464/2159/18
6/465/142/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2025 м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі головуючої судді Кушнір Б.Б., за участю секретаря судового засідання Швед О.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові подання старшого державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лукашова О.А. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

встановив:

Старший державний виконавець Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лукашов О.А. звернувся до Франківського районного суду міста Львова з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 - з метою виконання виконавчого листа №464/2159/18 від 26.02.2019 та № 464/6501/24 від 10.03.2025.

Свої вимоги мотивує тим, що на виконанні у Франківському відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження ВП № 58610241 з виконання виконавчого листа № 464/2159/18, виданого 26.02.2019 року Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 8000 грн. щомісячно, починаючи з часу подачі позову до суду, тобто з 20.04.2018р. до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 13.03.2019 в межах виконавчого провадження № 58610241 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку скеровано сторонам.

В межах даного виконавчого провадження, державним виконавцем винесено постанови про арешт коштів боржника, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, керування транспортними засобами, виїзду за межі України та користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії.

17.03.2025 державним виконавцем винесено постанову про витребування технічної документації на вказану квартиру, яка на праві власності належить боржнику.

У відповіді ОКП «ЛОР БТІ та ЕО» № 387-В від 04.04.2025 надіслало копії правовстановлюючих документів та технічної документації на квартиру АДРЕСА_2 .

У зв`язку із невиконанням рішення суду та наявною заборгованістю 17.03.2025 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника - квартири загальною площею 69,2 кв.м. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

20.03.2025 державним виконавцем було направлено вимогу № 20670 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо надання відомостей про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 . У відповіді № 35-вих-42586 від 24.03.2025 року Франківська районна адміністрація повідомила, що зареєстрованих осіб за вказаною адресою немає.

Крім того, стягувачем ОСОБА_2 на адресу відділу було надіслано заяву вх. № 3806 від 27.03.2025, до якої додано технічний паспорт квартири АДРЕСА_2 , з проханням звернути стягнення на вказане нерухоме майно боржника у зв`язку з несплатою аліментів.

01.04.2025 державним виконавцем було складено виклик № 24556, яким ОСОБА_1 зобов`язано з`явитись до виконавця 07.04.2025 о 10:00 за адресою: АДРЕСА_3 . Виклик було направлено рекомендованими листами № 105 та № 745 за місцем реєстрації ОСОБА_1 , а також за адресою нерухомого майна, яке перебуває у його власності. Однак боржник не виконав законні вимоги виконавця та не з`явився за зазначеною адресою.

09.04.2025 державним виконавцем складено акт згідно якого при виході за адресою: АДРЕСА_1 , перевірити майновий стан боржника не вдалося, оскільки двері у квартиру АДРЕСА_4 були зачиненні.

Оскільки перевірити майновий стан боржника неможливо у зв`язку із відсутністю доступу до помешкання боржника, про що свідчить акт державного виконавця. Рішення суду виконати неможливо. Просить подання задовольнити.

У судове засідання старший державний виконавець не з`явився, втім подав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги подання підтримує повністю та просить їх задоволити.

Інші учасники (стягувач та боржник) у відповідності до вимог ст. 439 ЦПК України в судове засідання не викликалися.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Перевіривши матеріали подання та дослідивши долучені до нього докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом установлено, що у Франківському відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження ВП № 58610241 з виконання виконавчого листа № 464/2159/18, виданого 26.02.2019 року Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 8000 грн. щомісячно, починаючи з часу подачі позову до суду, тобто з 20.04.2018р. до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження» головним державним виконавцем 13.03.2019 в межах виконавчого провадження № 58610241 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку скеровано сторонам.

В процесі виконання даного рішення суду, державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника від 15.04.2019, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання від 04.11.2020, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 04.11.2020, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України від 04.11.2020 та постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії від 04.11.2020.

17.03.2025 державним виконавцем винесено постанову про витребування технічної документації на вказану квартиру, що на праві власності належить боржнику.

У відповіді ОКП «ЛОР БТІ та ЕО» № 387-В від 04.04.2025 надіслало копії правовстановлюючих документів та технічної документації на квартиру АДРЕСА_2 , якими підтверджується факт належності права власності на вказану квартиру за боржником.

У зв`язку із невиконанням рішення суду та наявною заборгованістю 17.03.2025 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника - квартири загальною площею 69,2 кв.м. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

20.03.2025 державним виконавцем було направлено вимогу № 20670 до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо надання відомостей про зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 . У відповіді № 35-вих-42586 від 24.03.202 Франківська районна адміністрація повідомила, що зареєстрованих осіб за вказаною адресою немає.

Крім того, стягувачем ОСОБА_2 на адресу відділу було надіслано заяву вх. № 3806 від 27.03.2025, до якої додано технічний паспорт квартири АДРЕСА_2 , з проханням звернути стягнення на вказане нерухоме майно боржника у зв`язку з несплатою аліментів.

01.04.2025 державним виконавцем було складено виклик № 24556, яким ОСОБА_1 зобов`язано з`явитись до виконавця 07.04.2025 року о 10:00 за адресою: АДРЕСА_3 . Виклик було направлено рекомендованими листами № 105 та № 745 за місцем реєстрації ОСОБА_1 , а також за адресою нерухомого майна, яке перебуває у його власності. Однак боржник не виконав законні вимоги виконавця та не з`явився за зазначеною адресою.

