Справа №751/236/25
Провадження №2/751/479/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 р. місто Чернігів

Новозаводський районний суд м. Чернігова

Суддя секретар Лібстер А. С. Рак Я. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу№ 751/236/25
за позовомОСОБА_1
до відповідачки третя особа ОСОБА_2 Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради
пропозбавлення батьківських прав
учасники справи та представники:
позивачОСОБА_1
відповідачка представник третьої особи не з`явилась ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що він є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те що з 2022 року вони з відповідачкою проживають окремо, дитина проживає з батьком. З 2022 року і по цей час мати дитини ОСОБА_2 зовсім не зустрічається зі своєю дитиною. За весь час з 2022 року як позивач з відповідачкою стали проживати окремо відповідачка ніякі грошові кошти не сплачувала. Крім цього ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідачка не надавала і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. Донька не отримувала від матері жодного подарунку, жодної іграшки з 2022 року. Відповідачка ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків по вихованню дитини, навіть не цікавиться життям, не відвідує доньку вдома та в дитячому садочку, отже відповідачка ОСОБА_2 самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Просить позбавити її батьківських прав по відношенню до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути аліменти на його користь у розмірі частки з усіх доходів, до досягнення донькою повноліття.

Позовна заява надійшла до суду 07.01.2025. Головуючий суддя своєю ухвалою від 17.01.2025, після отримання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача, прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив загальне позовне провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначене на 25.02.2025, яке неодноразово відкладалось через неявку відповідачки на 18.03.2025 та на 10.04.2025. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.04.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 24.04.2025, яке відкладалось на 05.05.2025 через відсутність висновку органу опіки та піклування.

Суд, відповідно до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України, 05.05.2025 оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, відклав ухвалення та проголошення судового рішення, оголосив дату та час його проголошення 07.05.2025 о 08.10.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідачка в судове засідання 05.05.2025 не з`явилась. У судовому засіданні 24.04.2025 позовні вимоги не визнала, заперечувала щодо задоволення позовних вимог.

Представник третьої особи Управління служби у справах дітей Чернігівської міської ради у судовому засіданні підтримала висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд, заслухавши доводи позивача, третьої особи, дослідивши надані докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 2018 року, який було розірвано рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.03.2025 (а.с. 5, 43-44).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с.4).

Відповідно до довідки від 23.12.2024 Чернігівського дошкільного навчального закладу №43 «Світлячок» Чернігівської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вихованка групи №4, дійсно відвідує Чернігівський дошкільний навчальний заклад № 43 «Світлячок» Чернігівської міської ради Чернігівської області з 02 травня 2023 року. (а.с.6)

Відповідно до висновку № 187 від 17.04.2025, виконавчий комітет Чернігівської міської ради, як орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.50-51), при цьому підстав не прийняти до уваги вказаний висновок та не погоджуватись з наданим висновком органу опіки та піклування у суду відсутні, при цьому враховується, що сам по собі висновок має лише рекомендаційний характер та такий висновок має бути оцінений у сукупності з іншими доказами і не є правовою підставою для застосування або не застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.

З огляду на надані докази, позивач вважає, що відповідачка тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків відносно своєї дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується із нею в обсязі, що буде достатнім для неї, усвідомлено не приймає участі в її належному утриманні, матеріальному забезпеченні. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються позивачем як ухилення від виховання дитини та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, що дозволяє, на його переконання позбавити відповідачку батьківських прав відносно неповнолітньої дитини та стягнути з неї аліменти.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України).

Згідно зі ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення відповідачки батьківських прав, покладено саме на позивача.

Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку наданим доказам, суд приходить до висновку, що підстави, передбачені ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення відповідачки батьківських прав, відсутні.

У позовній заяві відсутні будь-які відомості та до заяви не долучено належних доказів, які б могли вказати на будь-яку винну поведінку відповідачки. Так, в суді встановлено, що сімейне коріння між матір`ю та дитиною не втрачено, а позбавлення батьківських прав відповідачки лише може негативно вплинути на інтереси їх дитини.

Твердження позивача про те, що відповідачка не піклується про дитину, участі у її вихованні не приймає, не цікавиться її життям є голослівними, нічим не підтверджені і не можуть бути достатніми підставами для позбавлення батьківських прав щодо дитини. Думку дитини, з огляду на її 4-х річний вік, щодо позбавлення її матері батьківських прав суд не вислуховував.

Жодного, належного та допустимого доказу умисного та свідомого ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, які могли б бути законною підставою для позбавлення її батьківських прав, позивачем не надано, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері батьківських прав.

Щодо стягнення аліментів, то відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину становить 1/4 частини всіх видів доходу платника аліментів.

Однак суд зазначає, що позивач не надав належних доказів того, що відповідачка не бере участі в утриманні дитини. У матеріалах справи відсутні відомості про фінансовий стан відповідачки, а також відсутні докази того, що вона не здійснювала жодних платежів чи не надавала матеріальну допомогу дитині.

Згідно із ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Оскільки позивач не довів факт ухилення відповідачки від утримання дитини, суд також приходить до висновку про відмову у стягненні аліментів через недоведеність відповідних обставин.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідачки стягненню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями ст. ст. 4, 12, 13, 19, 76-81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 280-282, 273, 354 ЦПК України, ст.ст.150, 151, 155, 164, 165 СК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення аліментів, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд м. Чернігова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Текст рішення проголошений 07.05.2025.

Суддя А. С. Лібстер