ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року

м. Київ

справа № 562/2759/24

провадження № 61-1583св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Луспеника Д. Д.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,Гулька Б. І., Лідовця Р. А.,
учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» від імені якої діє Регіональна філія «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» від імені якої діє Регіональна філія «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2024 року у складі судді Ковалик Ю. А. та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 січня 2025 року у складі суддів: Гордійчук С. О., Боймиструка С. В., Ковальчук Н. М., у справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2024 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»), від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із АТ «Укрзалізниця» та виконував обов`язки начальника Виробничого структурного підрозділу «Локомотивне депо Здолбунів» і Виробничого структурного підрозділу «Локомотивне депо Львів - Захід», тобто був керівником цих підрозділів.

Положенням про Виробничий структурний підрозділ «Локомотивне депо Здолбунів» та положенням про Виробничий структурний підрозділ «Локомотивне депо Львів - Захід» затвердженими наказом Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 21 лютого 2019 року № 133/од (далі - Положення про Виробничий структурний підрозділ «Локомотивне депо Здолбунів»), передбачено, що керівник цього підрозділу несе відповідальність за неналежну організацію бухгалтерського контролю, фіксування всіх господарських операцій у первинних документах.

За результатами планових виїзних ревізій Державна аудиторська служба України встановила, що до актів приймання нафтопродуктів за кількістю за формою № 5-НП, які затверджував відповідач, були внесені викривлені відомості, що спричинило приймання на складський облік та оприбуткування нафтопродуктів у меншій кількості, ніж фактично надходило залізничним транспортом згідно з перевізними документами.

Враховуючи викладене, АТ «Укрзалізниця» просило суд стягнути із ОСОБА_1 на свою користь 1 053 907, 12 грн на відшкодування матеріальної шкоди (збитків) у вигляді вартості неоприбуткованого дизельного пального.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Здолбунівський районний суд Рівненської області ухвалою від 04 жовтня 2024 року відмовив у відкритті провадження у справі за позовною заявою АТ «Укрзалізниця», від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків.

Суд першої інстанції мотивував ухвалу тим, що спір виник між господарським товариством та посадовою особою (керівником структурного підрозділу), стосується відшкодування збитків, заподіяних АТ «Укрзалізниця» діями ОСОБА_1 щодо неналежного виконання повноважень керівника, а тому належить до юрисдикції господарських судів.

Рівненський апеляційний суд постановою від 16 січня 2025 року апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» залишив без задоволення, а ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2024 року - без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що в розумінні Положення про Виробничий структурний підрозділ «Локомотивне депо Здолбунів» та наказів про виконання обов`язків на відповідача було покладено права та обов`язки, притаманні саме посадовій особі.

Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані: діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства; діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію; бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків; іншими винними діями посадової особи.

Оскільки предметом спору у цій справі є відшкодування збитків, завданих господарському товариству відповідачем під час здійснення ним своїх повноважень, як посадової особи - начальника (керівника) Виробничого структурного підрозділу «Локомотивне депо Здолбунів» Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та начальника (керівника) Виробничого структурного підрозділу «Локомотивне депо Львів - Захід» Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що правовідносини є господарськими.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 11 грудня 2019 року у справі № 638/15118/16-ц (провадження № 14-329цс19), від 14 квітня 2020 року у справі № 910/12217/19 (провадження № 12-24гс20) та Верховним Судом у постанові від 01 грудня 2022 року у справі № 161/7347/21.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

У лютому 2025 року АТ «Укрзалізниця», від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 січня 2025 року, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених абзацом 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заявник зазначив, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що зазначений спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Сама собою наявність у працівника організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, без входження при цьому посади такого працівника до керівних чи виконавчих органів управління юридичної особи, не може бути достатньою підставою для включення його до кола посадових осіб.

Також зазначало, що Національне агентство з питань запобігання корупції у своїх роз`ясненнях щодо суб`єктів декларування, на запитання: «Чи є посадові особи відокремлених структурних підрозділів юридичної особи публічного права суб`єктами декларування?» відповіло «ні». У зв`язку із прийняттям Закону України від 20 вересня 2023 року № 3384-IX «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» звужено перелік посадових осіб юридичних осіб публічного права, які є суб`єктами декларування (суб`єктами, на яких поширюється дія Закону).

У березні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Сулковський Богдан Павлович, подав до суду відзив у якому просив відмовити АТ «Українська залізниця» від імені якої діє Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» в задоволенні касаційної скарги в повному обсязі.

У квітні 2025 року АТ «Українська залізниця» від імені якої діє Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» подало до суду відповідь на відзив у якому просило касаційну скаргу задовольнити в повному обсязі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 07 лютого 2025 року касаційну скаргу АТ «Українська залізниця» від імені якої діє Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» передано на розгляд судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2025 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою АТ «Українська залізниця» від імені якої діє Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» з підстав визначених частиною другої статті 389 ЦПК України; витребувано із Здолбунівського районного суду Рівненської області матеріали справи № 562/2759/24; надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву.

У березні 2025 року матеріали справи № № 562/2759/24 надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини, з`ясовані судами

У серпні 2024 року АТ «Укрзалізниця», від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця», звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь 1 053 907, 12 грн на відшкодування матеріальної шкоди (збитків) у вигляді вартості неоприбуткованого дизельного пального.

Здолбунівський районний суд Рівненської області ухвалою від 04 жовтня 2024 року, залишеною без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 16 січня 2025 року, відмовив у відкритті провадження у справі у зв`язку з тим, що спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» містить таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

У порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.

Так, у пункті 12 частини першої цієї статті передбачено, що господарські суди розглядають, зокрема, справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

Згідно з частиною першою статті 89 Господарського кодексу України (далі - ГК України) управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства, а у визначених законом випадках - учасники товариства. Особливості управління господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, визначаються законами України.

Відповідно до частини другої статті 89 ГК України (в редакції, чинній на час виконання відповідачем посадових обов`язків начальника локомотивного депо) посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані:

- діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями;

- діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства;

- діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію;

- бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків;

- іншими винними діями посадової особи.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції, такий спір виник між господарським товариством та його посадовою особою, стосується рішень, дій чи бездіяльності цієї посадової особи на виконання нею своїх повноважень з управління товариством, організацією діяльності товариства.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 638/15118/19 (провадження № 14-329цс19) та постанові Верховного Суду від 19 березня 2025 року у справі № 562/2758/24 (провадження № 14-1580св25).

АТ «Укрзалізниця» має організаційно-правову форму приватного акціонерного товариства.

Згідно з частиною першою статті 80 ГК України до господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.

Відповідно до частини другої статті 152 ЦК України особливості діяльності акціонерних товариств встановлюються Законом України «Про акціонерні товариства».

Згідно з пунктом 23 частини першої статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» посадові особи органів акціонерного товариства - фізичні особи - голова та члени наглядової ради або ради директорів, виконавчого органу, керівник підрозділу внутрішнього аудиту (внутрішній аудитор), керівник відділу бюджету або іншого підрозділу, до компетенції якого належить питання бюджетування акціонерного товариства, корпоративний секретар акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу акціонерного товариства (крім консультативного), якщо утворення такого органу передбачено законом або статутом акціонерного товариства.

У пунктах 13, 51-53 Статуту АТ «Укрзалізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 19 грудня 2023 року № 1338), передбачено, що товариство є юридичною особою приватного права. Товариство має дворівневу структуру управління. Для забезпечення функціонування товариства утворюються органи товариства. Органами товариства є: 1) загальні збори; 2) наглядова рада; 3) правління. Посадові особи органів товариства - фізичні особи: голова та члени наглядової ради, правління, корпоративний секретар. Вимоги до посадових осіб товариства, обов`язки та їх відповідальність визначені законом.

Відповідно до Положення про Виробничий структурний підрозділ «Локомотивне депо Здолбунів» Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» керівництво підрозділом здійснює начальник підрозділу.

Згідно з пунктом 14 цього Положення начальник підрозділу, зокрема: діє за довіреністю від імені Товариства, представляє Товариство, Залізницю та підрозділ в усіх установах та організаціях; розпоряджається за погодженням із Залізницею коштами та майном відповідно до чинного законодавства; укладає за довіреністю договори, угоди, видає доручення; несе повну відповідальність за фінансово-господарську діяльність підрозділу; несе персональну відповідальність за ефективність використання державних коштів; призначає на посаду на звільняє з посади працівників підрозділу на підставі затвердженої номенклатури посад та штатного розпису.

У пунктах 1.2, 1.4 Посадової інструкції начальника Виробничого структурного підрозділу «Локомотивне депо Здолбунів» передбачено, що посада «начальник локомотивного депо» належить до розділу кваліфікації професій «Керівники». На час відсутності начальника депо його обов`язки виконує особа, призначена у встановленому порядку, яка набуває відповідних прав і відповідає за належне виконання покладених на неї обов`язків.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 не був членом наглядової ради чи правління АТ «Укрзалізниця», а працював на посаді виконуючого обов`язки начальника Виробничого структурного підрозділу «Локомотивне депо Здолбунів» Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» та Виробничого структурного підрозділу «Локомотивне депо Львів - Захід» Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» які не є самостійними юридичними особами, то відповідач не є посадовою особою у розумінні Закону України «Про акціонерні товариства», а отже, не належить до кола суб`єктів, на яких поширюється дія пункту 12 частини першої статті 20 ГПК України.

Таким чином, оскільки правовідносини, які виникли між АТ «Укрзалізниця» в особі його Регіональної філії «Львівська залізниця» та ОСОБА_1 щодо відшкодування матеріальної шкоди, не стосуються дій відповідача під час здійснення ним своїх повноважень саме як посадової особи господарського товариства, то суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків, що спір підпадає під юрисдикцію господарського суду.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з доводами касаційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час вирішення питання про відкриття провадження у справі, оскільки за своїм суб`єктним складом, предметом спору, обраним позивачем способом захисту порушених прав та характером спірних правовідносин спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

У частині четвертій статті 406 та частині шостій статті 411 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

У зв`язку з допущеними судами обох інстанцій порушеннями норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання про відмову у відкритті провадження у справі, та з метою недопущення порушення права заявника на доступ до правосуддя Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду (для вирішення питання про відкриття провадження у справі).

Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця», від імені якого діє Регіональна філія «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», задовольнити.

Ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області від 04 жовтня 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 16 січня 2025 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД. Д. Луспеник
Судді:І. Ю. Гулейков
Б. І. Гулько
Г. В. Коломієць
Р. А. Лідовець