Справа № 201/1708/25
Провадження № 2/201/1904/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

29 квітня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

10.02.2025р. ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Кравченко О.О. (діє на підставі ордеру серія АР №1222229 від 10.02.2025р. а.с. 7) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування заявленого представник позивачки посилається на те, що 11.04.2014р., позивачка та відповідач зареєстрували шлюб у Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 79.

У шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина за усною домовленістю між позивачкою та відповідачем, проживає та буде проживати із позивачкою.

14.07.2020р. рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області було розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем.

Наразі проживає дитина з позивачкою на території ФР Німеччина, що підтверджується посвідкою на тимчасове проживання. Також у позивачки та дитини є у наявності лист «Про тимчасове проживання» про продовження їх знаходження у Німеччині до 04.03.2026р.

Позивачці одній достатньо тяжко забезпечувати дитину усіма життєвими благами, які потребує дитина відповідного віку, а саме, сплачувати внески за школу, годувати, одягати, лікувати у разі необхідності, купувати вітаміни та інше, враховуючи те, що позивачка не має наразі ніяких доходів. Відповідач не допомагає. Тому позивачці не відомо, чи буде відповідач без рішення суду допомагати матеріально з утриманням дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, однак Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні спільної з позивачкою дитини.

Також представник позивачки зазначає, що позивачка подавала позовну заяву про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ще в Жовтневий районний суд м. Маріуполя, однак 16.02.2022р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя по справі №263/1345/22 позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків протягом 10 днів з дня отримання ухвали. Ухвалу позивачка не отримувала станом на 24.02.2022р. Але із повномасштабним вторгненням зв`язок з попереднім адвокатом втрачено, тому представник позивачки просила стягувати аліменти щомісячно, починаючи з 02.02.2022р, бо саме з цього дня заявлені до стягнення аліменти у первісному позові.

Враховуючи вищевикладене, представник позивачки просить стягувати щомісячно, починаючи з 02.02.2022р. з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Заяви учасників процесу по суті справи.

Відповідач правом надання відзиву відповідно до ст. 178 ЦПК України не скористався.

Рух справи.

Ухвалою судді Наумової О.С. від 14.02.2025р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 28).

Представник позивачки подала 07.03.2025р. до суду заяву, в якій позовні вимоги з підтримала, справу просила розглянути без участі позивачки та її представника (а.с. 30).

Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання, призначені на 13.03.2025р. і на 29.04.2025р. не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином (з урахуванням того, що місце його реєстрації є тимчасово окупованою територією) шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судової влади» (а.с. 29, 38).

Отже, належним чином повідомлений про розгляд справи судом, відповідач в судові засідання повторно не з`явився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання заперечень проти позову.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

11.04.2014р. між позивачкою та відповідачем укладено шлюб у Іллічівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 79. Після укладення шлюбу позивачка взяла прізвище чоловіка (а.с. 16).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_3 , батьком якої є відповідач ОСОБА_2 , а матір`ю позивачка ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 11.04.2014р. Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 265 (а.с. зворот 15).

14.07.2020р. рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області по справі №265/3732/20 було розірвано шлюб між позивачкою та відповідачем (а.с. 16).

На підставі свідоцтва про шлюб, виданого 10.08.2021р. Кальміуським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), актовий запис № 129, позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » (а.с. 17).

Відповідно до посвідок на тимчасове проживання та листа «Про тимчасове проживання» позивачка разом з дитиною проживає на території ФР Німеччина (а.с. зворот 10 - 15).

Як зазначає представник позивачки у поданому позові, відповідач перебуває за кордоном та не бере участі у вихованні доньки.

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України).

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ч. 1 ст. 180, ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

В статті 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2025 року 3196 гривень.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двохдітей -однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Отже, загальновживаною є практика визначення судами на утримання дітей наступного розміру аліментів: на одну дитину - 1/4 частки доходу платника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; на двох дітей - 1/3 частки доходу платника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; на трьох і більше дітей - 1/2 частки доходу платника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При дослідженні обставин справи судом враховується той факт, що відповідачем не надано доказів про свій стан здоров`я, зокрема який впливає на працездатність, наявності чи відсутності на праві власності, володінні та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, доказів про його матеріальний стан, про осіб на його утриманні (при їх наявності), та будь - яких інших доказів, які б давали підстави вважати про неможливість надання ним допомоги на утримання дітей у визначеному законодавством розмірі щомісячно.

Щодо вимоги представника позивачки про стягнення аліментів з відповідача починаючи з моменту подання позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до Жовтневого районного суду м. Маріуполя, а саме з 02.02.2022р., суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Судом враховується, що позов позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 16.02.2022р. залишений без руху, а надалі його матеріали втрачені до закінчення судового розгляду через окупацію м. Маріуполя Донецької області.

Тому позивачка реалізувала своє право на звернення до суду з новим позовом відповідно до положень ч.2 ст.492 ЦПК України з 10.02.2025р.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України).

Розпорядженням Верховного Суду від 06.03.2022р. № 1/0/9-22, змінено територіальну підсудність судових справ Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області на Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Враховуючи, що позивачка після втрати ініційованого нею судового провадження, маючи право на звернення до суду із новим позовом, діючи на власний розсуд реалізувала своє право звернення до суду 10.02.2025р., то аліменти підлягають стягненню від дати подання позову до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (нині - Соборного районного суду міста Дніпра).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В порядку п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити рішення в частині стягнення аліментів - до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Розподіл судових витрат.

Щодо судового збору.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Позивач при зверненні до суду з цим позовом не сплачувала судовий збір так як звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 1 п. 3 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».

За цих підстав, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 80, 84, 110-112, 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 200, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ), аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позовної заяви про стягнення аліментів до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська (Соборного районного суду міста Дніпра), тобто з 10 лютого 2025 року, і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Рішення у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 02 травня 2025 року.

Суддя Наумова О.С.