01.04.2025 державним виконавцем було складено виклик № 24556, яким ОСОБА_1 зобов`язано з`явитись до виконавця 07.04.2025 року о 10:00 за адресою: АДРЕСА_3 . Виклик було направлено рекомендованими листами №105 та №745 за місцем реєстрації ОСОБА_1 , а також за адресою нерухомого майна, яке перебуває у його власності. Однак боржник не виконав законні вимоги виконавця та не з`явився за зазначеною адресою.

09.04.2025 державним виконавцем складено акт, в якому встановлено, що при виході за адресою: АДРЕСА_1 , перевірити майновий стан боржника не вдалося, оскільки двері у квартиру АДРЕСА_4 були зачинені.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні ВП № 58610241, станом на 17.03.2025 заборгованість боржника по аліментах становить 448 000 гривень.

Також у Франківському відділі державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на виконанні перебуває виконавче провадження ВП № 77593093 від 24.03.2025 з виконання виконавчого листа № 464/6501/24, виданого 10.03.2025 Сихівським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 267 520 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 гривень.

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем 24.03.2025 року в межах виконавчого провадження № 77593093 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Постанову рекомендованими листами № 105 та № 745 за місцем реєстрації ОСОБА_1 , а також за адресою нерухомого майна, яке перебуває у його власності.

В силу ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до Конституції України та ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець при здійсненні виконавчого провадження має певні права, в тому числі за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Відповідно до ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення у житло чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.

Рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для проведення опису й арешту його майна, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі №757/41727/19-ц.

При розгляді подання державного виконавця судом враховується позиції Європейського суду з прав людини згідно з якими, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (рішення ЄСПЛ у справі "Глоба проти України", Заява № 15729/07, від 05 липня 2012 року).

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем вживались всі необхідні дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», з метою примусового виконання рішення Сихівського районного суду від 26.09.2018 у справі №464/2159/18.

Разом з цим, як встановлено судом, державний виконавець Франківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Лукашов О. попередньо звертався до Сихівського районного суду міста Львова з аналогічним поданням, в якому просив надати дозвіл на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності боржнику, з метою виконання виконавчого листа № 464/2159/18 від 26.02.2019 та № 464/6501/24 від 10.03.2025.

Так, ухвалою Сихівського районного суду міста Львова від 22.04.2025 у справі №464/2159/18 (провадження №6/464/61/25) в задоволенні подання державного виконавця Франківського відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лукашова О. про вирішення питання щодо примусового проникнення до житла боржника ОСОБА_1 - відмовлено з тих підстав, що державним виконавцем не надано доказів, що ним вжито повний обсяг заходів, визначених законодавством про виконавче провадження щодо примусового виконання судового рішення, не використані всі права, надані виконавцям, спрямовані на своєчасне та повне вчинення виконавчих дій. Дана ухвала суду оскаржена не була та набрала законної сили.

В поданні, яка розглядається в цьому провадженні, фактично викладені аналогічні обставини, які були дослідженні Сихівським районним судом міста Львова під час розгляду справи №464/2159/18 (провадження №6/464/61/25) та яким надана оцінка.

Відповідно до статті 125 Конституції України, в Україні встановлена судова інстанційність для розгляду справ та перевірки законності судових рішень судами вищого рівня.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 року №8 «Про незалежність судової влади» судам роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається; суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Для застосування вказаної підстави для закриття провадження у справі необхідна наявність водночас трьох складових, а саме: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 26,27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року всправі №320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що: «за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) вказано, що: «позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

Предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19).

У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Brumarescu v. Romania» (Брумареску проти Румунії) констатовано існування усталеної практики щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 201/1763/22 (провадження № 61-156св23).

У постанові від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) полягає в тому, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли, на переконання суду, певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Відсутність у процесуальних кодексах положень про аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Отже, застосування судом аналогії закону можливе лише у разі, якщо є прогалина у законодавстві, тобто є суспільні відносини, які відносяться, зокрема до сфери процесуального права, проте ці відносини не врегульовані жодним чином нормами процесуального права.

Відтак, якщо певні цивільні процесуальні відносини не врегульовані ЦПК України, вони регулюються тими правовими нормами, що регулюють подібні за змістом процесуальні відносини.

Ці правила є універсальними, тому що вони розраховані на врегулювання усіх цивільних процесуальних відносин у разі наявності прогалин у цивільному процесуальному законодавстві.

Суд, врахувавши вищевикладене вважає, що до подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника боржника можуть застосовуватися за аналгією норми пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Зважаючи на те, що є судове рішення, яке набрало законної сили, та яким вирішено питання примусове проникнення до житла боржника, учасники справи є тотожними, підстави для заявлення подання та долучені до подання докази є аналогічними, а тому на переконання суду наявні обґрунтовані підстави для закриття провадження у справі.

Отже, оскільки з приводу подання по даній справі, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є судове рішення, яке набрало законної сили, тому слід закрити провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 247, 255, 258-261, 353-355, 439 ЦПК України, суд, -

постановив:

Закрити провадження у справі за поданням старшого державного виконавеця Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лукашова О.А. про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після підписання її суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 05.05.2025.

Суддя Кушнір Б.Б.