УХВАЛА

07 травня 2025 року м. Кропивницький

справа № 387/1700/23

провадження № 22-ц/4809/997/25

Суддя Кропивницького апеляційного суду Дьомич Л.М., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2025 року та додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна подружжя спільною власністю та поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання сумісною власністю подружжя автомобіля, поділ рухомого майна, припинення права власності та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2025 року первісний позов ОСОБА_2 задоволено частково; у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину транспортного засобу - автомобіля марки Volkswagen Touareg 3.0 TDi, 01.01.2021 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину транспортного засобу - автомобіля марки Volkswagen Touareg 3.0 TDi, 01.01.2021 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; у порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за 1/2 частину автомобіля марки VolkswagenTouareg 3.0TDi, 01.01.2021 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , грошову компенсацію 1275896,74 грн та визнано право власності на автомобіль марки Volkswagen Touareg 3.0 TDi, 01.01.2021 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , як цілісного рухомого майна за ОСОБА_1 ; у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, залишити за ОСОБА_1 право приватної власності на легковий автомобіль марки Volkswagen Polo V 1.6i, 01.01.2019 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ; в іншій частині позовних вимог відмовлено; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Відповідно до додаткового рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати за сплату судового збору в розмірі 13 420,00 грн; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані із залученням експерта в розмірі 5735,52 грн; повернуто ОСОБА_1 з депозитного рахунку Територіального управління ДСА України у Кіровоградській області грошові кошти у розмірі 25517,93 грн, внесені згідно з квитанцією про внесення коштів від 13 грудня 2023 року № 9326-8423-0502-8549 за частку в спільному майні.

Не погодившись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 оскаржив їх в апеляційному порядку.

Подана апеляційна скарга підлягає залишенню без руху за наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 356 ЦПК України, до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (далі Закон) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 910/13737/19 зазначено, що будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (п. 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17).

Відповідно до п.п. 2, 9, 10 ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи (ч.2 ст.176 ЦПК України).

Частина 3 ст. 6 Закону визначає, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

За вимогами ч. 6 ст. 6 Закону за подання зустрічних позовних заяв, а також заяв про вступ у справу третіх осіб із самостійними позовними вимогами судовий збір справляється на загальних підставах.

В абз. другому п. 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 № 10 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» (зі змінами) роз`яснено, що у разі, якщо в апеляційному або в касаційному порядку оскаржується судове рішення, яке прийнято за наслідками розгляду первісного і зустрічного позовів, то якщо заявник не згоден із таким рішенням у частині розгляду вимог за обома зазначеними позовами, судовий збір має сплачуватися ним так само з урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів.

Відповідно до п.п. 1 п. 1, п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі наведеного, виходячи зі змісту вимог первісного та зустрічного позовів та вартості спірного майна, враховуючи розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений станом на 01 січня 2023 року, позивачкою за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом мав бути сплачений судовий збір за максимальною визначеною Законом ставкою, тобто по 13420,00 грн кожним (2684,00 х 5 = 13420,00 грн).

Пунктом 6 ч. 2 ст. 4 Закону передбачено, що за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду ставку судового збору встановлено у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Частиною 3 ст. 4 Закону визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч. 2 цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції у даній справі скаржником оскаржується у повному обсязі, тобто як щодо розгляду судом вимог первісного позову, так і в частині розгляду вимог зустрічного позову, за подання апеляційної скарги, з урахуванням понижуючого коефіцієнту, мав бути сплачений судовий збір у сумі 32 208,00 грн: (13420,00 грн + 13420,00 грн) х 150% = 32208,00 грн.

Однак, до апеляційної скарги додано докази сплати судового збору у сумі 16104,00 грн, що на 16 104,00 грн менше від суми, що підлягала сплаті відповідно до Закону.

Отже, скаржником не надано до апеляційного суду доказів сплати судового збору у встановлених законом порядку і розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до ч. 6 ст. 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 185, 356, 357 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 березня 2025 року та додаткове рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03 квітня 2025 року, - залишити без руху.

Запропонувати скаржнику у десятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали надати до апеляційного суду:

- докази сплати (доплати) судового збору у сумі 16 104,00 грнза реквізитами, розміщеними на офіційному сайті Кропивницького апеляційного суду.

У разі невиконання у встановлений апеляційним судом строк вимог щодо усунення недоліків апеляційної скарги, апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького

апеляційного суду Л. М. Дьомич