Справа № 277/320/25
"09" травня 2025 р. селище Ємільчине
Ємільчинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Т.Г. Корсун, за участю секретаря судового засідання М.М. Сороки, розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Ємільчине за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Відповідно до умов договору, кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту (п.п. 2.1. п. 2 кредитного договору).
Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Авентус Україна» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами (п.п.2.4. п.2 кредитного договору).
Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, що відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора.
Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» (п.п. 9.8 кредитного договору), які розміщені на сайті creditplus.ua. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил.
Ці Правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України на укладення договору позики та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію необхідну для укладення договору.
27 вересня 2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №27092024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» права вимоги до боржників, вказаним у Реєстрі боржників, зокрема і до відповідача.
Ухвалою суду від 24.03.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
У судові засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі, вказав, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судові засідання 15.04.2025 та 09.05.2025 не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, які повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Заяв чи клопотань про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав, про причини неявки не повідомляв. Також відповідачем не було подано відзиву на позов.
Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.
Таким чином, суд вважає, що відповідач повідомлений про розгляд справи належним чином.
Суд, виконуючи вимоги ст. 280 ЦПК, враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, ухвалив провести заочний розгляд справи.
Ухвалою від 09.05.2025 вирішено здійснювати заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 20.10.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладений договір №7185682 про надання споживчого кредиту, в електронній формі та підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором С5110 (а.с.5-9 на звороті).
Відповідно до п.1.1 договору укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт або Мобільний додаток. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. При цьому, споживач самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до Веб-сайту/ІТС Товариства.
На умовах встановлених договором, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (п.1.2 договору).
У п.1.5.2. договору сторони погодили умови застосування зниженої процентної ставки 1,692 % в день.
Кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи реквізити платіжної картки № НОМЕР_1 . Сума кредиту (його частина) перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору (п.п.2.1, 2.2 договору).
27 вересня 2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі іменоване як «Фактор») та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі іменоване як «Клієнт») укладено договір факторингу №27092024 за умовами якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, Клієнт відступити Факторові права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб боржників включаючи суму основного зобов`язання (позики), плату за позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить Клієнту (а.с.13-15).
Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №27092024 від 27.09.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (Клієнт) передав, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) прийняв реєстр боржників кількістю без зазначення кількості, після чого, з урахуванням пункту 1.2 договору факторингу № 27092024 від 27.09.2024 від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей. Загальна сума заборгованості без зазначення суми заборгованості (а.с.16).
Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за договором позики та кредитним договором юридичною особою, яка набула таке право відповідно до договорів факторингу.
Обставиною, що підлягає доказуванню під час вирішення даного спору є факт отримання кредитних коштів, факт користування кредитними коштами та факт належного виконання позичальником зобов`язань із своєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту.
Судом встановлено, що відповідачем укладений договір №7185682 про надання споживчого кредиту від 20.10.2023 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Згідно зі статтями 526, 530 ,610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Пунктом 1 ч.1ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.1ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
На підтвердження права вимоги на стягнення з відповідача заборгованості за договором №7185682 про надання споживчого кредиту від 20.10.2023 позивач надав суду: копію договору №7185682 про надання споживчого кредиту від 20.10.2023 разом із копією додатку №1 до договору, копію Паспорта споживчого кредиту, копію витягу з договору факторингу №27092024 від 27.09.2024, копію акту прийому-передачі реєстрів боржників, копію витягів з реєстрів боржників до договорів факторингу та розрахунки заборгованості за кредитним договором №7185682 від 20.10.2023.
Проте, суд вважає, що вказані вище докази не підтверджують вимоги позивача за вказаними договорами у заявленому розмірі, оскільки позивач не надав жодних первинних документів, які б підтверджували надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами.
Так, наданий витяг з реєстру боржників до договору факторингу №27092024 від 27.09.2025, сформований представником позивача 21.02.2025 та не містять будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, яку відступає первісний кредитор, в тому числі і за договором № 7185682 про надання споживчого кредиту від 20.10.2023.
Зазначений витяг не підписаний клієнтом та фактором, тому суд не може розцінювати цей витяг як належний доказ того, що саме у такому вигляді був укладений та погоджений реєстр боржників до договору факторингу.
Таким чином, позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведені факти передачі права грошової вимоги до відповідача Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у заявлених позивачем розмірі.
Крім того, суд ураховує і те, що, позивачем не додані первинні належні та допустимі докази на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів від первісного кредитора та неповернення або часткового повернення кредиту, якими є документи первинної бухгалтерської документації (виписка по рахунку, платіжні документи, тощо).
Суд зазначає, що саме первинні документи, що оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є тими, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір.
Згідно із указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.
Відтак, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
Проте позивач звертаючись до суду не надав таких доказів та не обґрунтував неможливість їх подання.
Наданий розрахунок заборгованості, сформований представником позивача, не є тими первинними документами, що підтверджують факт надання відповідачу кредитних коштів та відповідно заборгованості відповідача за кредитними договорами.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19.
Суд зауважує, що доданий розрахунок заборгованості є документом, що складений самим представником позивача, а, відтак, інформація зазначена у ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на стягненні якої наполягає позивач.
Окрім того, суд не знаходить підстав вважати, що за договором факторингу №27092024 від 27.09.2024 відбулась передача права вимоги до відповідача, оскільки в наданому позивачем договорі факторингу, в акті прийому - передачі реєстру боржників за договором факторингу відсутні будь-які відомості про відповідача ОСОБА_1 , а витяг з реєстру боржників сформовані самим представником позивача.
Наданий суду акт прийому-передачі реєстру боржників взагалі не містять відповідної інформації про реєстр боржників, зокрема кількості боржників, суми заборгованості прав вимоги.
При цьому суд зважає на те, що саме позивач володіє такою інформацією та безпосередньо мав можливість надати її суду.
Отже, позивач належними та допустимими доказами не довів наявність заборгованості відповідача перед позивачем у заявленому розмірі.
Крім того, позивач, реалізовуючи свої процесуальні права, не маючи можливості самостійного надання таких доказів з тих чи інших причин, не був позбавлений можливості звертатися до суду з клопотанням про витребування від первісного кредитора таких документів, однак з таким клопотанням до суду не звертався.
Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів обґрунтованість заявлених вимог як відносно наявної у відповідача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту так і набуття прав вимоги за таким договором.
На підставі викладених вище фактичних обставин справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
У порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.
Керуючись ст.ст. 5,12,13,79,81,91,141,258,259,263-265,268,272,273, 280-284, 354,355 ЦПК України, суд
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто Ємільчинським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повне судове рішення складено 09 травня 2025 року.
Суддя Т. Г. Корсун