КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/8389/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Писаної Т. О., Гаращенка Д. Р.

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі адвоката Лисенка С. М., в інтересах ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Лисенка Сергія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Шевченківського районного суду міста Києва у складі судді Матвєєвої Ю. О.

від 03 лютого 2025 року

у цивільній справі № 761/44889/24 Шевченківського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

третя особа: ОСОБА_3

про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 р. позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.08.1992 по 15.07.2024.

У вказаному шлюбі, у сторін народилася дочка, яка проживає разом з позивачем. У 2023 році, позивач звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу, про стягнення аліментів на утримання дитини, який Києво-Святошинським районним судом Київської області від 23.10.2013 задоволено та стягнуто з боржника на користь стягувача 1/4 частину від усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. У вересні 2024 році дочка ОСОБА_3 досягла повноліття, а тому на її утримання аліменти не стягуються.

Також вказувала, що ОСОБА_3 , у вересні 2023 р. вступила на навчання до Київського національного університету ім. Т. Шевченка, термін закінчення навчання до 30.06.2027, проте заробляти кошти на своє утримання у неї можливості немає, внаслідок чого дочка потребує матеріальної допомоги для забезпечення гідних умов життя.

Зважаючи на те, що дохід позивача є не значним й позивач має на утримані ще одну неповнолітню дитину, а відповідач у свою чергу отримує заробітну плату, яка дає можливість надавати дочці матеріальну допомогу, просила задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі однієї чверті (1/4) частки заробітку (доходу) платника аліментів на період навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі (1/6) частки заробітку (доходу) платника аліментів на період навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Лисенко С. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі однієї чверті (1/4) частки заробітку (доходу) платника аліментів на період навчання починаючи з дня пред`явлення цього позову до суду (28.11.2024), але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Судові витрати стягнути з Відповідача.

Вказував, що суд першої інстанції не приділив достатньої уваги доказам, які були надані стороною позивача разом з відповіддю на відзив, зокрема про доходи відповідача. Відповідач є власником досить прибуткового підприємства та майна, отримує заробітну плату, яка складає близько 6,4 мінімальних заробітних плат(6,4х8100=51840 грн), а отже його фінансові можливості дозволяють утримувати дитину. Крім того, відповідач є власником нерухомого майна: квартири в с. Минай Ужгородського району Закарпатської області. Також, відповідач має право на половину майна подружжя, що складається з декількох об`єктів нерухомості, що також свідчить про його задовільний матеріальний стан. Відповідні документи: свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, довідки з ДРРП на нерухоме майно та баланс товариства, витяг з ДРРП на квартиру в с. Минай були додані до відповіді на відзив в суд першої інстанції. Однак оцінки цим доказом суд не надав, обмежившись суто загальними формулюваннями в своєму рішенні.

Також зазначає, що після розлучення сторін, відповідач припинив надавати матеріальну допомогу дітям, що дуже суттєво вплинуло як на можливості дітей, так і їх психологічний стан, оскільки фінансові спроможності матері не дають їм можливості жити так, як вони жили до розірвання шлюбу батьків. Разом з тим, суд не надав жодної оцінки вказаним обставинам, безпідставно вважав, що розмір аліментів у вигляді 1/6 частки від доходів, а фактично заробітної плати відповідача, буде достатньо для утримання повнолітньої дитини. Таким чином, з урахуванням неправильного встановлення реального матеріального стану відповідача, не оцінки доказів всіх видів доходу відповідача, в т.ч. і тих, на які не можуть бути включені до складу аліментів, суд припустився помилкових висновків про достатність утримання дитини доходами в розмірі 1/6 частки від доходів відповідача.

Повнолітня дочка відповідача у віці від 18 до 23 років продовжує навчання, самостійного доходу немає і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Обов`язок батька утримувати дитину виникає за умови, що він може надавати матеріальну допомогу. Відповідач отримує дохід від підприємницької діяльності, заробітну плату, а отже може матеріально допомагати доньці.

