Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 491/261/25
Провадження № 2/499/357/25
У Х В А Л А

Іменем України

"07" травня 2025 р. селище Іванівка

Суддя Іванівського районного суду Одеської області Тимчук Руслан Миколайович, розглянувши позовну заяву виконавчого комітету Ананьївської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

До Іванівського районного суду Одеської області 02.05.2025 надійшла позовна заява виконавчого комітету Ананьївської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, яку згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2025 передано на розгляд судді Тимчуку Р.М.

Перевіривши подану позовну заяву та додані до неї документи, суддя дійшов висновку, що її необхідно залишити без руху, оскільки вона не у повному обсязі відповідає вимогам ст.ст. 175 та 177 ЦПК України з таких підстав.

З позовної заяви вбачається, що у ній всупереч вимогам п. 2. ч. 3 ст. 175 ЦПК України не заначено відомості про наявність у позивача, відповідача електронного кабінету.

Відповідно до п. 6 ч. 3ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Натомість позивачем не виконано вимогу п. 6 ч. 3ст. 175 ЦПК України, а саме у заяві відсутні відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися.

В порушення п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України позивачем не додано до позовної заяви попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно із частиною четвертою статті 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частинами першою, другою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Положеннями частини першої статті 1, статті 2 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом.

Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Тобто, сплата судового збору особами, які звертаються до суду це їх процесуальний обов`язок, який визначається нормами цивільного процесуального закону та Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено, що з 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028 гривень.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що у ній міститься одна вимога немайнового характеру про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо дитини та стягнення аліментів як майнова вимога.

Згідно із підпунктом 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання юридичною особою до суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір становить 3028,00 грн.

При цьому позовна заява представника органу опіки та піклування містить клопотання про звільнення їх від сплати судового збору на підставі того, що відповідно до п.12 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви про захист малолітніх чи неповнолітніх осіб та просять взяти до уваги, що орган опіки та піклування не є суб`єктом підприємницької діяльності. Не отримує прибутку та фінансується з місцевого бюджету.

Також суд звертає увагу що позов подано виконавчим комітет Ананївської міської ради, а посилання щодо особи яка має право на звільнення від сплати судового збору на орган опіки та піклування що не є тотожними поняттями та органами.

За результатами дослідження матеріалів позовної заяви, суддя дійшов до такого висновку.

Відповідно до статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, порядок відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення або звільнення від сплати судового збору встановлюється законом.

Наведеними правовими нормами Закону України «Про судовий збір» встановлено чіткий і вичерпний перелік умов, а також суб`єктних та предметних критеріїв, за наявності яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може, зокрема, звільнити від сплати судового збору.

Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з тим, звільнення від сплати судового збору є правом суду, а відповідне клопотання сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до суду, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своїх рішеннях виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, (далі Конвенція) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Зокрема, у рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») ЄСПЛ вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Виходячи зі змісту предмету позову, наведені позивачем доводи не дають достатніх підстав для звільнення від сплати судового збору за подання позову, що відповідає статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (про право на справедливий суд), оскільки не перешкоджає вказаній особі у доступі до суду і не ускладнює його таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір, його об`єкти та ставки, підстави і порядок сплати, а також умови звільнення від сплати встановлені законом, тобто справляння судового збору переслідує законну мету. У зв`язку з чим вимога суду про усунення недоліків позовної заяви не є порушенням права на доступ до суду.

Посилання позивача на п.12 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», як на підставу звільнення їх від сплати судового збору, суддя вважає безпідставним, оскільки позов про позбавлення батьківських прав відповідача по справі, не вирішує питання прав та обов`язків дітей, а стосується лише прав та обов`язків відповідача, як батька дитини, щодо яких вони можуть бути позбавлені батьківських прав у разі ухвалення рішення про задоволення позову. Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначені у статті 166 Сімейного Кодексу України. Це повністю узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним в ухвалі від 27.07.2021 у справі № 461/5125/20 (провадження № 61-11799св21) відповідно до якої, пункт 12 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір» не поширюється на справи за позовом про позбавлення батьківських прав та не звільняє позивачку від сплати судового збору за подання позовної заяви з вимогою про позбавлення батьківських прав.

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення від сплати судового збору зазначених вище осіб слід виходити з того, чи спричинено діями відповідачів порушення законних прав малолітньої чи неповнолітньої особи.

Однак, як зазначено вище, поданий позов про позбавлення батьківських прав відповідача не вирішує питання прав та обов`язків малолітньої дитини, а стосується особистих немайнових прав та обов`язків відповідачів як батьків дитини, яких вони можуть бути позбавлені у разі ухвалення рішення про задоволення позову.

Крім того, позбавлення відповідача батьківських прав надасть позивачу передбачені законом права вирішувати питання щодо життя та виховання дітей без згоди батьків.

Також, суддя зазначає, що з аналізу норм Закону України «Про судовий збір» поняття «позовна заява» та «заява» законодавець розмежовує.

Тобто, судовий збір на підставі п. 12 ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» не справляється за подання саме заяви, а не позовної заяви.

Як встановлено положеннями ч.2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», а саме пунктів 7-12, 12-1, 16 частини, зазначено перелік категорій справ, за які не справляється судовий збір, і які підлягають розгляду в порядку окремого провадження, шляхом подання заяви.

В пунктах 1-6, 15 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» йдеться посилання на подачу заяв з процесуальних питань (скасування судового наказу, зміни чи встановлення способу, порядку і строку виконання рішення, поворот рішення, тощо).

До суду виконавчий комітет звернулись саме з позовною заявою.

Отже, судовий збір позивач сплачує за звернення до суду з даним позовом, а саме за вимоги немайнового характеру про позбавлення батьківських прав відповідача.

Виходячи з вищевикладеного, суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору.

На переконання судді у клопотанні про звільнення від сплати судового збору та долучених документах не наведено достатніх доказів того, що унеможливлює сплату судового збору.

Адже згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26.07.2005, пункт 44; Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26.07.2005).

У зв`язку з цим, при здійсненні правосуддя у цивільних справах суди, вирішуючи питання, пов`язані з судовими витратами у відповідності до положень ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» та інших нормативно-правових актів, повинні забезпечувати при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду.

Таким чином, підставою для звільнення, відстрочення, розстрочення або зменшення розміру сплати судового збору може бути такий, обумовлений виключними обставинами, майновий стан сторони, який об`єктивно унеможливлює сплату нею судового збору у відповідному розмірі.

За результатами аналізу клопотання про звільнення від сплати судового збору не встановлено відомостей, які можуть вважатися достатньою правовою підставою для її звільнення від сплати судового збору, оскільки посилання позивача про те що кошти на оплату судового збору не внесені в кошторис не повною мірою характеризує майновий стан позивача і не вказує на наявність обставин, передбачених статтею 8 Закону України «Про судовий збір», для звільнення від сплати судового збору.

За таких обставин позивачу необхідно сплатити судовий збір за подачу позову до суду з позовну вимогу немайнового характеру, або надати додаткові документи щодо її майнового стану на підтвердження неможливості сплати ними судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі вищенаведеного, суддя дійшов висновку про передчасність задоволення клопотання про звільнення від сплати судового збору та про необхідність залишення її позовної заяви без руху, надавши позивачу строк для усунення вищевказаних її недоліків, зокрема, для надання платіжного документа про сплату судового збору в розмірі 3028,0 гривень, та надання позовної заяви в редакції після усунення вищезазначених недоліків.

На підставі викладеного та керуючись статтями 175, 177, 185, 260, 261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовити.

Позовну заяву виконавчого комітету Ананьївської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, роз`яснивши при цьому, що в разі не усунення вищевказаних недоліків в цей строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Ухвала суду щодо визначення розміру судових витрат може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяР. М. Тимчук