ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2025 року м. Кропивницький

справа № 387/851/24

провадження № 22-ц/4809/483/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Дьомич Л. М. (суддя - доповідач), судді Дуковський О. Л., Письменний О. А.,

за участю секретаря судового засідання Соловйової І. О.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2024 року (суддя Солоненко Т. В.), -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2025р ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 сплачені кошти за договором оперативного лізингу від 25.02.2021 у розмірі 192 000,00 грн та кошти сплачені на технічне обслуговування автомобіля і заміну його складових в розмірі 38 979,00 грн, а всього 230 979,00 грн.

В обґрунтування вимоги вказує, що 25.02.2021 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 у простій письмовій формі укладено договір оперативного лізингу з правом викупу. За яким ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 транспортний засіб марки Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 строком на 24 місяці. Договір укладено у визначеній відповідачем формі та умовами. В день підписання договору відповідач отримав готівкові кошти в розмірі 9 000,00 грн, про що зазначено в у тексті договору та, у подальшому, на його картковий рахунок, відкритий у АБ «Приватбанк», було перераховано з 02.11.2021 по 18.01.2022 кошти в сумі 183 000,00 грн.

Позивач за власний кошт здійснював технічне обслуговування авто та провів заміну його складових на суму 38 979,00 грн.

Таким чином позивачем понесені витрати на загальну суму 230 979,00 грн.

Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 03.05.2023 витребувано у позивача на користь відповідача ОСОБА_2 транспортний засіб марки Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Договір від 25.02.2021 визнаний нікчемним в силу закону.

Тому, в порядку застосування наслідків недійсності правочину, позивачу підлягає поверненню сплачені ним кошти в межах нікчемної угоди у розмірі 192 000,00 грн та понесені витрати на обслуговування авто у розмірі 38 979,00 грн, загальна сума 230 979,00 грн на підставі ст. 1212 ЦК України.

Відзив відповідачем не подавався.

Судове рішення

Заочним рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, відмовлено.

Суд виснував, що поданими до суду доказами, позивачем не доведено розміру здійснених лізингових платежів за договором оперативного лізингу від 25.02.2021 на користь відповідача, тому правові підстави задоволення позовних вимог відсутні.

Щодо стягнення 38 979,00 грн витрат на обслуговування автомобіля, суд дійшов висновку, що вказані витрати не підпадають під дію регулювання положень ст. 1212 ЦК України.

Апеляційна скарга

Не погоджуючись, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2024 року, яким просить про скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову повністю.

В обгрунтування оскарження вказав, що судом першої інстанції невірно оцінені докази у справі, відтак здійснений незаконний висновок.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався

Рух справи

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 22 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2024 року.

Ухвалою від 29 січня 2025р справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2024 року призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 20 березня 2025 року

Позиція сторін

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Попович С.М. заперечила щодо підстав та вимог апеляційної скарги, наполягала на її відмові.

Сторона позивача/апелянт належним чином повідомлені про судовий розгляд, в судове засідання не з`явився.

За ст. 372 ЦПК неявка сторін, належних чином повідомлених про судовий розгляд, не перешкоджає розгляду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши оскаржувану рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Обставини справи

25.02.2021 року між ОСОБА_2 (відповідач, орендодавець) та ОСОБА_1 (позивач, орендар) укладено договір оперативного лізингу (а.с.25-27).

За змістом пункту 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає автомобіль у комплектності відповідно до додатку № 1 та № 2 у платне користування на умовах оперативного лізингу транспортного засобу «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , білого кольору, строком на 24 календарних місяці з дати підписання даного договору та додатків №1, 2 обома сторонами.

Пунктом 3.1. договору сторони узгодили, що на дату укладання даного договору орендна плата встановлюється в розмірі 633 у.о. (доларів США) за один календарний (звітний) місяць експлуатації автомобіля.

Пунктом 3 цього договору встановлено, що орендар вправі експлуатувати автомобіль на підставі даного договору лише на умовах внесення орендної плати вчасно та у повному обсязі та на підставі затвердженого орендодавцем графіка платежів.

Згідно п. 3.3. договору під час підписання даного договору орендар виплачує станову суму в розмірі 9 000 грн.

Пунктом 3.3.1. договору сторони визначили, що при недотриманні умов даного договору дана станова сума буде використана орендодавцем як відшкодування збитку, нанесеного орендарем.

Згідно з п. 7.3 договору за умови виконання орендарем усіх вимог даного договору після закінчення терміну дії договору автомобіль переходить у власність орендаря за допомогою нотаріального оформлення генерального доручення.

Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 03.05.2023 у справі № 512/160/23 позов ОСОБА_2 задоволено. Ухвалено витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 , автомобіль «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , білого кольору, номер кузова НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , видане ТСЦ 3541 на користь ОСОБА_2 .

Одеський апеляційний суд, постановою від 09.11.2023, апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, рішення Савранського районного суду Одеської області від 03.05.2023 у справі № 512/160/23 без змін.

Згідно наданого позивачем розрахунку зі сплати лізингових платежів до договору оперативного лізингу від 25 лютого 2021 року, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було сплачено грошові кошти у розмірі 192 000,00 грн та понесені витрати на обслуговування авто в розмірі 38 979,00 грн, що в сукупності становить 230 979,00 грн.

На підтвердження понесення лінзигових платежів позивачем надано копію виписки АБ «Приватбанк», з якої слідує, що з карткового рахунку ОСОБА_3 за період з 25.02.2021 по 18.01.2022 на картковий рахунок ОСОБА_2 перераховано грошові кошти в розмірі 183 000,00 грн.

Норми права

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 ст. 806 ЦК України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (Оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (ч.1 ст.1212 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини другої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа мас право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Мотиви апеляційного суду

Спірні правовідносин між сторонами виникли за наслідком договору фінансового лізингу, невиконання якого стало підставою для заявлення, в порядку застосування наслідків недійсності правочину/нікчемної угоди, згідно до положень ст. 1212 ЦК України сплачених коштів 192 000 грн вартість автотранспорту та понесені витрати на обслуговування авто у розмірі 38 979 грн, як безпідставно отримані відповідачем.

ОСОБА_2 є власником транспортного засобу «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

25.02.2021 року між сторонами відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 укладено договір оперативного лізингу, у відповідності до умов якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 транспортний засіб «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , строком на 24 місяці.

Транспорт переданий позивачем відповідачу 25.02.2021 року, що підтверджується відповідним актом № 1 від 25.02.2021.

На підставі пункту 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає автомобіль у комплектності відповідно до Додатку № 1 та № 2 у платне користування на умовах оперативного лізингу на 24 календарних місяці з дати підписання даного Договору та Додатків №1, 2 обома сторонами.

Згідно з п. 7.3 договору за умови виконання орендарем усіх вимог даного договору після закінчення терміну дії договору, автомобіль переходить у власність орендаря за допомогою нотаріального оформлення генерального доручення.

ОСОБА_1 стверджує, що сплачував ОСОБА_2 орендні платежі. Останній платіж сплачений 18.01.2022 року.

Однак умови договору не виконані, кошти повністю не виплачені, відтак автомобіль згідно до п.7.3 договору не перейшов у власність ОСОБА_1 .

Позивач, звертаючись до суду з позовом, наполягає, що укладений договір оперативного лізингу від 25.02.2021 не посвідчений нотаріально, тому є нікчемним в силу закону. Отже, в порядку застосування наслідків недійсності правочину, підлягає поверненню сплачені кошти в межах нікчемної угоди у розмірі 192 000,00 грн та понесені позивачем витрати на обслуговування авто у розмірі 38 979,00 грн, всього 230 979,00 грн, вимога ґрунтується на положеннях ст. 1212 ЦК України.

На підставі пункту 1.1 договору орендодавець передає, а орендар приймає автомобіль у комплектності відповідно до Додатку № 1 та № 2 у платне користування на умовах оперативного лізингу на 24 календарних місяці з дати підписання даного Договору та Додатків №1, 2 обома сторонами.

Пунктом 3 цього договору встановлено, що орендар вправі експлуатувати автомобіль на підставі даного договору лише на умовах внесення орендної плати вчасно та у повному обсязі та на підставі затвердженого орендодавцем графіка платежів.

Згідно з п. 7.3 договору за умови виконання орендарем усіх вимог даного договору після закінчення терміну дії договору автомобіль переходить у власність орендаря за допомогою нотаріального оформлення генерального доручення.

Пунктом 3.1. договору сторони узгодили, що на дату укладання даного договору орендна плата встановлюється в розмірі 633 у.о. (доларів США) за один календарний (звітний) місяць експлуатації автомобіля.

Пунктом 3 встановлено, що орендар вправі експлуатувати автомобіль на підставі даного договору лише на умовах внесення орендної плати вчасно та у повному обсязі та на підставі затвердженого орендодавцем графіка платежів.

Згідно п. 3.3. договору під час підписання даного договору орендар виплачує станову суму в розмірі 9 000 грн.

Пунктом 3.3.1. договору сторони визначили, що при недотриманні умов договору дана станова сума буде використана орендодавцем як відшкодування збитку, нанесеного орендарем.

ОСОБА_1 не сплачені передбачені договором платежі в повному обсязі, спірний автомобіль згідно з п.7.3 договору не перейшов йому у власність, а відповідно до умов договору станова сума визначена як відшкодування збитку нанесеного орендарем.

Відповідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Укладений між сторонами по справі договір є змішаним, а саме в частині оренди майна - договору оренди (найма), врегульовані гл. 58 ЦК України, в частині компенсації вартості предмету лізингу (попередньої оплати) - договору купівлі-продажу, врегульовані гл. 54 ЦК України.

Згідно з правилами ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Договір фінансового лізингу є змішаним договором та на правовідносини, що склалися між сторонами щодо одержання відповідачем, як лізингодавцем, лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність позивачці, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Залишення у власності продавця грошових коштів сплачених у якості попередньої оплати за товар, який не був і не буде переданий, є умовою договору і не суперечить принципу свободи договору.

Позивач обґрунтовує вимоги висновками у справі номер провадження: 22-ц/813/6392/23, порушеної ОСОБА_2 , впевнено вказуючи, що в межах розгляду справи йому стало відомо, що договір від 25.02.2021 року є нікчемним в силу закону.

Разом з тим, рішенням Савранського районного суду Одеської області від 03 травня 2023 року, за наслідком задоволеного позову ОСОБА_2 витребувано із незаконного володіння ОСОБА_1 автомобіль марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , рішення набуло законної сили.

Колегією суддів вивчені судові рішення у справі 22-ц/813/6392/23, з яких встановлено, що жодних вимог, обґрунтувань/доводів про недійсність/нікчемність не заявлялося і не пояснювалося. ОСОБА_2 наполягав на невиконання умов договору і суди, виснували, що на підставі пункту 1.1 договору оперативного лізингу від 25.02.2021 згідно положень даного договору Орендодавець передає, а Орендар приймає автомобіль у комплектності відповідно до Додатку № 1 та № 2 у платне користування на умовах оперативного лізингу на 24 календарних місяці з дати підписання даного Договору та Додатків №1, 2 обома сторонами. За пунктом 7.3 договору оперативного лізингу від 25.02.2021 за умови виконання Орендарем усіх вимог даного договору після закінчення терміну дії договору автомобіль переходить у власність Орендаря за допомогою нотаріального оформлення генерального доручення. Бородатим О.М. надавалися суду квитанції про сплату позивачу орендних платежів, які підтверджують про сплату орендних платежів не в повному обсязі за період з лютого 2021 року по січень 2022 року, що не заперечувалося.

Відтак, суд у попередній справі виснував, що орендарем не сплачені передбачені в договорі орендні платежі в повному обсязі, спірний автомобіль за пунктом 7.3 договору не перейшов йому у власність та, відповідно, відповідач (орендодавець) має право на витребування автомобіля з незаконного володіння.

Суд першої інстанції у даній справі вказав, що здійснення позивачем лізингових платежів за договором оперативного лізингу від 25.02.2021 встановлено судовими рішеннями у цивільній справі № 512/160/23, проте розміру таких платежів не визначено. А надані позивачем докази на підтвердження проведення відповідних платежів за вказаним договором не доводять вказаних обставин, і відповідно не стосується предмету спору.

Так як за наданою копією виписки АБ «Приватбанк» неможливо ідентифікувати грошові кошти, так як платником вказаних коштів є не позивач у справі, а ОСОБА_3 , не сторона у спірних правовідносинах. До того ж зміст копії виписки не визначає призначень платежу, що виключає можливість встановити підстави перерахування ОСОБА_3 на рахунок ОСОБА_2 грошових коштів за спірним договором, відсутність інших правовідносин сторін з огляду на пояснення сторони відповідача в апеляційному суді, що сторони між собою перебувають у родинних відносинах.

За викладеного, поданими до суду доказами, позивачем не доведено розміру здійснених лізингових платежів за договором оперативного лізингу від 25.02.2021 на користь відповідача та правові підстави задоволення позовних вимог.

Щодо стягнення з відповідача 38 979,00 грн витрат на обслуговування автомобіля, суд правильно виснував, що вказані витрати не підпадають під дію регулювання положень ст. 1212 ЦК України, адже не є майном (грошові кошти) набутим або збереженим без достатньої правової підстави. Ці витрати, як вказав позивач, пов`язані з технічним обслуговуванням автомобіля, що перебував у його користуванні. Надані на підтвердження зазначених витрат позивачем докази, а саме копії накладних (а.с. 20-24), не ідентифікують ні самого транспортного засобу, ні особи, яка надала послуги з технічного обслуговування, ні особи, яка прийняла такі послуги. Тому, зазначені копії накладних не підтверджують понесення позивачем витрат на технічне обслуговування автомобіля.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

З урахуванням викладеного, висновок суду про відмову у задоволенні позову є цілком обгрунтованим та правильним.

Загальний висновок

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції відповідає критеріям законності, обґрунтованості, відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України, таке рішення не підлягає скасуванню.

Судові витрати

У зв`язку з незмінністю судового рішення, перерозподіл судових витрат не відбувається, ст. 141 ЦПК.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2024 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 5 травня 2025р.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний