Справа №:755/8407/23
Провадження №: 2/755/78/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2025 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м. Києва, в складі: головуючого судді - Коваленко І.В., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку спілкування з дитиною, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні судді Дніпровського районного суду м. Києва Коваленко І.В. перебуває вказана цивільна справа.

02.05.2025 через систему «Електронний суд» надійшла заява позивача ОСОБА_1 про відвід судді Коваленко І.В. у справі №755/8407/23, яка (заява) зареєстрована в канцелярії суду 05.05.2025 року (вх.№25132) та фактично передана судді 06.05.2025 року.

Заява про відвід обґрунтована тим, що з моменту подання позову 20.06.2023 року суддею Коваленко І.В. не було винесено жодного рішення по суті. Засідання регулярно переносяться через "відпустки", "лікарняні", формальні приводи, що, на думку, позивача, є порушенням принципу розумного строку розгляду справи (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а також ст. 10, 157 Сімейного кодексу України. Вказує, що суддя фактично підтримує сторону відповідача: неодноразово відмовляла у клопотаннях позивача про участь у засіданнях через відеозв`язок (4 рази) попри офіційне перебування позивача за кордоном; прийняла клопотання про накладення штрафу за неявку, ігноруючи заявлений позивачем статус перебування за межами України та реальні обставини війни; суд розглядає питання мобілізації, перетину кордону, військової служби - що взагалі не стосується суті справи про спілкування з дитиною, і є перевищенням повноважень судді. Зазначає, що суддя не вживає жодних дій щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, хоча: відповідачка визнала факт перешкоджання під час судового експерименту; позивач не має змоги бачити дитину вже майже 3 роки; суд фактично займається не захистом прав дитини, а створенням умов для повернення позивача до України під загрозою розшуку. Це створює враження неупередженого, особистісного ставлення судді Коваленко І.В. до його особи, що порушує ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції, принципи незалежності та справедливості судочинства.

Відповідно до частини восьмої статті 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Суд не вбачає необхідності вирішувати питання про відвід у судовому засіданні, з повідомленням учасників справи, а тому розгляд зазначеної заяви проводиться без повідомлення учасників справи.

Дослідивши підстави та доводи поданої заяви про відвід судді, вивчивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Оскільки обґрунтування відводу головуючого судді Коваленко І.В. фактично зводиться до незгоди з процесуальними рішеннями судді, яким позивачу було відмовлено у задоволенні його заяви про участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, суд звертає увагу на наступне.

24 жовтня 2023 року у підготовчому судовому засіданні стороною відповідача було заявлено клопотання про визнання явки позивача до суду обов`язковою, яке обґрунтовувалось необхідністю повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати обставини справи.

За правилами ч. 1 ст.128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

05 листопада 2024 року постановлено ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, та з урахуванням клопотання сторони відповідача, заявленого 24.10.2023 року, визнано явку позивача ОСОБА_1 до суду обов`язковою для дачі особистих пояснень та подання доказів.

Постановлені у подальшому Дніпровським районний судом міста Києва, під головуванням судді Коваленко І.В., ухвали, якими було відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 щодо його участі у судовому засіданні у режимі відеоконференції, містили посилання на відповідні процесуальні норми права, яким керувався суду, зокрема, й на положення ч. 1 ст.212 ЦПК України.

Збройні Сили України, виконуючи повсякденно і повсякчасно свій громадянський і військовий обов`язок, максимально забезпечили громадян України захистом та попередженням щодо можливих загроз з боку російських агресорів та окупантів, тому судові засідання з розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 відбуваються безпосередньо в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва за участі учасників процесу.

Відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Крім того, суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 ЦПК України.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Частиною 3 статті 39 ЦПК України визначено, що відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів із дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Відповідно до положень ч. 2, ч. 3 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Перевіривши наведені у заяві підстави для відводу головуючого у справі, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого відводу, оскільки не вбачається будь-яких підстав для відводу, визначних ст. 36-37 ЦПК України, чи процесуальних порушень в діях судді Коваленко І.В.

Стаття 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини гарантує кожному право на справедливий суд. Відповідно до п.1 зазначеної статті кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні від 09.11.2006 по справі «Білуха проти України» Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначено, що відповідно до сталої практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності («Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 та 30; «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-ХІІ). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду («Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного («Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Тобто, при визначенні наявності у відповідній справі законних підстав сумніватися в безсторонності певного судді, позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об`єктивно обґрунтованими.

Змагальність судового процесу та покладення на суд обов`язку здійснювати цивільне судочинство об`єктивно та неупереджено є передумовою того, що рішення по суті справи може бути ухвалено як на користь позивача, так і відповідача, що не свідчить про зацікавленість або упередженість судді.

У поданій до суду заяві про відвід не наведено жодних підстав для відводу судді, визначених ст. 36-37 ЦПК України, а також не вказано процесуальних порушень в діях головуючого судді.

За вказаних обставин, перевіривши наведені у заяві доводи для відводу головуючого у справі, всебічно та повно проаналізувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу та відсутності підстав для задоволення заяви, оскільки позивачем у поданій заяві не наведено жодної визначеної законодавством підстави для відводу.

Поряд з цим, суд звертає увагу позивача ОСОБА_1 на неприпустимість зловживання процесуальними правами та на можливі наслідки у разі визнання зловживанням процесуальними правами дій, що суперечать завданню цивільного судочинства, які визначені в ст. 44 Цивільного процесуального кодексу України.

З огляду на приписи ч. 3 ст. 40 ЦПК України заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді слід передати для її вирішення у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 33, 36, 40 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Визнати заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді - необґрунтованою.

Передати заяву позивача ОСОБА_1 про відвід судді Коваленко І.В., подану до суду 02.05.2025 року та зареєстровану в канцелярії суду 05.05.2025 року за вх.№25132, в межах розгляду цивільної справи №755/8407/23, для її вирішення у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Відповідно до положень ч.2 ст.353 Цивільного процесуального кодексу України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо, скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. (п.4 ч. 5 ст. 357 ЦПК України)

Суддя :