Окремо зазначав, що суд першої інстанції не надав оцінку заяві третьої особи, яка власне і є отримувачем цих аліментів, з точки зору позиції учасника справи щодо вирішення спору по суті, тим самим не продемонстрував належного обґрунтування своїх висновків.

В поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність їх доводів, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат Лисенко С. М., в інтересах ОСОБА_1 , підтримав подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Інші учасники справи до суду не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення адвоката Лисенка С. М., в інтересах ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, та відзиву на неї, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 01 серпня 1992 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб у м. Гайсин, відділ запису актів громадянського стану Вінницької області, актовий запис № 117.

Рішенням Києво-Святошинського Київської області від 15.07.2024 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

В шлюбі у сторін народилася дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, що видане Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), серії НОМЕР_1 .

Судовим наказом Києво-Святошинського районного суду Київської області (справа № 369/17126/23) з відповідача, було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання доньки - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 18.10.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

З довідки від 17.09.2024 № 042/2002, виданої ОСОБА_3 , слідує, що вона навчається в Київському національному університеті ім. Т. Шевченка на 2 курсі денної форми навчання, за рахунок коштів державного бюджету, термін навчання для здобуття рівня вищої освіти «Бакалавр» з 01.09.2023 року по 30.06.2027 року.

Також судом встановлено, що з відповідача, відповідно судового наказу від 09.11.2023 року (cправа №761/38324/23) стягуються аліменти на його другу доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18 жовтня 2023 року і до досягнення дитини повноліття.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив із того, що повнолітня донька сторін, ОСОБА_3 , продовжує навчатися і потребує матеріальної допомоги, адже витрати на харчування та інші потреби дитини є необхідними, а відповідач є працездатною особою, отримує регулярний дохід, зобов`язаний та має можливість утримувати дитину. Зважаючи на те, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які навчаються після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання, а наявність у відповідача обов`язку сплачувати аліменти на іншу дитину не звільняє його від обов`язку утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання ,суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини від усіх його заробітків.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

За змістом ч. 3 ст. 199 СК України, право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчання, а також той з батьків, з яким вони проживають.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та неповнолітніми дочкою, сином.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними віку двадцяти трьох років.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Також при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції адже, визначаючи належний до стягнення розмір аліментів, місцевий суд врахував як матеріальний стан обох сторін, неможливість повнолітньої доньки забезпечувати свої потреби у зв`язку із продовженням навчання, так і інші обставини, визначені частиною першою статті 182 ЦПК України, та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі (1/6) частки заробітку (доходу) платника аліментів на період навчання, але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність висновків суд щодо достатності аліментів у розмір 1/6 частки від доходів, адже відповідач спроможний, за своїм фінансовим станом, сплачувати аліменти на доньку, яка продовжує навчання, к більшому розмірі колегія суддів відхиляє як необґрунтовані з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, не надала суду належних та допустимих доказів, які б беззаперечно свідчили про існування дійсної, обґрунтованої та документально підтвердженої потреби її доньки ОСОБА_3 саме у такому підвищеному розмірі аліментів.

Твердження позивачки про те, що розмір аліментів у 1/4 частки є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку дитини та покриття всіх її витрат на харчування, навчання, одяг та проїзд, є лише її суб`єктивною думкою та припущенням, які не підкріплені відповідними доказами (чеками, квитанціями, довідками, медичними висновками тощо).

Отже за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували дійсну потребу повнолітньої дитини ОСОБА_3 саме у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача для її гармонійного розвитку та покриття всіх необхідних витрат, доводи позивачки про недостатність розміру аліментів у 1/6 частки є необґрунтованими та підлягають відхиленню.

Суд перешої інстанції правомірно визначив розмір аліментів, виходячи із встановлених обставин справи, доведеного рівня доходів відповідача та принципу розумності й справедливості. Обов`язок доведення підвищеної потреби повнолітньої дитини покладається на позивача, і у випадку ненадання таких доказів, суд не має підстав для задоволення позову у заявленому розмірі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Лисенка Сергія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 травня 2025 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко