

у якому просила стягнути з ФОП ОСОБА_2 на її користь 131 697,89 грн

у рахунок відшкодування майнової шкоди та 110 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 131 697,89 грн, яка складається з вартості відновлювального ремонту автомобіля - 120 197,89 грн, вартості евакуації автомобіля - 7 000,00 грн, вартості послуг експерта

ФОП ОСОБА_4 - 4 500, 00 грн, а також у рахунок відшкодування моральної шкоди - 5 000,00 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Печерського районного суду міста Києва від 07 травня

2024 року стягнуто з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати

на професійну правничу допомогу в розмірі 28 250,00 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 березня 2025 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року

та додаткове рішення Печерського районного суду міста Києва від 07 травня

2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Компенсовано ТОВ «Азов Інк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 2 050,45 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Компенсовано ФОП ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 2 050,45 грн сплаченого судового збору за подання заяви про приєднання до апеляційної скарги.

07 квітня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Русаков С. О., через підсистему «Електронний суд», звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 10 березня 2025 року,

в якій представник заявниці, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 10 березня 2025 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією

з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, як суду права, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Верховним Судом враховано, що рішенням Конституційного Суду України

від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права

на судовий захист у малозначних спорах: визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України; визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) пункти 1, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Ціна позову у цій справі в загальному розмірі становить 241 697,89 грн

(131 697,89 + 110 000,00), яка станом на 01 січня 2025 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 х 250 = 757 000,00).

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами

«а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Представник заявниці вважає, що наявні випадки, передбачені підпунктами

«а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, оскільки касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики,

а справа має для ОСОБА_1 виняткове значення.

Верховний Суд в ухвалі від 05 квітня 2021 року у справі № 420/8512/20 зазначив, що у даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційний скарзі.

Представником заявці не доведено, а колегією суддів не встановлено виняткового значення цієї справи для особи, яка подає скаргу.

Також колегією суддів не встановлено фундаментального значення справи, судове рішення в якій оскаржено, для формування єдиної правозастосовчої практики.

Представником заявниці не обґрунтовано в чому полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики

із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно

не досліджуваних питань права.

Незгода позивачки із встановленими судами обставинами та наданою оцінкою доказам сама по собі не свідчить про наявність випадків для відкриття касаційного провадження.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання

та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено,

а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій,

то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі

№ 373/2054/16-ц).

Отже ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Русаков С. О., вказуючи

на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, та те, що справа

має для неї виняткове значення, належним чином не обґрунтовує зазначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України винятки, а лише формально посилається на них та вказує на свою незгоду з судовим рішенням.

Верховний Суд зауважує, що учасники судового процесу мають розуміти,

що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип правової визначеності буде порушено.

Верховним Судом не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження

у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Верховний Суд враховує Рекомендації № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах,

де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини,

яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після

їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення

у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Русаков С. О., подала касаційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Русаков Сергій Олександрович,

на постанову Київського апеляційного суду від 10 березня 2025 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Азов Інк», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська