Провадження № 2/357/475/25
25 квітня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючий суддя Цукуров В.П.,
секретар судового засідання Чайка О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №1 в місті Біла Церква Київської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОМІСТ-СЕРВІС», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Головний сервісний центр МВС в особі Територіального сервісного центру №3249 Регіонального центру МВС України, Територіального сервісного центру №3246 Регіонального центру МВС України про визнання права власності та витребування майна з чужого володіння
Короткий зміст позовних вимог.
У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі «Позивач), в інтересах якої дії її представник, звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 (далі «Відповідач-1»), ТОВ «АВТОМІСТ-СЕРВІС» (далі «Відповідач-2»), ОСОБА_3 (далі «Відповідач-3»), ОСОБА_4 (далі «Відповідач-4») про визнання права власності та витребування майна з чужого володіння, третя особа - Головний сервісний центр МВС в особі Територіального сервісного центру №3249 Регіонального центру МВС України, Територіального сервісного центру №3246 Регіонального центру МВС України (далі «Третя особа»).
В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на такі обставини.
03.01.2020 року Позивач зареєструвала право власності на автомобіль марки «Skoda» моделі «Roomster», 2014 року випуску, VIN (№ кузова) НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 згідно технічної операції №70 «реєстрація б/в транспортного засобу, привезеного з-за кордону по ВМД №UA100210/2019/766150 від 15 листопада 2019 року». Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .
06.01.2020 ОСОБА_1 на прохання ОСОБА_5 передала йому зазначений автомобіль, свідоцтво про реєстрацію та ключ до нього для здійснення останнім поїздки в інше місто, так як тривалий час підтримувала з ним товариські відносини. При цьому ОСОБА_1 не уповноважувала його на вчинення будь-яких правочинів щодо автомобіля.
Проведення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні доручено Білоцерківському РУП ГУНП в Київській області.
Згідно з листом Територіального сервісного центра№3243 від 26.01.2023 року №31/10/3242-98 автомобіль «Skoda Roomster» VIN (номер кузова) НОМЕР_1 державний номерний знак НОМЕР_3 05.11.2022 року перереєстровано на нового власника.
Відповідно до листа Територіального сервісного центра №3243 (надалі ТСЦ №3243) від 08.02.2023 року №31/10/3242-148 автомобіль «Skoda Roomster» VIN (номер кузова) НОМЕР_1 державний номерний знак НОМЕР_3 05.11.2022 перереєстровано на ОСОБА_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору укладеного у СГ № 8120/22/010183 від 03.11.2022 року. Державний номерний знак НОМЕР_5 .
- заява №860676199 від 05.11.2022 ОСОБА_4 про проведення операції «308- перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу (СГ);
- договір купівлі-продажу транспортного засобу від 03.11.2022 року №8120/22/010183, укладеного між ТОВ «АВТОМІСТ-СЕРВІС» та ОСОБА_4 ;
- акт огляду реалізованого транспортного засобу від 03.11.2022 року №8120/22/010183, підписаного ТОВ «АВТОМІСТ-СЕРВІС» та ОСОБА_4 ;
- акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер від 02.11.2022 року №8120/22/1/010183, підписаний від імені ТОВ «АВТОМІСТ-СЕРВІС» та від імені ОСОБА_1 ;
- договір комісії від 02.11.2022 року №8120/22/1/010183, підписаний від імені ТОВ «АВТОМІСТ-СЕРВІС» та від імені ОСОБА_1 .
Таким чином, ТОВ «АВТОМІСТ-СЕРВІС» на підставі акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер від 02.11.2022 року №8120/22/1/010183 та договору комісії від 02.11.2022 року №8120/22/1/010183 здійснило на користь ОСОБА_4 відчуження автомобіля «Skoda Roomster» VIN (номер кузова) НОМЕР_1 .
Згідно з листом Територіального сервісного центра №3246 (надалі - ТСЦ 3246) від 23.02.2023 року №31/10/3246-181 22.12.2022 року автомобіль «Skoda Roomster» VIN (номер кузова) НОМЕР_1 державний номерний знак НОМЕР_5 перереєстровано на нового власника ОСОБА_3 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі продажу від 22.12.2022 року.
ОСОБА_1 не підписувала будь-яких документів щодо переоформлення автомобіля «Skoda Roomster», VIN (№ кузова) НОМЕР_1 на іншу особу та не була присутня в ТСЦ №3243.
Таким чином, автомобіль марки «Skoda» моделі «Roomster», VIN (№ кузова) НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 був відчужений у ОСОБА_1 , поза її волею.
З огляду на викладене, Позивач просила суд:
визнати за нею право власності на автомобіль марки «Skoda» моделі «Roomster», 2014 року випуску, VIN (№ кузова) НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 ;
витребувати у ОСОБА_3 на її користь автомобіль марки «Skoda» моделі «Roomster», 2014 року випуску, VIN (№ кузова) НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 .
стягнути з Відповідачів на свою користь судові витрати.
Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи.
07.11.2024 року ухвалою суду було відкрито провадження у справі та постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 41-42).
03.12.2024 року до канцелярії суду за допомогою системи «Електронний суд» від Третьої особи надійшли пояснення щодо позову. У поясненнях Третьою особою було зазначено, що в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України, (далі ЄДРТЗ), міститься наступна інформація щодо реєстраційних дій відносно вищевказаного транспортного засобу марки «Skoda» модель «Roomster»: 1) 03.01.2020 року в територіальному сервісному центрі № 3242 регіонального сервісного центру МВС в Київській області на ім`я ОСОБА_1 на підставі вантажно-митної декларації №UA100210/2019/766150 від 15.11.2019 року зареєстровано автомобіль марки «Skoda» модель «Roomster», VIN (№ кузова) НОМЕР_6 , номер двигуна НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 . 2) 05.11.2022 року в територіальному сервісному центрі № 3249 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області (філія ГСЦ МВС) вищевказаний транспортний засіб марки «Skoda» модель «Roomster» перереєстровано на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8120/22/010183 від 03.11.2022 року, укладеного в суб`єкті господарювання ТОВ «АВТОМІСТ-СЕРВІС» з ОСОБА_1 на ОСОБА_4 . Також, в ЄДРТЗ міститься інформація, що перереєстрація транспортного засобу відбувалась на підставі акту огляду реалізованого транспортного засобу від 03.11.2022 року №8120/22/004733; акт техкомісії від 02.11.2022 року № 8120/22/1/010183 та договір комісії від 02.11.2022 року № 8120/22/1/010183. 3) 22.12.2022 року в територіальному сервісному центрі № 3246 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області (філія ГСЦ МВС), вищевказаний транспортний засіб перереєстровано на ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного в ТСЦ МВС № 3246 за № 3246/2022/3567021 від 22.12.2022 року від імені ОСОБА_4 , продавцем виступав ОСОБА_6 , за дорученням серії НРР № 024875 від 28.11.2022 року, виданим приватним нотаріусом Мартинюк П.М. Станом на день подання пояснення, відповідно до ЄДРТЗ власником вказаного транспортного засобу є ОСОБА_3 . Згідно з відомостями, наявними в ЄДРТЗ, 12.10.2023 року внесена інформація про обтяження транспортного засобу SKODA ROOMSTER, VIN (№ кузова) НОМЕР_6 у вигляді арешту та/або заборона на відчуження на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (а.с. 63-68).
У всі призначені по справі підготовчі судові засідання Відповідачі не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи вважаються повідомленими належним чином. Про причини неявки суду не повідомили, відзиву, пояснень, жодних заяв чи клопотань від них на адресу суду не надходило (а.с. 57, 58, 59, 60, 61, 106, 107).
21.01.2025 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження по даній цивільній справі та призначено її до розгляду по суті на 06.03.2025 року (а.с. 111-112).
У призначені по справі судові засідання Позивач/її представник не з`явилися, до канцелярії суду подали заяви про розгляд справи без їхньої участі. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечували (а.с. 108, 135, 156).
У всі призначені по справі судові засідання Відповідачі/їхні представники не з`явилися. Про причини неявки суду не повідомили, відзиву, пояснень, жодних заяв чи клопотань від них на адресу суду не надходило. При цьому, суд вважає Відповідачів таким, що були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, оскільки це підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «адресат відсутній за вказаної адресою» та «за закінченням терміну зберігання». Днем вручення судової повістки у такому випадку є день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, висловленій в постанові від 13.05.2024 року у справі №755/4829/23 (а.с. 124, 126, 127, 131, 132, 148, 149, 152, 154).
У призначені по справі судові засідання представник Третьої особи не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 68).
Згідно з ст. ст. 280-282 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
У зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно із ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
2. Мотивувальна частина.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
03.01.2020 року Позивач зареєструвала право власності на автомобіль марки «Skoda» моделі «Roomster», 2014 року випуску, VIN (№ кузова) НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 згідно технічної операції №70 «реєстрація б/в транспортного засобу, привезеного з-за кордону по ВМД №UA100210/2019/766150 від 15 листопада 2019 року». Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с. 11, 13).
В ЄДРТЗ міститься наступна інформація щодо реєстраційних дій відносно вищевказаного транспортного засобу марки «Skoda» модель «Roomster»:
1) 03.01.2020 року в територіальному сервісному центрі № 3242 регіонального сервісного центру МВС в Київській області на ім`я ОСОБА_1 на підставі вантажно-митної декларації №UA100210/2019/766150 від 15.11.2019 року зареєстровано автомобіль марки «Skoda» модель «Roomster», VIN (№ кузова) НОМЕР_6 , номер двигуна НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 ;
2) 05.11.2022 року в територіальному сервісному центрі № 3249 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області (філія ГСЦ МВС) вищевказаний транспортний засіб марки «Skoda» модель «Roomster» перереєстровано на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8120/22/010183 від 03.11.2022 року, укладеного в суб`єкті господарювання ТОВ «АВТОМІСТ-СЕРВІС» з ОСОБА_1 на ОСОБА_4 . Також, в ЄДРТЗ міститься інформація, що перереєстрація транспортного засобу відбувалась на підставі акту огляду реалізованого транспортного засобу від 03.11.2022 року №8120/22/004733; акт техкомісії від 02.11.2022 року № 8120/22/1/010183 та договір комісії від 02.11.2022 року № 8120/22/1/010183;
3) 22.12.2022 року в територіальному сервісному центрі № 3246 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області (філія ГСЦ МВС), вищевказаний транспортний засіб перереєстровано на ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного в ТСЦ МВС № 3246 за № 3246/2022/3567021 від 22.12.2022 року від імені ОСОБА_4 , продавцем виступав ОСОБА_6 , за дорученням серії НРР № 024875 від 28.11.2022 року, виданим приватним нотаріусом Мартинюк П.М. Станом на день подання пояснення, відповідно до ЄДРТЗ власником вказаного транспортного засобу є ОСОБА_3 (а.с. 99-101).
- заява №860676199 від 05.11.2022 ОСОБА_4 про проведення операції «308- перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу (СГ);
- договір купівлі-продажу транспортного засобу від 03.11.2022 року №8120/22/010183, укладеного між ТОВ «АВТОМІСТ-СЕРВІС» та ОСОБА_4 ;
- акт огляду реалізованого транспортного засобу від 03.11.2022 року №8120/22/010183, підписаного ТОВ «АВТОМІСТ-СЕРВІС» та ОСОБА_4 ;
- акт технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер від 02.11.2022 року №8120/22/1/010183, підписаний від імені ТОВ «АВТОМІСТ-СЕРВІС» та від імені ОСОБА_1 ;
- договір комісії від 02.11.2022 року №8120/22/1/010183, підписаний від імені ТОВ «АВТОМІСТ-СЕРВІС» та від імені ОСОБА_1 (а.с. 17-26).
Таким чином, ТОВ «АВТОМІСТ-СЕРВІС» на підставі акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер від 02.11.2022 року №8120/22/1/010183 та договору комісії від 02.11.2022 року №8120/22/1/010183 здійснило на користь ОСОБА_4 відчуження автомобіля «Skoda Roomster» VIN (номер кузова) НОМЕР_1 .
Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України.
Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.
Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).
За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).
Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 Кодексу.
Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) . Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.
Відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
Положеннями ст. 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з вимогами частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
За змістом статті 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.
Отже, якщо продавець продав товар, який належить іншій особі на праві власності, і при цьому продавець не мав права його відчужувати, то покупець не набуває права власності на товар, крім випадків, коли власник не має права вимагати його повернення. Зокрема, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у випадках, встановлених статтею 388 ЦК України.
Право власника згідно з частиною першої статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, за яких за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
У постанові від 26.10.2022 року у справі № 227/3760/19-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що будь-який правочин є вольовою дією, а тому, перед тим як здійснювати оцінку на предмет дійсності чи недійсності, потрібно встановити наявність та вираження волі особи (осіб), які його вчинили. У частині першій статті 215 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевиявлення учасника правочину, зафіксоване в належній формі, що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож внаслідок правочину учасники набувають права і обов`язки, що не спричиняють для них правових наслідків. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.
Також суд ураховує наступні правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 27.11.2024 року в справі № 204/8017/17.
«84. Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямо-вана на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
85. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутріш-ній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямо-ваний на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
86. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 205 ЦК України).
87. Відповідно до абзацу першого частини другої статті 207 ЦК України правочин вважа-ється таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторона-ми)…
89. За положеннями статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодер-жання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчем-ний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
90. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзац перший частини першої статті 216 ЦК України).
91. Згідно з абзацом першим частини першої статті 218 ЦК України недодержання сторо-нами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійс-ність, крім випадків, встановлених законом.
92. Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги зако-ну про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовили-ся щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне пос-відчення договору не вимагається.
93. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується пе-редати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зо-бов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України)...
95. Відповідно до абзацу першого статті 638 ЦК України в редакції, чинній на час виник-нення спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
96. Тлумачення вищенаведених норм ЦК України свідчить, що обов`язковим елементом двостороннього правочину (в даному випадку купівлі-продажу) є дії його сторін щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто правочин не може бути визнаний таким, що відбувся, без цілеспрямованих дій його сторін, які є вираженням їх волевиявлення.
97. Отже, основним критерієм, за яким можна розмежувати укладені та неукладені право-чини купівлі-продажу, є факт вираження сторонами правочину їх волевиявлення - зовнішньої об`єктивної форми виявлення волі особи, що проявляється у вчиненні цілеспрямованих дій з метою зміни цивільних правовідносин, що склалися на момент вчинення правочину.
98. Коли ж відсутній факт вираження волевиявлення стороною двостороннього правочину, можна говорити про відсутність обов`язкового суб`єкта цивільних правовідносин та, як наслі-док, констатувати відсутність фактичної підстави для виникнення договірних правовідносин.
99. Тобто, на відміну від укладених правочинів, у цьому випадку не виникає самої можли-вості піддати юридичній оцінці об`єктивно відсутній юридичний факт (цілеспрямовану дію), існування якого було б зумовлено юридично значимим волевиявленням учасника цивільних правовідносин.
100. Натомість у випадку недійсності чи нікчемності правочину насамперед йдеться про юридичну кваліфікацію об`єктивно наявного та вираженого у певний спосіб волевиявлення суб`єкта права щодо виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин.
101. Таким чином, на відміну від неукладеного правочину, оспорюваний та нікчемний пра-вочин є такими, що відбулися, а його сторони виразили своє волевиявлення на зміну цивіль-них правовідносин.
102. Конструкція частини третьої статті 203 ЦК України визначає наявність волевиявлення учасника правочину обов`язковим і безумовним елементом, додержання якого є необхідним для чинності правочину. При цьому таке волевиявлення має бути: 1) вільним; 2) відповідати внутрішній волі учасника правочину.
103. В пунктах 7.5-7.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначено, що порушення вимог законо-давства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у частині першій статті 215, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійс-ність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учас-ника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на папе-ровому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю на вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
104. Отже, тлумачення частини третьої статті 203 ЦК України дає підстави стверджувати, що вона застосовується лише тоді, коли існує хоча б якесь волевиявлення учасника правочину. Якщо процес формування його волі відбувся під впливом (тиском) зовнішніх обставин чи фак-торів, які її деформують, за приписами частини першої статті 215 ЦК України це є підставою для визнання правочину недійсним.
105. Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки за договором, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмо-ва форма, в якій зафіксовані умови договору) породжує правовідносини, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін (див. постанову Верховного Суду України від 07 черв-ня 2017 року у справі № 6-872цс17).
106. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для цього виду договорів не вимагалася (абзац перший частини другої статті 639 ЦК України).
107. Підпис на правочині, для якого визначено обов`язкову письмову форму, виконує функ-цію підтвердження волевиявлення сторони, зафіксованого у тексті цього правочину. При цьо-му підпис є обов`язковим атрибутом письмової форми правочину.
108. З огляду на зміст частини четвертої статті 203, частини першої статті 215, частини пер-шої статті 218 ЦК України закон не пов`язує недійсність правочину з недотриманням установ-леної для нього обов`язкової письмової форми, частиною якої є підпис сторін.
109. Водночас укладеність договору пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх істо-тних його умов (див. частину першу статті 638 ЦК України). Належним підтвердженням дося-гнення сторонами згоди щодо визначених у договорі умов є, зокрема, їх підписи.
110. Абзац другий частини першої статті 218 ЦК України визначає право заперечення одні-єю зі сторін факту вчинення правочину та встановлює, що такий факт може доводитися пись-мовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами, окрім показань свідків.
111. Відповідно до частини другої статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропо-зицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
112. Тобто ЦК України передбачає можливість вважати дійсним договір, укладений з дефек-тами його письмової форми, зокрема й підпису, за таких умов: 1) узгодження сторонами його істотних умов, що також включає в себе волевиявлення сторін на укладення відповідного до-говору; 2) виконання чи часткове виконання сторонами умов договору. Розглядаючи подібні спори, суди повинні з`ясовувати, чи існує підтвердження укладення і виконання такого дого-вору. Якщо існує, то є підстави вважати такий договір дійсним і обов`язковим для сторін, якщо ні - то договір є неукладеним.
113. Наведене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верхо-вного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сто-ронами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розгляну-ти по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від установ-лених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сто-ронами.
114. На переконання Великої Палати Верховного Суду, засоби, визначені абзацом другим частини першої статті 218 ЦК України, можуть бути використані також для доведення факту вчинення правочину, що сприятиме захисту права іншої сторони правочину, який фактично відбувся, від зловживань у вигляді оспорювання факту вчинення цього правочину лише з огля-ду на відсутність підпису.
115. Неукладеність договору у зв`язку з недотриманням установленої для нього законом обов`язкової письмової форми, зокрема й щодо його підписання, повинна насамперед корелю-ватися з відсутністю у сторони правочину волевиявлення на його укладення, про що може свідчити факт непідписання договору цією особою чи підписання його від імені сторони ін-шою неуповноваженою особою (підроблення підпису).
