Справа № 0203/1746/2012
Провадження № 22-ц/801/1113/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Васильєва Т. Ю.
Доповідач:Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Стадника І.М. (судді-доповідача),

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Волинця Володимира Володимировича

на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 17 березня 2025 року, постановлену під головуванням судді Васильєвої Т.Ю.

у справі №0203/1746/2012

за заявою ОСОБА_1 (заявник),

за участі Публічного Акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» в особі Вінницької обласної дирекції Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_2 (заінтересовані особи)

про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

Короткий зміст вимог та історія справи

У березні 2025 року ОСОБА_1 , залучивши як заінтересованих осіб ПАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_3 , звернувся до районного суду з заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи її тим, що протокольним рішенням колегії Вінницького апеляційного суду від 17.09.2024 у справі № 0203/1746/2012, за апеляційною скаргою ПАТ АБ «Укргазбанк» на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 31.07.2024 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про виконання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню відмолено.

Разом з тим, в матеріалах справи № 0203/1746/2012 міститься виконавчий лист № 0203/1746/2012, виданий Вінницьким районним судом Вінницької області 10.05.2012 по виконанню даного рішення, за яким боржником є ОСОБА_1 і в якому зазначено, що рішення суду набрало законної сили 09.04.2012.

Як вбачається з тексту виконавчих листів, Вінницький районний суд Вінницької області 10.05.2012 видав стягувачу ПАТ АБ «Укргазбанк» два виконавчі листи № 0203/1746/2012 по виконанню рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27.03.2012, що набрало законної сили 09.04.2012, в яких зазначено, що боржниками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 19.12.2013 рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27.03.2012 по даній справі залишено без змін, а отже виконавчі провадження № 33290810 та № 33289711 від 03.07.2012 підлягали відновленню, але у зв`язку з поновленням строку на апеляційне оскарження вказаного рішення суду судовий виконавець своїми постановами від 25.11.2012 повернув виконавчі документи до Вінницького районного суду Вінницької області за виконавчими провадженнями № 33290810 та № 33289711.

Матеріали виконавчого провадження № 33289711 не містять постанови щодо зупинення чи завершення виконавчого провадження. З огляду на таке, відсутня постанова щодо зупинення чи завершення виконавчого провадження № 33290810. В матеріалах судового провадження відсутні заяви стягувача щодо видачі виконавчого документу, поновлення виконавчого провадження чи скасування постанови судового виконавця про повернення виконавчого листа.

Вважає виконавчі провадження № 33290810, № 33289711 від 03.07.2012 не завершеними, але такими, що підлягають завершенню у зв`язку з пропуском строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Натомість 26.05.2014 Вінницьким районним судом Вінницької області був виданий виконавчий лист № 0203/1746/2012 з виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27.03.2012, за яким боржником являється відповідач ОСОБА_1 , при цьому, заяви про видачу виконавчого документа матеріали судової справи не містять.

На думку заявника, у даному випадку мало ставитись питання щодо поновлення виконавчого провадження і відповідно повернення виконавчого документу до виконання, а натомість суд помилково видав інший виконавчий документ.

За вказаних обставин просив визнати виконавчий документ № 0203/1746/2012, виданий Вінницьким районним судом Вінницької області 26.05.2014, таким, що не підлягає виконанню.

Рішення суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 17 березня 2025 року заява повернена заявнику.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

07 квітня 2025 року представник заявника адвокат Волинець В.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що виконавчий лист № 0203/1746/2012 виданий 26.05.2014 року не є дублікатом виконавчого листа № 0203/1746/2012, виданого 10.04.2012 року, який мав бути пред`явлений протягом 3-х років до виконання, тобто до 19.03.2014. А тому на думку апелянта виконавчий лист № 0203/1746/2012, виданий 26.05.2014 року, був виданий для незаконного поновлення строку для звернення до виконання рішення суду, а тому має бути визнаним таким, що не підлягає виконанню.

Вказує, що виконавчий лист № 0203/1746/2012 від 26.05.2014 року мав бути пред`явлений до виконання протягом року, до 19.12.2014, а запис, зроблений у виконавчому документів 30.09.2016 немає фактичного відображення в системі АСВП, і є підробкою.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну представника скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» Михайлишена Л. просить залишити ухвалу суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшли, проте їх відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції частина 3 статті 360 ЦПК України.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 25 квітня 2025 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без виклику сторін

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Частиною 2 статті 369 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві (заявникові) п. 6 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки предметом перегляду в суді апеляційної інстанції є ухвала суду першої інстанції про повернення заяви, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Мотиви, з яких суд першої інстанції дійшов висновку, і закон, яким він керувався

Приймаючи рішення про повернення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що повторне подання ОСОБА_1 заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є зловживанням процесуальним правом на подання такої заяви.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскаржувана ухвала відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності фундаментальними засадами цивільного права, спрямованими, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються на зовні законній юридичній підставі. Механізм зловживання процесуальними правами полягає в тому, що особа, яка бажає мати певний юридичний результат, вчиняє процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на ті юридичні факти, з якими пов`язується настання необхідного результату.

Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи встановлення явної неповаги до суду чи учасників справи (постанова ВС від 03 березня 2021 року у справі № 761/27076/19 (провадження № 61-14448св20).

Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.

За загальним правилом цивільного судочинства учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається (пункт 11 частини третьої статті 2, частина перша статті 44 ЦПК України).

За змістом положень цивільного процесуального закону зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню правильного рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Відповідно до статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними права дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

За обставинами цієї справи встановлено, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27 березня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 72 696,20 доларів США, а також судовий збір в сумі 3 219 грн (а.с. 82-83 т.1).

На виконання вказаного рішення 10 травня 2012 року було видано виконавчий лист як щодо боржника ОСОБА_1 , так і щодо боржника ОСОБА_2 .

На підставі виданих 10 травня 2012 року виконавчих листів, головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції Собчук В.В. здійснював примусове виконання рішення суду про стягнення заборгованості солідарно з боржника ОСОБА_1 , що підтверджується постановою про повернення виконавчого документа від 25 листопада 2013 року у виконавчому провадженні № 33290810, а також з боржника ОСОБА_2 , що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження від 03 липня 2012 року та постановою про повернення виконавчого документа від 25 листопада 2013 року у виконавчому провадженні № 33289711.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 08 листопада 2013 року поновлено представнику відповідача ОСОБА_2 Покоєвичу А.О. строк на апеляційне оскарження рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 березня 2012 року, а тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 48 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» постановою від 25 листопада 2013 року головний державний виконавець ВДВС Вінницького районного управління юстиції Собчук В.В. повернув виконавчий лист № 0203/1746/2012 у ВП № 33290810 щодо боржника ОСОБА_1 та У ВП № 33290810 щодо боржника ОСОБА_2 , до органу, що його видав.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 19 грудня 2013 року рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 березня 2012 року залишено без змін.

26 травня 2014 року за заявою стягувача ПАТ АБ «Укргазбанк» Вінницький районний суд Вінницької області видав два виконавчі листи на виконання рішення суду від 27 березня 2012 року у справі № 0203/1746/2012 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 72 696,20 доларів США та судового збору в розмірі 3 219,00 грн.

У виконавчих листах, виданих 26 травня 2014 року відносно боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , вказано, що рішення набрало законної сили 19 грудня 2013 року, тобто з моменту постановлення апеляційним судом відповідного рішення, що на думку апелянта нібито суперечить положенням ч. 1 ст. 223 ЦПК, в редакції від 13.03.2012 р., оскільки рішення суду набрало законної сили після закінчення строку на його оскарження в апеляційному порядку.

01.04.2024 ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Волинця В.В., звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документа № 0203/1746/2012 таким, що не підлягає виконанню, яка ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 31.07.2024 року задоволена. Вирішено визнати виконавчий лист № 0203/1746/2012 від 26.05.2014 з виконання рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27.03.2012, за якими боржниками являються ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , таким, що не підлягає виконанню.

Проте постановою Вінницького апеляційного суду від 17.09.2024 ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 31.07.2024 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено .

Цією постановою апеляційний суд встановив, що рішення Вінницького районного суду Вінницької області в справі № 0203/1746/2012 від 27 березня 20212 року набрало законної сили 19 грудня 2013 року після розгляду справи апеляційним судом.

Представник заявника намагаючись тлумачити норму статті 223 ЦПК України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, наводить її не повністю й стверджує, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційну скаргу. Разом з тим, норма статті 223 ЦПК України встановлює, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Крім того, зазначеною постановою апеляційного суду встановлено, що дії боржника ОСОБА_1 , який в 2013 році подав до ВДВС заяву про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна (в зв`язку із відновленням строку на апеляційне оскарження рішення суду, а згодом подав заяву про визнання виконавчих документів, що видані після перегляду рішення апеляційним судом таким, що не підлягають виконанню, свідчать про його недобросовісність та здійснення певних зусиль з тим, щоб фактично унеможливити виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитними договором.

Водночас у справі, яка наразі переглядається встановлено, що заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, подана до суду 12.03.2025, містить аналогічні за змістом обставини та підстави її подання, що і заява від 01.04.2024, яка вже була предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанцій, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

В апеляційній скарзі на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 17 березня 2025 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Волинець В.В. не наводить обставин, які були б іншими від тих, що наведені в заяві про визнання виконавчого документа таким, що не підлягають виконанню, яка вже розглянута судами, а натомість висловлює незгоду з постановою Вінницького апеляційного суду від 17 вересня 2025 року, яка набрала законної сили.

Позаяк в разі незгоди з судовим рішенням апеляційного суду заявник мав би оскаржити його в касаційному порядку, а не намагатися отримати іншу оцінку спірних правовідносин в суді першої інстанції, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що звернення заявника є повторним, а відтак має кваліфікуватися як зловживання процесуальними правами, і є підставою для повернення заяви.

Суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням норм процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Волинця Володимира Володимировича залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 17 березня 2025 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий І.М. Стадник

Судді М.В. Матківська

В.В. Сопрун