П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/9402/23

Провадження № 22-ц/4815/556/25

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Першко О.О.

Рішення суду першої інстанції проголошено

(вступна і резолютивна частини) об 11 год. 42 хв.

03 лютого 2025 року у м. Рівне

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 10 лютого 2025 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області і Орган опіки та піклування Держаненської сільської ради Рівненського району Рівненської області;

за участі: сторін та представника позивача адвоката Панчелюги Катерини Миколаївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Панчелюги Катерини Миколаївни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області і Орган опіки та піклування Деражненської сільської ради Рівненського району Рівненської області; про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області і Орган опіки та піклування Деражненської сільської ради Рівненського району Рівненської області; про позбавлення батьківських прав.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2020 року у справі №569/13426/19 задоволено позов ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача,: Деражненська сільська рада Костопільського району Рівненської області; до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача,: Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області; про встановлення батьківства.

Визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано Клеванську селищну раду Рівненського району Рівненської області внести зміни в актовий запис №28 від 14 березня 2019 про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і записати ОСОБА_1 батьком дитини. Тобто рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №569/13426/19 встановлено факт батьківства позивача у справі. Рішення суду набрало законної сили 26 березня 2020 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2023 року у справі №569/1948/23 задоволено позов ОСОБА_1 до Рівненського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про зобов`язання вчинити певні дії.

Зобов`язано Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) виключити з актового запису №28 від 14 березня 2019 року про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дані про « ОСОБА_4 », як батька дитини, і записати батьком дитини - ОСОБА_1

19 квітня 2023 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) видано свідоцтво про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де у графі "Батько" вказаний ОСОБА_1 .

З народження дочки по час пред`явлення позову ОСОБА_1 одноособово опікується дитиною. Натомість мати дитини веде розпусний спосіб життя, зловживає наркотичними засобами, не має постійного місця проживання, доходів, не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Позивач вважає, ОСОБА_2 має проблеми зі здоров`ям та перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради.

У правовідносинах, що склалися, дитина має юридичний зв`язок з особою, яку фактично не знає, що не опікується її долею, вона юридично пов`язана спільним правами та обов`язками з чужою людиною. Так, наприклад, змінити місце реєстрації дитини на таке, яке відповідає дійсності, батько без згоди матері не може. Позивачу ж взагалі не відомо, де перебуває відповідач, а також відсутні засоби зв`язку з нею.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 вересня 2023 року позов задоволено та позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 25 вересня 2024 року заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 вересня 2023 року скасовано і призначено справу до розгляду.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2025 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору,: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Рівненської області і Орган опіки та піклування Деражненської сільської ради Рівненського району Рівненської області; про позбавлення батьківських прав.

Попереджено ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та попереджено, що в разі ухилення від виконання батьківських обов`язків вона може бути позбавлена батьківських прав відносно дитини.

Контроль за виконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покладено на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради.

У поданій через свого представника адвоката Панчелюгу К.М. апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, що фактично полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати, задовольнивши позов повністю.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про неврахування судом тих обставин, що дитина проживає і знаходиться виключно на повному утриманні батька, що стверджується показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Не заперечувала проти цього факту в судовому засіданні і сама відповідач.

При цьому на поведінку ОСОБА_2 не вплинуло і те, що на розгляді суду знаходиться справа про позбавлення її батьківських прав.

Вважає, що судом не з`ясовано, коли востаннє мати бачилася з дочкою, а надані нею світлини цієї обставини не підтверджують. Тому судом безпідставно взято до уваги як доказ фотографію, що надана відповідачем.

Так само не заслуговують на увагу як голослівні і її пояснення про те, що вона двічі-тричі з дня народження дитини передавала дочці речі. При цьому в основу оскаржуваного рішення покладено лише сам факт заперечення відповідача проти позову.

Наказом Рівненського міського суду від 04 липня 2024 року у справі №569/11359/24 стягнуто із ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_10 . Аліменти відповідачем не сплачуються, внаслідок чого утворилася заборгованість у 24 823, 62 гривні.

Щодо порушення норм процесуального права, то покликається на неправомірну відмову суду у витребуванні доказів про неправомірні дії позивача та/або ОСОБА_7 , інформації про перебування відповідача на стаціонарному лікуванні у Комунальному підприємстві "Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення" у 2015, 2017 і 2018 роках.

Разом з тим заявником надано суду безперечні докази про ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків та її винну поведінку у цьому.

Також судом належним чином не обґрунтовано залишення без уваги висновку від 28 червня 2023 року №63 Органу опіки та піклування Деражненської сільської ради Рівненського району, яким рекомендовано позбавити відповідача батьківських прав щодо дочки ОСОБА_10 .

Тому судом не додержано вимог ст.ст. 12, 80, 81, 89 ЦПК України.

