Справа № 694/660/25
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2025 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області

в складі головуючого судді Смовж О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Блискавки А.С.,

розглянувши в приміщенні суду, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

встановив:

06.03.2025 до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача на її утримання аліменти у розмірі 1 000,00 грн щомісячно.

В обґрунтування позову зазначає, що є пенсіонером, особою з інвалідністю, проте матеріальної допомоги не потребує, оскільки пенсійне забезпечення є достатнім, потреба у додаткових матеріальних ресурсах відсутня. Разом з тим, оскільки повнолітні діти зобов`язані утримувати непрацездатних батьків в силу закону, то вважає, що дочка має сплачувати аліменти на її користь.

Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 17.03.2025 справу прийнято до провадження. Розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Від відповідача 20.03.2025 надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначається, що позивач ототожнює поняття «піклування» та «утримання», не наводить обґрунтованих аргументів щодо потреби у додатковому матеріальному забезпеченні, навпаки підкреслює, що такої допомоги не потребує. Відтак, відсутні доведені та достатні підстави для визначення необхідності та потреби позивачки в матеріальній допомозі з боку дочки.

У відповіді на відзив від 26.03.2025 позивач підтверджує, що викладені у відзиві відповідача доводи є правильними, погоджується з ними, в чергове зазначає, що матеріальної допомоги в цілому не потребує, проте просить врахувати викладене під час розгляду справи, інших заяв, клопотань стосовно позовних вимог не подавала.

Позивач в судове засідання не з`явилася. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач також в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Під час розгляду встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 отримує пенсію по інвалідності (2 група довічно), що підтверджується також і довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №429595.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 має дочку - ОСОБА_3 (після укладення шлюбу - ОСОБА_4 ).

На переконання позивача, як вбачається із змісту та обґрунтувань поданого позову, повнолітня дочка має утримувати непрацездатну матір в силу вимог Сімейного кодексу України, у зв`язку з чим просить стягувати з неї 1000,00 грн щомісячно, при цьому зазначає, що підстави для отримання додаткової матеріальної допомоги відсутні, обсяг пенсійних виплат є достатнім та задовольняє потреби позивача.

Оцінюючи доводи та аргументи позивача, суд зазначає, що згідно зі статтею 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ч.1 ст. 202 Сімейного кодексу України (далі - СК України) повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення), непрацездатність матері, батька та потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц),.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Таким чином, необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним.

Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК).Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Обов`язок дітей утримувати батьків не залежить від їхнього матеріального стану.

Частиною першою статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Згідно з ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі, і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Разом з тим, у цій справі позивач чітко зазначає, що не потребує додаткової матеріальної допомоги, оскільки має задовільний рівень доходу, пов`язує обов`язок дочки утримувати матір лише із наявністю самого факту непрацездатності. Окрім того, позивач не вказує та не доводить документально розмір свого доходу, відсутність нерухомого або рухомого майна, відсутність інших виплат від держави, незадовільний стан здоров`я, наявність хронічних хвороб та потреби у дороговартісному лікуванні, або у придбанні ліків, наявність на утриманні будь-яких осіб (чоловіка), наявність інших дітей, які можуть надавати матеріальну допомогу та брати участь в утриманні матері.

Виходячи з таких обставин, суд не знаходить належних обґрунтувань та доказів на підтвердження обставин потреби позивача в додатковому матеріальному утриманні, зокрема її дочкою - ОСОБА_2 .

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд вважає, що причини, що спонукають позивача звернутися до суду з вказаним позовом є необґрунтованими, а тому позов не підлягає задоволенню.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 180,181,183,191 СК України, статтями 81, 141, 200, 247, 259, 263-265, 280-282, 430 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , тел. НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_5 ).

Суддя О.Ю.Смовж