Справа № 145/2206/24
Провадження №2/145/286/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"07" травня 2025 р. селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Патраманського І.І.

за участю: секретаря судового засідання Кушко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с-ще Підлісне Попаснянського району Луганської області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ВПО, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1

до

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою (згідно позовної заяви): АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2

про стягнення аліментів на утримання неповнолітнніх дітей та дружину,

ВСТАНОВИВ:

До Тиврівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 2020 вона перебувала в фактичному шлюбі з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 вона народила доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 вона народила сина ОСОБА_4 . Відносно дітей відповідач в даній справі встановив батьківство в свідоцтвах про їх народження він записаний батьком.

08.06.2022 вона уклала шлюб з відповідачем в даній справі. Шлюб був зареєстрований Тиврівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький). Актовий запис № 41. Відповідно до рішення Тиврівського районного суду від 23.01.2023 їх шлюб було розірвано.

На даний час вони з відповідачем припинили їхні відносини і проживають окремо один від одного. Вона постійно проживає в с-щі Селище Вінницького району Вінницької області, їхні малолітні діти проживають разом із нею і перебувають на її утриманні. Відповідач взагалі не займається вихованням дітей, не цікавиться їх розвитком. Цим займається вона. ОСОБА_2 ухиляється від матеріальної допомоги, добровільно надавати кошти на утримання дітей він відмовляється, тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Вона тимчасово не працює, перебуває у відпустці по догляду за молодшим сином ОСОБА_5 до досягнення ним трьохрічного віку, ому позбавлена можливості працювати. Вона веде домашнє господарство та здійснює догляд за дітьми. Їй одній важко забезпечити дітей самим необхідним та забезпечувати її власну життєдіяльність.

Відповідач працездатний, працює водієм на Краматорському хлібокомбінаті і має можливість допомагати їй в утриманні їхніх дітей. Доходи відповідача мінливі та нерегулярні, точно встановить розмір його доходів в неї немає можливості, тому вона вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі і має можливість сплачувати аліменти в розмірі 5000 гривень щомісячно на утримання двох дітей, також він може сплачувати аліменти і на її утримання в розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення сином ОСОБА_5 трьохрічного віку. Такий розмір аліментів не погіршить матеріального стану відповідача і така сума аліментів є реальною для нього. Саме такий розмір аліментів буде достатній для того, щоб вона могла забезпечити дітей самим необхідним та забезпечити свою власну життєдіяльність.

Просить стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 5000 гривень на двох дітей щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі даної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Просить стягувати з ОСОБА_2 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, на її утримання до досягнення сином ОСОБА_4 , трьохрічного віку, починаючи з дня подачі даної заяви і до 10.04.2025. Рішення в частині стягнення аліментів в розмірі за один місяць просить звернути до негайного виконання.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 30.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи суд вирішив проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Судові засідання було призначено 18.02.2025, 11.03.2025, 27.03.2025, 15.04.2025 та 07.05.2025.

Позивачка ОСОБА_1 в судові засідання не прибула, причин неприбуття суду не повідомила, про розгляд справи була належно повідомлена. 16.04.2025 до суду подала заяву, в якій просить судовий розгляд проводити за її відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. Позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, причин неприбуття суду не повідомив, про слухання справи повідомлений в установленому законом порядку за місцем проживання. Поштове повідомлення із копією ухвали суду від 30.01.2025 та копією позовної заяви із доданими до неї документами, направлене за місцезнаходженням відповідача (вказаним в позовній заяві), повернулось на адресу суду із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Також, 30.01.2025 року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено повідомлення про виклик ОСОБА_2 до суду на 18.02.2025.

Будь-яких заяв та клопотань від нього, відзиву на позов, на час розгляду справи не надійшло.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору.

Фактичні обставини справи, встановлені судом:

08.06.2022 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 08.06.2022 (а.с.2).

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 23.01.2024 шлюб розірвано.

Сторони мають неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про їх народження (а.с. 3, 4).

Діти проживають з позивачкою і перебувають на її утриманні, що стверджується довідкою про склад сім`ї № 818 від 28.09.2023 (а.с. 10), актом обстеження матеріально-побутових умов проживання (а.с.12).

Згідно довідок від 19.06.2023 № 505-, № 505-, № 505- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 взяті на облік (а.с.7-9).

З позовної заяви вбачається, що батько участі в утриманні дітей не приймає, а позивачка не в змозі самостійно забезпечити дітей найнеобхіднішим.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права:

Щодо стягнення аліментів на дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку.

Відповідно до положень ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Статтею 51 Конституції України та статтями 180, 191 Сімейного Кодексу України (далі СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками чи проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 СК України до обставин, які суд досліджує при визначенні розміру аліментів на дитину відносяться: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною другою ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум на час розгляду справи для дітей віком до 6 років становить 2563 гривні на місяць (ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2025 рік від 19.11.2024 № 4059-ІХ ).

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч. 1, 2 ст. 184 СК України).

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу матері, батька або у твердій грошовій сумі) здійснюється за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, та змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Тобто спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) здійснюється за рішення суду, але за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином суди не вправі виходити за межі позовних вимог та самостійно визначати спосіб стягнення аліментів, оскільки це буде порушенням принципу диспозитивності, визначеного ст. 13 ЦПК України.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 04.07.2018 № 490/4522/16-ц.

Враховуючи, що діти проживають разом з матір`ю, а позивач наполягає на визначенні стягнення аліментів твердій грошовій сумі, суд дійшов висновку про визначення способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

При визначені розміру аліментів судом враховується, що аліменти стягуються на двох дітей, які перебувають на повному утриманні матері. Відповідач є молодою людиною, працездатного віку, розмір його доходів, інших утриманців не встановлено.

Щодо стягнення аліментів на дружину

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до положень частини першої, другої статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

Згідно статті 77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.

Відповідно до положень ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Частинами першою, другою статті 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Виходячи з положень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

У зв`язку із доглядом за дитиною - сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якому на момент подачі позовної заяви було менше трьох років, позивачка не мала змоги працювати та утримувати себе.

Згідно ст. 79 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Висновки суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, надавши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні усіх обставин справи, суд прийшов до наступних висновків.

Обов`язок відповідача утримувати своїх неповнолітніх дітей, а також дружину, у певних випадках навіть після розірвання шлюбу, випливає з положень діючого сімейного законодавства.

При визначенні розміру аліментів суд враховує факт проживання неповнолітніх дітей з матір`ю, вік дітей, матеріальний стан позивача, вартість життя на теперішній час та необхідність здійснення витрат для забезпечення соціально-побутових потреб, розвитку, здоров`я дітей, матеріальне становище та стан здоров`я платника аліментів, який є молодою людиною працездатного віку, працевлаштований, інших утриманців не встановлено, а тому суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів є обґрунтованими, такими, що відповідають переліченим нормам закону, а тому позов слід задовольнити повністю, і стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 5000 гривень на двох дітей щомісячно, до досягнення дітьми повноліття та 2000 гривень на її утримання до досягнення сином ОСОБА_4 трьохрічного віку.

Доказів, які б спростовували вищевикладене, сторонами не надано.

Зважаючи на вищевикладені обставини, суд вважає об`єктивним та справедливим розмір аліментів на утримання дітей сторін у вигляді 5000 гривень на двох дітей щомісячно, і таким, що відповідатиме загальновстановленому розміру аліментів на дитину відповідного віку, а також 2000 гривень на утримання позивачки в межах позовних вимог.

Враховуючи положення ст. 191 СК України стягнення аліментів слід розпочати з часу пред`явлення позову, а саме з 23.12.2024.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивачку звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі ст. 141, 180, 181, 184, 191 СК України та керуючись ст. 4, 19, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання неповнолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень на двох дітей щомісячно, починаючи стягнення з 23.12.2024 і до досягнення дітьми повноліття.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її утримання в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи стягнення з 23.12.2024 і до досягнення сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трьохрічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, , банк отримувача: Казначейство України, № рахунку: UA0026001, код та найменування класифікації доходів бюджету: 22030106, судовий збір (стягувач Державна судова адміністрація України).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення складено 07.05.2025.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с-ще Підлісне Попаснянського району Луганської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ВПО, проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою (згідно позовної заяви): АДРЕСА_3 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2

Суддя Патраманський І. І.