Крім того, судом неправильно застосовано і норми матеріального права, а саме висновок Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі №661/2532/17, ст.ст. 3, 18 Конвенції про права дитини, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 164, 165 СК України.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі, і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2020 року у справі №569/13426/19 позов ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Деражненська сільська рада Костопільського (зараз Рівненський) району Рівненської області; до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Клеванська селищна рада Рівненського району Рівненської області; про встановлення батьківства задоволено повністю.

Визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано Клеванську селищну раду Рівненського району Рівненської області внести зміни в актовий запис №28 від 14 березня 2019 про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і записати батьком дитини - ОСОБА_1 .

Рішення суду набрало законної сили 26 березня 2020 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2023 року у справі №569/1948/23 позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано Рівненський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) виключити з актового запису №28 від 14 березня 2019 року про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дані про « ОСОБА_4 », як батька дитини, і записати батьком дитини - ОСОБА_1 .

Рішення суду набрало законної сили 04 квітня 2020 року.

19 квітня 2023 року Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) видано свідоцтво про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де батьками вказано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивач та дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані та проживають разом по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягами з Реєстру територіальної громади №2024/006851143 від 12 червня 2024 року та №2024/006851232 від 12 червня 2024 року, довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 29 травня 2024 року №195.

З довідки №372 Комунального некомерційного підприємства «Деражненська лікарня» Деражненської сільської ради видно, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває під спостереженням лікаря-педіатра з моменту виписки з пологового будинку. Оглядалася регулярно, на огляди дитину приводив батько (до 1 року в супроводі баби). Мати дитини жодного разу на прийомі з дитиною не була.

Відповідно до медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина має низку захворювань.

З характеристики ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка видана Дюксинським ліцеєм імені Н.А. Хасевича Деражненської сільської ради Рівненської області 24 вересня 2024 року, вбачається, що ОСОБА_12 навчається в ліцеї з 01 вересня. Перший раз учениця у школу прийшла з татом і бабою, які до сьогоднішнього дня почергово її приводять чи забирають. За цей період часу мати дитини жодного разу у школі не з`являлася.

Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 03 липня 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 18 червня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Судом попередньої інстанції перевірено та оцінено долучені відповідачем до матеріалів справи фотознімки, де зображена ОСОБА_2 та дочка - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як видно із висновку Органу опіки та піклування Деражненської сільської ради, який затверджено рішенням виконавчого комітету Деражненської сільської ради від 28 червня 2023 року №63, сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі. Від їхніх відносин ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка - ОСОБА_5 .

З народження дочки по цей час мати - ОСОБА_2 проживає окремо від дочки, займається виключно своїм життям. Припинила цікавитися своєю дочкою. Мати не виявляє жодного бажання займатися її вихованням та в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання малолітньої дочки не надавала.

Відповідно до інформації Комунального закладу «Рівненський обласний центр з надання соціальних послуг» Рівненської обласної ради від 27 червня 2023 року №165 ОСОБА_2 01 квітня 2019 року звернулася до Відділення обліку бездомних осіб та підтримки проживання закладу з проханням поставити її на облік осіб без постійного місця проживання для отримання соціальної послуги сприяння в реєстрації місця проживання/перебування за адресою закладу з метою подальшого отримання гарантованих державою допомог на її дитину ОСОБА_14 зв`язку з тим, що ОСОБА_2 була визнана особою, що перебуває у складних життєвих обставинах та потребує соціальної підтримки, її прохання було задоволено. З 10 травня 2019 року по даний час вона зареєстрована за адресою закладу, а саме у АДРЕСА_2 , проте зараз її місце перебування невідоме, за місцем реєстрації вона не проживає, відсутні засоби зв`язку з нею.

З 2018 року батько сам займається вихованням та матеріальним забезпеченням дочки. Зі слів батька, мати не дарувала подарунків своїй дочці на день народження, день Святого Миколая чи Новий рік. Коли дитина хворіла, мати її не відвідувала, не цікавилася станом її здоров`я та не надавала жодної матеріальної допомоги на лікування. Мати не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування і медичного догляду. Не бачиться з дитиною, не здійснює підготовку до дорослого життя та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 27 червня 2023 року це питання розглядалося за присутності ОСОБА_1 . Він розповів про те, що ОСОБА_2 веде розпусний спосіб життя, зловживає наркотичними засобами, не має постійного місця проживання, доходів, не бере участі у вихованні та утриманні дитини і на даний час йому не відоме місце знаходження матері дитини.

26 червня 2023 року працівниками Служби у справах дітей Деражненської сільської ради обстежено умови проживання дитини у АДРЕСА_1 . У ході обстеження встановлено, що будинок складається з трьох кімнат, кухні, коридору, ванни та санвузла. Умови проживання добрі, дитина забезпечена усім необхідним для комфортного проживання, навчання та проведення дозвілля.

Тому Орган опіки та піклування визнав доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вважаючи достатніми наявність підстав для вжиття крайньої міри впливу до матері дитини в інтересах малолітньої дочки внаслідок ухилення від виконання відповідачем своїх обов`язків з приводу виховання дитини, у травні 2023 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав щодо малолітньої дочки ОСОБА_10 .

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових і фактичних підстав для задоволення вимог позивача, оскільки позбавлення батьківських прав є втручанням у приватне та сімейне життя. За встановленими обставинами таке втручання не є виправданим і пропорційним, адже матеріали справи не свідчать про умисне свідоме невиконання матір`ю своїх батьківських обов`язків щодо дочки, а докази її винної поведінки стосовно дитини відсутні.

Беручи до уваги відсутність мотивів для застосування до ОСОБА_2 такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, позов залишено без задоволення.

З такими висновками погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у ст.7 СК України, відповідно до якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (ч.4 ст.15 СК України).

Пунктами першим, другим ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, враховуючи права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, від 07 грудня 2006 року).

Норми статті 155 СК України передбачають, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України.

Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 Верховний Суд зазначав, що тлумачення змісту п.2 ч.1 ст.164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).

У Декларації прав дитини, що прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зазначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків та в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Приходячи до переконання про залишення апеляційної скарги без задоволення, колегія суддів бере до уваги, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в т.ч. і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси самої дитини.

Так, сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з народження разом з позивачем у с. Дюксин Рівненського району Рівненської області. Відповідач проживає окремо і має заборгованість зі сплати аліментів, що нею не заперечувалося в судовому засіданні, останні роки вона з дитиною не спілкувалася, участі в її вихованні та утриманні не брала.

Жодних доказів про ведення відповідачем такого способу життя, який би міг негативно впливати на дитину, чи зловживання відповідачем наркотичними засобами, чи доказів, які б свідчили про наявність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, як і доказів неможливості змінити поведінку матері на краще, ОСОБА_1 надано не було, а судом не було здобуто. Матеріали справи не містять і доказів про те, що відповідач притягувалася до кримінальної та адміністративної відповідальності у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство відносно неї. Сама по собі наявність у ОСОБА_2 психічного захворювання не може бути підставою для позбавлення її батьківських прав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

При цьому судом правильно ураховано позицію Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04), у якій він наголошував на тому, що факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини (§§ 57, 58).

Також з`ясовано, що ОСОБА_2 категорично заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав, зазначаючи, що вона не втратила інтересу до дитини, має намір спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні.

Судом обгрунтовано враховано, з чим погоджується і апеляційний суд, що позбавлення відповідача батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставинами справи не доведено. При цьому враховано, що ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення її батьківських прав, а тому не вбачається правових підстав для застосування зазначеного заходу впливу.

Разом з тим, беручи до уваги попередню поведінку відповідача, суд правильно визнав за необхідне попередити її про необхідність змінити ставлення до виховання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради контроль за виконанням матір`ю батьківських обов`язків.

Щодо висновку Органу опіки та піклування Деражненської сільської ради Рівненського району, який затверджено рішенням виконавчого комітету Деражненської сільської ради від 28 червня 2023 року №63, відповідно до якого визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_5 , то суд обгрунтовано не погодився із його умотивованістю.

Так, згідно із ч.ч. 4, 6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо, зокрема позбавлення та поновлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Оскільки зазначений висновок носить рекомендаційний характер, не містить обставин, які б свідчили на наявність підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, не містить обґрунтованого посилання на те, що позбавлення батьківських прав відповідатиме якнайкращим інтересам дитини, тому його правильно відхилено судом.

Не можна погодитися з аргументами заявника про достатність наданих ним і наявних доказів у справі, в т.ч. і показань свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які є заінтересованими особами внаслідок їх близьких стосунків із позивачем. При цьому судом правильно оцінено і надані відповідачем докази, а саме фотографії, які свідчать про наявність інтересу ОСОБА_2 до дочки ОСОБА_10 .

Згідно зі ст.ст. 12, 76-78, 95 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Щодо доводів апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи, то вони на увагу не заслуговують через їх необґрунтованість.

Не можна погодитися і з покликаннями автора скарги на недодержання судом норм процесуального права.

Так, згідно із абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове розв`язання сімейно-правового спору, заявник не надав, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.

При цьому встановлено й відсутність обставин, які свідчили би про обов`язкове скасування судового рішення внаслідок існування підстав, передбачених ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Так само спростовуються правильністю висновків суду й посилання апеляційної скарги про помилковість застосування норм матеріального права.

З приводу тверджень про незастосування висновку, що викладений у постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №661/2532/17, то вони визнаються необгрунтованими. Так, права і обов`язки, які були предметом розгляду касаційним судом, та спірні правовідносини відрізняються між собою правовою природою, характеристиками і обставинами справи, а тому не є подібними. Тобто застосуванню при вирішенні цієї справи не підлягають.

Решті аргументам заявника суд попередньої інстанції уже дав детальну та вичерпну оцінку, з чим згодна й колегія суддів, а тому вони є хибними і відхиляються.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування не підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до пункту 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Панчелюги Катерини Миколаївни залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 лютого 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 06.05.2025

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків