Провадження № 22-ц/801/787/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хмель Р. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 рокуСправа № 127/31918/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України,

відповідач (особа яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Покоєвичем Артемом Олексійовичем, на рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 13 січня 2025 року, ухвалене складі судді Хмеля Р. В. в м. Бершадь, дата складання повного рішення 17 січня 2025 року, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі- МТСБУ) звернулося до Бершадського районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10 грудня 2021 року на автодорозі М-30 492 км+505 м., з вини водія ОСОБА_1 , який керував автомобілем Skoda Octavia д.н.з. НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода.

На дату скоєння цієї пригоди водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, його вина у скоєнні ДТП підтверджується постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 26 квітня 2022 року, тому відповідальною особою за завдані збитки є відповідач по справі ОСОБА_1 .

В результаті вищевказаної пригоди був пошкоджений автомобіль «ВАЗ 211140», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , який 11 січня 2022 року повідомив про страховий випадок та з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ.

Згідно Звіту, складеного ФОП ОСОБА_3 , розмір матеріального збитку становить 85 480 грн 18 коп., що дорівнює ринковій вартості транспортного засобу до ДТП. Вартість КТЗ в пошкодженому стані за даними Інтернет аукціону (найвища позиція) становить 9 970 грн 23 коп., тому розмір регламентної виплати склав 75 509,95 грн (85 480,18 9 970,23), яка була виплачена позивачем ОСОБА_2 19 серпня 2022 року. Також позивач поніс витрати по оплаті послуг спеціаліста, який склав Звіт, в розмірі 2 293 грн 00 к., що підтверджується платіжним дорученням.

Відтак позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь кошти в розмірі понесених витрат в сумі 75 509, 95 грн., витрат за послуги спеціаліста в розмірі 2 293 грн, а також судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 13 січня 2025 року позов задоволено:

- стягнуто з ОСОБА_1 на користь МТСБУ 75 509,95 грн у сплаченого страхового відшкодування та 2 293 гривень витрат за послуги аварійного комісара, а 2 684 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що ДТП сталася з вини відповідача ОСОБА_1 , , наявним є причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями відповідача та завданою шкодою, а тому відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати завдану внаслідок пошкодження автомобіля шкоду. Оскільки цивільна відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована, а спричинена ним шкода в розмірі 75 509,95 грн відшкодована позивачем МТСБУ, тому до нього у порядку суброгації перейшло право вимоги до відповідача.

Не погодившись з цим рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Покоєвича А. О., 21 лютого 2025 року через засоби поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції невірно оцінив докази по справі, оскільки відповідач не був визнаний винуватим за вчинення ДТП, адже провадження у справі закрито за закінченням терміну накладення адміністративного стягнення (постанова Гайсинського районного суду Вінницької області від 26 квітня 2022 року у справі № 129/3634/21). Оцінка вартості (розміру) збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 22 лютого 2022 року була проведено оцінювачем ФОП ОСОБА_3 без належних на те повноважень та поза межами строків, встановлених Дорученням на виконання робіт по справі № 2099/1 від 21 січня 2022 року, виданим МТСБУ, при цьому даний звіт не містить на жодній з його сторінок підпису оцінювача ОСОБА_3 . Розрахунок вартості утилізації КТЗ марки «ВАЗ 211140» з номерним знаком НОМЕР_2 після ДТП від 16 серпня 2022 року також не може бути визнаний належним та достовірним доказом, оскільки на ньому відсутній підпис особи, яка його складала та особи, яка його погоджувала.

25 березня 2025 року з пропуском встановленого судом строку через систему «Електронний суд» представник МТСБУ адвокат Патрик Г. Г. подала відзив на апеляційну скаргу , просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Як поважну причину неподання відзиву у встановлений строк вказує на те, що для уточнення дати проведення оцінки, яка зазначена у Звіті, нею був направлений запит ФОП ОСОБА_3 та лише 24 березня 2025 року на електронну адресу надійшла відповідь, тому раніше не було змоги подати відзив.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

По справі встановлено наступне:

- 10 грудня 2021 року на автодорозі М-30 492 км+505 м., сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля Skoda Octavia, р.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля ВАЗ 21040, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 ;

- згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , автомобіль «ВАЗ 211140», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2010 року випуску, належить на праві власності ОСОБА_2 (а.с. 12);

- цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «ВАЗ 211140», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2010 року випуску, на момент ДТП була застрахована: поліс № AP / 1890002 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 10 липня 2021 року в СК «КРАЇНА» (а. с. 13 на звороті, а. с. 14);

- на дату скоєння ДТП водій транспортного засобу SCODA OCTAVIA, р.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 15-17);

- постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 26 квітня 2022 року у справі № 129/3634/21 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП ОСОБА_1 закрито в зв`язку зі спливом передбаченого ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення. Постанова набрала законної сили 06 травня 2022 року, оскаржена не була (а. с. 18 20);

- 11 січня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (надалі МТСБУ) із заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), що сталася 10 грудня 2021 року на автодорозі М30 492х505 за участю транспортного засобу «Skoda Octavia» з номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу «ВАЗ 211140» з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 (а.с. 9);

- звіту № 22-109 про оцінку вартості (розміру) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту т/з «ВАЗ 211140» д.н.з. НОМЕР_2 (з урахуванням зносу) 75 509,95 грн (а. с. 22 24);

- МТСБУ сплатило експерту за виготовлення звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу 2 293 грн, що підтверджується платiжною інструкцією № 934322 вiд 29 вересня 2022 року (33 на звороті);

- МТСБУ 19 серпня 2022 року здійснило виплату відшкодування потерпілому ОСОБА_2 в розмірі 75 509,95 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 933003 від 19 серпня 2022 року (а.с. 33);

- відповідно до розрахунку вартості КТЗ марки «ВАЗ 211140» д.н.з. НОМЕР_2 після ДТП та розміру регламентної виплати, вартість КТЗ в пошкодженому стані складає 9 970,23 грн. (а. с. 31 на звороті);

Між сторонами виник спір про стягнення виплачених страховиком сум із винної особи в порядку регресу.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до частини 1 статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV, при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з підпункту 38.2.1. пункту 38.2. ст. 38 та підпункту «а» пункту 41.1. статті 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-ІV, на МТСБУ покладається обов`язок за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодувати власнику транспортного засобу, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, шкоду, заподіяну іншим транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Після сплати страхового відшкодування МТСБУ має право зворотної вимоги (регресу) до власника, водія транспортного засобу, винного у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

В справі що розглядається на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , який був винуватцем настання ДТП, не була застрахована у встановленому Законом порядку, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована, тому відповідно до вимог підпункту «а» пункту 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у МТСБУ виник обов`язок виплатити страхове відшкодування ОСОБА_4 , чия відповідальність була застрахована.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що вина ОСОБА_1 не доведена, оскільки постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 26 квітня 2022 року було прийнято рішення про закриття провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, апеляційний суд зазначає наступне:

Так, постановою Гайсинського районного суду Вінницької області від 26 квітня 2022 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Зі змісту частини 1 статті 38 КУпАП вбачається, що закриття провадження на зазначеній підставі можливе за одночасної наявності таких умов: вчинення (виявлення) адміністративного правопорушення; сплив встановленого законом строку.

Тобто для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП, можливо лише за умови встановлення факту вчинення особою протиправної дії чи бездіяльності, що підпадають під визначені законом ознаки адміністративного правопорушення.

У разі недоведеності наявності складу адміністративного правопорушення та не підтвердження його належними та допустимими доказами, виключається можливість закрити провадження у адміністративній справі саме за пунктом 7 частини 1 статті 247 КУпАП.

У цьому разі законодавець передбачив іншу підставу для закриття провадження у справі за відсутності події і складу адміністративного правопорушення (пункт 1 частини 1 статті 247 КУпАП).

Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Верховний Суд неодноразово виснував, що закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18).

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду…»

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № № 686/4557/18; від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 та в ряді інших.

Враховуючи те, що вина заподіювача шкоди презюмується (частина 2 статті 1166 ЦК України), а закриття справи про адміністративне правопорушення в зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення не є реабілітуючою обставиною, - вірним є висновок суду першої інстанції про доведення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні ДТП.