116. Отже, відсутність або підроблення підпису сторони (яка у зв`язку із цим фактично не є учасником договірних правовідносин) на письмовому правочині створює презумпцію відсут-ності волевиявлення сторони на виникнення, зміну чи припинення цивільних правовідносин, яка може бути спростована письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими до-казами, що підтверджують факт наявності волевиявлення на укладення правочину у сторони, яка заперечує проти цього. Натомість неспростування цієї презумпції свідчить про неукладе-ність договору, яка ґрунтується на положеннях абзацу першого частини першої статті 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
117. Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутність (під-роблення) підпису сторони правочину, щодо якого передбачена обов`язкова письмова форма, за загальним правилом не свідчить про недійсність цього правочину, а вказує на дефект його форми та за відсутності підтвердження волевиявлення сторони на його укладення, свідчить про неукладеність такого правочину.
118. Неукладений правочин не може бути визнаний недійсним чи вважатися нікчемним (не-дійсним у силу вимог закону), оскільки недійсність правочину як приватноправова категорія покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів, щодо яких було виражено волевиявлення сторін правочину, або ж їх відновлювати.
119. З огляду на наведене вище, правочин щодо відчуження майна, який від імені продавця підписаний сторонньою особою та при посвідченні якого використано викрадені документи, а особу продавця встановлено на підставі підробленого документа, за умови невстановлення фа-кту зловживання з боку продавця своїми правами потрібно кваліфікувати як неукладений.»
Висновки суду.
Судом встановлено, що 03.01.2020 року Позивач зареєструвала право власності на автомобіль марки «Skoda» моделі «Roomster», 2014 року випуску, VIN (№ кузова) НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 згідно технічної операції №70 «реєстрація б/в транспортного засобу, привезеного з-за кордону по ВМД №UA100210/2019/766150 від 15 листопада 2019 року». Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а.с. 11, 13).
В ЄДРТЗ міститься наступна інформація щодо реєстраційних дій відносно автомобіля марки «Skoda» моделі «Roomster», 2014 року випуску, VIN (№ кузова) НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 :
1) 03.01.2020 року в територіальному сервісному центрі № 3242 регіонального сервісного центру МВС в Київській області на ім`я ОСОБА_1 на підставі вантажно-митної декларації №UA100210/2019/766150 від 15.11.2019 року зареєстровано автомобіль марки «Skoda» модель «Roomster», VIN (№ кузова) НОМЕР_6 , номер двигуна НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 ;
2) 05.11.2022 року в територіальному сервісному центрі № 3249 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області (філія ГСЦ МВС) вищевказаний транспортний засіб марки «Skoda» модель «Roomster» перереєстровано на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8120/22/010183 від 03.11.2022 року, укладеного в суб`єкті господарювання ТОВ «АВТОМІСТ-СЕРВІС» з ОСОБА_1 на ОСОБА_4 . Також, в ЄДРТЗ міститься інформація, що перереєстрація транспортного засобу відбувалась на підставі акту огляду реалізованого транспортного засобу від 03.11.2022 року №8120/22/004733; акт техкомісії від 02.11.2022 року № 8120/22/1/010183 та договір комісії від 02.11.2022 року № 8120/22/1/010183;
3) 22.12.2022 року в територіальному сервісному центрі № 3246 регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Київській області (філія ГСЦ МВС), вищевказаний транспортний засіб перереєстровано на ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу, укладеного в ТСЦ МВС № 3246 за № 3246/2022/3567021 від 22.12.2022 року від імені ОСОБА_4 , продавцем виступав ОСОБА_6 , за дорученням серії НРР № 024875 від 28.11.2022 року, виданим приватним нотаріусом Мартинюк П.М. Станом на день подання пояснення, відповідно до ЄДРТЗ власником вказаного транспортного засобу є ОСОБА_3 .
Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.
Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17.02.2016 року у справі№ 6-2407цс15).
Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.
Отже, право власності на майно, яке було передано за угодами щодо його відчуження поза волею власника, не набувається, у тому числі й добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване.
Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.
Таким чином, у випадку якщо майно вибуло з володіння законного власника поза його волею, він може розраховувати на повернення такого майна, незважаючи на добросовісність та відплатність його набуття сторонніми особами, і має право звернутися до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Разом з тим, відповідно до абз. 1 п. 3 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 07.09.1998 № 1388 (надалі Порядок №1388), державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС.
До основних функцій ТСЦ МВС, зокрема, належить: проведення реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів з видачою свідоцтва про реєстрацію, тимчасових реєстраційних талонів та номерних знаків на транспортні засоби , здійснення обміну реєстраційних документів та номерних знаків на транспортні засоби, зняття з обліку зареєстрованих транспортних засобів.
Державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів здійснюється відповідно до приписів чинного законодавства, зокрема, Закону України «Про дорожній рух» та Порядку № 1388, яким встановлена єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, (далі транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.
Відповідно до частини першої статті 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквеночислової комбінації номерних знаків з їх видачою або без такої, оформленням і видачою реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді.
Однак, саме нормами Порядку № 1388 визначено алгоритм реєстраційних дій щодо транспортних засобів.
Згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Абзацом п`ятим пункту 40 Порядку № 1388 визначено, що державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів скасовується, зокрема, у разі визнання недійсним правочину, на підставі якого проводилася державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортного засобу; на підставі рішення суду.
Тобто, для скасування державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу мають бути правові підстави, передбачені Порядком № 1388, зокрема, наявність відповідного судового рішення про визнання недійсним правочину, яке набрало законної сили, а тому встановлення окремого зобов`язання для його виконання не потрібно.
Приписами Порядку № 1388 не передбачено поновлення реєстрації транспортного засобу за попереднім власником.
Згідно з пунктом 8 Порядку № 1388 документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є, зокрема, копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин.
Таким чином, для здійснення державної реєстрації спірного транспортного засобу «Skoda» модель «Roomster» за Позивачем, в рішенні суду повинно бути зазначено про визнання права власності на транспортний засіб за ОСОБА_1 .
Отже, відсутність документів, які засвідчують право власності ОСОБА_1 на автомобіль марки «Skoda» моделі «Roomster», VIN (№ кузова) НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , перешкоджає реєстрації даного автомобіля у сервісному центрі, а також праву Позивача розпоряджатися та користуватися вищевказаним транспортним засобом.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
У справі, що розглядається, позивач звернувся до суду з вимогами, які по своїй суті є належним та ефективним способом захисту його порушеного права.
З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі наданих сторонами та витребуваних судом доказів.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з вказаним позовом, Позивачем були також понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 гривень, які документально підтверджені (а.с. 7).
Оскільки позовні вимоги Позивача підлягають задоволенню, то з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з Відповідачів на користь Позивача необхідно стягнути судові витрати по справі, які складаються з судового збору за подачу позову в розмірі 2422,40 гривень, тобто по 605,60 гривень з кожного.
3. Резолютивна частина.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОМІСТ-СЕРВІС», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Головний сервісний центр МВС в особі Територіальний сервісний центр №3249 Регіонального центру МВС України, Територіальний сервісний центр №3246 Регіонального центру МВС України про визнання права власності та витребування майна з чужого володіння задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «Skoda» моделі «Roomster», 2014 року випуску, VIN (№ кузова) НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 .
Витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 автомобіль марки «Skoda» моделі «Roomster», 2014 року випуску, VIN (№ кузова) НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень 60 копійок).
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОМІСТ-СЕРВІС» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень 60 копійок).
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень 60 копійок).
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень 60 копійок).
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

Відповідачі:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Товариство з обмеженою відповідальністю «АВТОМІСТ-СЕРВІС», місцезнаходження: вулиця Святослава Хороброго, будинок 12, офіс 1 місто Дніпро, Дніпропетровська область, 49044, код за .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_8 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_9 .

Третя особа - Головний сервісний центр МВС, місцезнаходження: вулиця Лук`янівська, будинок 62, місто Київ, 04071, код за .

Повне судове рішення складено 07.05.2025 року.

Суддя В. П. Цукуров