Оцінюючи доводи про те, що оцінка вартості (розміру) збитків заподіяних пошкодженнями транспортного засобу від 22 лютого 2022 року була проведена оцінювачем ФОП ОСОБА_3 без належних на те повноважень та поза межами строків, встановлених Дорученням МТСБУ на виконання робіт по справі № 2099/1 від 21 січня 2022 року, при цьому Звіт не містить на жодній зі сторінок підпису оцінювача ОСОБА_3 , апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна, майнових прав - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» практична діяльність з оцінки майна може здійснюватися виключно суб`єктами оціночної діяльності, визнаними такими відповідно до статті 5 цього Закону. Діяльність судових експертів, пов`язана з оцінкою майна, здійснюється на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про судову експертизу", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом щодо методичного регулювання оцінки такого майна.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі. Права, обов`язки та відповідальність суб`єктів оціночної діяльності встановлюються цим та іншими законами.

Згідно із частиною 1 статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Як вбачається зі Звіту № 22-109 (а. с. 22-24) та з наявних у справі копій Сертифікату суб`єкта оціночної діяльності № 666/20 від 31.07.2020, який дійсний до 31.07.2023 року, та Свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів, на момент проведення оцінки та складання Звіту ФОП ОСОБА_3 був належним суб`єктом оціночної діяльності. Звіт підписаний кваліфікованим електронним підписом з посиланням на онлайн сервіс для його перевірки (остання сторінка Звіту).

Ненадання оцінювачем Звіту в строк, зазначений в дорученні МТСБУ: до 15.02.2022 року (а. с. 21), не впливає на правильність виконаної оцінки (доводів апеляційної скарги щодо цього немає), проведеної належним оцінювачем та з правильним використанням право регулюючих норм законодавства, а лише може (за наявності для того підстав) вплинути на відносини між МТСБУ та оцінювачем.

Отже, твердження апеляційної скарги в цій частині є надуманими та не спростовують правильність висновків суду щодо належності та допустимості наданих позивачем доказів.

Оцінюючи доводи сторони захисту про те, що розрахунок вартості утилізації КТЗ марки «ВАЗ 211140» з номерним знаком НОМЕР_2 після ДТП від 16 серпня 2022 року також не може бути визнаний належним та достовірним доказом, оскільки на ньому відсутній підпис особи, яка його складала та особи, яка його погоджувала, апеляційний суд зазначає наступне.

Розрахунок вартості КТЗ марки «ВАЗ 211140» з номерним знаком НОМЕР_2 після ДТП визначений спеціалістом МТСБУ з урахуванням положень пункту 34.4 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі». Порядок оформлення такого розрахунку спеціальним законом не передбачений та є внутрішнім документом позивача. Вказаний документ є одним із електронних документів страхової компанії та завірений електронним підписом представника МТСБУ.

Апеляційний суд також зауважує, що з огляду на змагальність сторін у цивільному процесі (стаття 12 ЦПК України), обов`язок доказування, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 81 ЦПК України), відповідач, заперечуючи проти позову, не надав жодних доказів на спростування правильності проведено оцінки розміру матеріального збитку, вартості залишків транспортного засобу після ДТП, не клопотав перед судом про призначення судової експертизи, тощо, тобто не спростував докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 , який був винуватцем настання ДТП, не була застрахована у встановленому Законом порядку, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована, тому відповідно до вимог підпункту «а» пункту 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у МТСБУ виник обов`язок виплатити страхове відшкодування ОСОБА_4 , яке він виконав, сплативши потерпілому 75 509,95 грн на підставі платіжної інструкції № 933033 від 19 серпня 2022 року (а. с. 33), а також сплатив за проведення оцінки пошкодженого майна ФОП ОСОБА_3 2 293 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи платіжною інструкцією № 934322 (а. с. 33 на звороті).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач довів належними та допустимими доказами своє право на стягнення в порядку регресу з відповідача ОСОБА_1 здійснених позивачем на косить потерпілого виплат.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , поданої його представником адвокатом Покоєвичем А. О., не спростовують ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 13 січня 2025 року залишити без змін.

Вирішуючи питання судових витрат, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України та того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана його представником адвокатом Покоєвичем А. О. не підлягає задоволенню, понесені ним судові витрати у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді, слід залишити за ним.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Покоєвичем Артемом Олексійовичем залишити без задоволення.

Рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 13 січня 2025 року залишити без змін.

Судові витрати ОСОБА_1 понесені ним в апеляційній інстанції, залишити за ним.

Поновити дію рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 13 січня 2025 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк