ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/309/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2025 р. селище Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Говорухи В.О., за участю секретаря судового засідання Неймак М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

Встановив:

23.02.2024 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що 02 червня 2020 року між ним та ОСОБА_4 укладено договір позики. Відповідно до договору позивач позичає ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 1 600 000 (один мільйон шістсот тисяч) гривень на термін 90 днів. Відповідно до п.4.2 Договору позики за кожний день затримки повернення коштів згідно п.2.1. Позичальник оплачує штраф у розмірі 0,5% від суми за кожний день прострочення.

На дату подання позовної заяви (22.02.2024) строк затримки повернення коштів за Договором позики складає 265 днів, що становить 2 120 000, 00 грн.

Позивач звертає увагу, що на дату подання позову грошові кошти ОСОБА_3 не повернуто, чим порушено умови договору від 02.06.2020, у зв`язку з чим сума боргу становить 3 720 000 грн., з них сума основного боргу за Договором позики 1 600 000 грн. та 2 120 000 грн. сума штрафу визначеного п.4.2 Договору.

Виконуючи вимоги ст. 1281 ЦК України 07.11.2023 в адресу приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округа Дніпропетровської області Руденко Вікторії Аркадіївні позивачем направлено претензію завірену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковтун О.Д. 26.12.2023 від приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округа Дніпропетровської області Руденко В.А. отримано лист відповідно до якого претензія від 07.11.2023 зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 355 та додана до спадкової справи № 82/2023 від 05.09.2023, для доведення до відома спадкоємців, що прийняли спадщину. Зазначає, що на дату подання позовної заяви жодних дій з боку спадкоємців щодо погашення боргу відповідно до договору позики від 02 червня 2020 року укладеного з ОСОБА_3 не вжито, при тому, що вони у належний спосіб були повідомлені.

Враховуючи викладене, позивач уточнивши позовні вимоги просить суд:

- Солідарно стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 3 720 000 (три мільйони сімсот двадцять тисяч) гривень.

- Солідарно стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат.

З урахуванням положень ч.3 ст. 14 ЦПК України справа передана для розгляду головуючому судді Говорусі В.О.

Ухвалою судді від 04.04.2024 відкрито провадження у справі та визначено справу розглядати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 24.04.2024 за клопотанням витребувано у приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округа Дніпропетровської області Руденко В.А. належним чином завірені копії матеріалів спадкової справи № 82/2023 від 05.09.2023 заведеної після смерті ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ), в тому числі заяви спадкоємців про прийняття чи відмову від прийняття спадщини, документи, що посвідчують родинні відносини, документи про склад спадкового майна та документи, що посвідчують право власності на спадкове майно, документи, що підтверджують вартість цього майна. Витребувана інформація надійшла на адресу суду 31.05.2024.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 03.06.2024 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, первісного відповідача - ОСОБА_5 замінено відповідачами - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

30.09.2024 від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог (зміну предмету позову).

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 06.03.2025 справа призначена до судового розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просиві їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином. Від представника відповідача адвоката Костюченко М.С. до суду надійшла заява про розгляд справ без участі відповідача та його представника, просить винести рішення відповідно до матеріалів справи.

Законний представник неповнолітніх відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - їх мати ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася. Про місце, дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток та довідки про доставку повідомлення в додатку «Viber» а також про доставку SМS.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, надані докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 02 червня 2020 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір позики.

Відповідно до п. 1.1 Договору позики Позикодавець в порядку і на умовах визначених цим Договором, надає Позичальнику позику у сумі 1 600 000 (один мільйон шістсот тисяч) гривень, а останній зобов`язується повернути позику у визначений цим Договором строк.

Відповідно до п. 1.2 Договору позики Позика надається для придбання Позичальником нерухомого майна.

Згідно з п. 2.1 Договору позики Строк надання позики Позичальнику становить 3 (три) роки з моменту реальної передачі всієї грошової суми.

Пунктом 3.3 Договору позики передбачено, що підтвердженням отримання позики Позичальником є розписка видана Позикодавцю.

Відповідно до п. 4.2 Договору позики, за кожний день затримки повернення коштів згідно п.2.1. Позичальник оплачує штраф у розмірі 0,5% від суми за кожний день прострочення. (а.с. 6)

З копії розписки ОСОБА_3 отримано у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 1600000 грн. на підставі договору позики від 02.06.2020, які він зобов`язався повернути до 02.06.2023. (а.с. 7)

Згідно з висновком експерта № 719/1 від 01.01.2025 за результатами проведення почеркознавчої експертизи, складеним експертом Світланою Смірновою, підписи: в графі «Покупець» договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 02 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ємельяновою Н.В., бланки НОІ 869694, НОІ 869695; в графі «Підпис» довіреності від 02 червня 2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального Миколаївської області Ємельяновою Н.В., бланк НОІ 869698; в розділі «Місцезнаходження і реквізити Сторін», ОСОБА_4 » договору позики від 02 червня 2020 року; в розписці від 02 червня 2020 року - виконані однією особою.

Рукописні тексти: « ОСОБА_4 » в графі «Покупець» в договорі купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 02 червня 2020 року, посвідченому приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Миколаївської області Ємельяновою Н.В., бланки НОІ 869694, НОІ 869695; « ОСОБА_4 » в графі «Підпис» в довіреності від 02 червня 2020, посвідченій приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Миколаївської області Ємельяновою Н.В., бланк НОІ 869698; « ОСОБА_4 » в договорі позики від 02 червня 2020 року в графі «Позичальник»; « ОСОБА_4 , ІНН НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Заводським РВ ММУ УМВС м. Миколаїв 01.09.2001 Днепр. Пгт. АДРЕСА_1 » в договорі позики від 02 червня 2020 року в розділі «Місцезнаходження і реквізити Сторін»; в розписці від 02 червня 2020 року, виконані однією особою.

Згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , наявної в матеріалах справи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

07 листопада 2023 року ОСОБА_1 , на адресу приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округа Дніпропетровської області Руденко Вікторії Аркадіївні направлено претензію завірену приватним нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковтун О.Д.

Відповідно до відповіді приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округа Дніпропетровської області Руденко В.А. претензія від 07.11.2023 зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 355 та додана до спадкової справи № 82/2023 від 05.09.2023, для доведення до відома спадкоємців, що прийняли спадщину. (а.с. 9)

Згідно копії спадкової справи № 82/2023, заведеної приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округа Дніпропетровської області Руденко В.А., після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , з заявами про прийняття спадщини за законом звернулись ОСОБА_5 , яка є законним представником синів померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та мати померлого ОСОБА_2 . (а.с. 123-135)

Крім того, батько померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , який є громадянином Грузії відмовився від прийняття спадщини померлого сина ОСОБА_3 на користь матері спадкодавця - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Заява, на якій справжність підпису нотаріально засвідчена, надіслана на адресу нотаріальної контори засобами поштового зв`язку.

Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо фізичної особи з РНОКПП НОМЕР_1 та довідки з АТ «Райффайзен Банк» і АТ КБ «ПРИВАТБАНК» містять відомості про належність спадкодавцеві нерухомого майна і наявність грошових коштів на рахунках належних спадкодавцеві на час його смерті.

У постанові КЦС ВС від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16 зазначено, що суди мають встановити: чи пред`явлено вимогу кредитором до спадкоємців у визначені законом строки; коло спадкоємців, які прийняли спадщину; дійсний розмір вимог кредитора; обсяг спадкового майна та його вартість.

При вирішенні спору про стягнення з спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року (справа № 306/2000/16-ц).

Вирішуючи питання про наявність боргового зобов`язання у спадкодавця та його розмір на момент його смерті суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У постанові Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 201/11388/17 провадження № 61-12383св19 зроблено висновок про те, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі № 501/1773/16-ц.

Відповідно до статті 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно із частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Борги спадкодавця - це майнові зобов`язання, які прийняв на себе спадкодавець перед фізичними або юридичними особами-кредиторами, але смерть позбавила його можливості виконати їх. Обов`язок доказувати борги померлого покладається на самого кредитора. Кредитор, який звернувся до спадкоємців, зобов`язаний надати документи, що підтверджують його вимоги.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 192/2761/14 (провадження 61-4724св18) та від 21 жовтня 2020 року у справі № 212/5525/16-ц (провадження 61-20174 св 19).

Аналізуючи долучену позивачем до матеріалів справи договір позики, розписку, а також висновок експерта судом встановлено, що договір позики підписаний ОСОБА_3 та розписка написана власноручно позичальником, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належними (письмовими) доказами.

Сторони дотримались письмової форми договору.

Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику, тобто виконання ним своєї частини умов договору.

При цьому, відповідачі не заперечують наведених фактів та доказів на їх спростування суду не надали.

За відсутності доказів повного чи часткового виконання ОСОБА_3 зобов`язань за договором позики від 02.06.2020, тому суд вважає, що позивач має право вимагати повернення всієї суми позики, тобто 1 600 000 грн. з спадкоємців ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 1 і 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Суд також враховує положення пункту 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в якому зазначено, що з урахуванням приписів статті 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Отже, розмір боргового зобов`язання, з урахуванням всіх нарахувань, в тому числі штрафів, має здійснюватися на момент відкриття спадщини яким є день смерті спадкодавця.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, нарахування позивачем штрафу в зв`язку з простроченням строку повернення позики за Договором позики в розмірі 2 120 000,00 грн. за 265 днів, з обрахунку від 02.06.2023 по дату подання позовної заяви - 22.02.2024, безпідставне та не ґрунтується на законі. Спадковим боргом може визнаватись тільки той борг, що існував на день відкриття спадщини.

З огляду на викладене, суд зазначає, що зі спадкоємців підлягає стягненню штраф відповідно до п. 4.2 Договору позики за період з 02.06.2023 по 28.08.2023 тобто за 88 днів. Розмір штрафу становить 704 000 грн. (1 600 000,00 * 0,5% * 88=704 000,00 грн.).

Отже, загальний розмір заборгованості спадкодавця ОСОБА_3 за договором позики на момент відкриття спадщини становить 2 304 000 грн. (1 600 000+704 000= 2 304 000).

Визначаючи, чи пред`явлено вимогу кредитором до спадкоємців у визначені законом порідку і строки суд виходить за наступного.

Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, як встановлено судом, позивач пред`явив вимоги до спадкоємців боржника своєчасно, у встановлений частиною другою статті 1281 ЦК України строк, про що свідчить його письмова претензія від 07.11.2023 та відомості про її прийняття нотаріусом 17.11.2023.

Визначаючи коло спадкоємців, які прийняли спадщину та їх частки у спадщині суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Відомостей про наявність заповітів, складених ОСОБА_3 щодо розпорядження своїм майном, матеріали спадкової справи не містять.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч. 2 ст. 1274 ЦК України).

Згідно з пунктом 2.1 Глави 10 Порядку спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5 Глави 10 Порядку).

Пунктом 3.23 Глави 10 Порядку передбачено, що своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку. Нотаріус приймає такі заяви, заводить спадкову справу та у випадку надходження заяви, справжність підпису на якій не засвідчено нотаріально, надсилає лист спадкоємцю, в якому пропонується надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини. У таких випадках конверт підшивається у спадкову справу.

У Постанові КЦС ВС від 9 лютого 2022 року у справі № 709/769/19 щодо способів подачі заяви про прийняття спадщини зазначено, що чинне законодавство не позбавляє спадкоємця права направити заяву про прийняття спадщини за допомогою засобів поштового зв`язку, а також подати її через орган місцевого самоврядування.

З матеріалів спадкової справи встановлено, що заявою про відмову від спадщини за законом, справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом Манана Джікія 22.02.2024 та яка була адресована приватному нотаріусу Дніпровського РНО Руденко В.А. ОСОБА_4 , громадянин Грузії відмовився від прийняття належної частки у спадщині, що залишилася після смерті ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 .

Зазначена заява про відмову від спадщини за законом направлена до нотаріальної контори поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Відомості про повернення заяви ОСОБА_4 , а також про відмову ОСОБА_2 від прийняття частки спадщини ОСОБА_4 (відповідно до ч. 3 ст. 1274 ЦК України) матеріали спадкової справи не містять.

Таким чином, частка у спадщині, яку мав право прийняти ОСОБА_4 (батько спадкодавця), переходить до ОСОБА_2 .

Отже, спадкоємцями на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 є:

- син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємець першої черги за законом і його частка в спадщині становить (одна четверта) частина;

- син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як спадкоємець першої черги за законом і його частка в спадщині становить (одна четверта) частина;

- мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , як спадкоємець першої черги за законом і її частка в спадщині становить (одна друга) частина, яка враховує частку в спадщині, на яку мав право ОСОБА_4 .

Визначаючи обсяг спадкового майна, його вартість і межі відповідальності кожного зі спадкоємців перед кредитором спадкодавця, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Наведені норми законодавства свідчать, що спадкоємець відповідає перед кредитором тільки в межах своєї частки у спадщині, тобто у спадкоємця виникає зобов`язання задовольнити вимоги кредитора лише в межах майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи. Це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування та суб`єктів спадкового процесу й випливає із суті універсального характеру спадкового правонаступництва.

Для всіх спадкоємців, як за законом, так і за заповітом, існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця. За наявності декількох спадкоємців настає частковий обов`язок виконання зобов`язань: кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Таким чином, кредитори спадкодавця можуть пред`явити вимоги до будь-якого спадкоємця, але обсяг виконання боргового зобов`язання спадкоємцем не може перевищувати дійсної вартості отриманої ним спадщини і розміру боргів, що пропорційно припадають на його частку.

Обов`язок спадкодавця ОСОБА_3 щодо сплати заборгованості за договором позики з ОСОБА_1 від 02 червня 2020 року не припинився внаслідок його смерті і перейшов до його спадкоємців.

Як встановлено судом, жодним способом визначеним статтю 1282 ЦК України вимоги кредитора відповідачами не задоволені, а тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 вправі вимагати з відповідачів стягнення суми заборгованості за договором позики шляхом стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям померлого ОСОБА_4 . Обов`язок спадкоємців боржника перед позикодавцем (кредитором) полягає у поверненні сум за позикою, що виникли до дня смерті спадкодавця, але в межах вартості одержаного у спадок майна та відповідно до розміру часток кожного з них.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна судом встановлено, що наявні відомості про належність, на момент відкриття спадщини, ОСОБА_4 наступного майна:

-будівля багатофункціональна, розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

-житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

-житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_4 ;

-земельна ділянка, кадастровий номер :03:001:0332, площею 0,15 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована за адресою: АДРЕСА_4 ;

-земельна ділянка, кадастровий номер :17:041:0012, площею 0,0843 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),розташована за адресою: АДРЕСА_5 ;

-житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_5 .

Відомості про вартість вказаного нерухомого майна в матеріалах справи відсутня.

Крім того, до спадкової маси входять грошові кошти, розміщені на банківських рахунках належних спадкодавцю та відносно яких заповідальні розпорядження не складено, а саме:

-згідно довідки АТ «Райффайзен Банк» від 09.01.2024 № 81-15-9/187-БТ спадкодавцю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на праві власності належить: поточний рахунок НОМЕР_4 (дата відкриття 12.08.2020), залишок коштів на якому станом на 08.01.2024 складає 2469 грн. 21коп. (дві тисячі чотириста шістдесят дев`ять гривень 21 копійка); картковий рахунок № НОМЕР_5 (дата відкриття 24.09.2015) залишок коштів на якому станом на 08.01.2024 складає 61857 грн. 27 коп. (шістдесят одна тисяча вісімсот п`ятдесят сім гривень 27 копійок); кредитний картковий рахунок № НОМЕР_6 (дата відкриття 21.09.2018), на якому станом на 08.01.2024 обліковуються власні кошти клієнта у розмірі 124 грн. 16 коп. (сто двадцять чотири гривні 16 копійок); картковий рахунок № НОМЕР_7 (дата відкриття 01.10.2019) залишок коштів на якому станом на 08.01.2024 складає 276 182 грн. 03 коп. (двісті сімдесят шість тисяч сто вісімдесят дві гривні 03 копійки).

-Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 13.12.2023 № 20.1.0.0.0/7-231212/47888 на ім`я померлого ОСОБА_4 відкрито депозитний рахунок НОМЕР_8 (дата відкриття 19-05-2018), залишок коштів 61,55 грн.

Їх загальна сума становить 340 632,67 грн.

Отже визначаючи загальну вартість спадкового майна, в контексті відповідальності спадкоємців за борги спадкодавця лише в межах вартості майна, одержаного у спадщину суд виходить з принципу змагальності цивільного процесу, закріпленого у статтях 12, 81 ЦПК України, за яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, доводити наявність та обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц та від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц.

Таким чином, враховуючи віднесення до спадкової маси, крім грошових коштів, що знаходяться на банківських рахунках, на загальну суму 340 632,67 грн, шести об`єктів нерухомості і за відсутності відомостей про їх вартість, тому стягнення заборгованості зі спадкоємців боржника слід провести в межах вартості спадкового майна, визначивши такий спосіб стягнення в резолютивній частині даного рішення.

Так як, кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині, тому застосування стягнення в солідарному порядку не застосовується.

Отже, з відповідачів слід стягнути борг в сумі 2 304 000 грн., за рахунок майна, яке спадкоємці боржника ОСОБА_3 отримали у спадок, а саме з синів померлого - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частках, тобто по 576 000 грн. (по частині), з матері померлого ОСОБА_2 в розмірі 1 152 000 грн. ( частини).

При цьому, суд враховує, що інтереси малолітніх дітей представляє їх законний представник - мати ОСОБА_5 .

Відповідно до частини першої статті 242 ЦК України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 205/6749/15-ц малолітні особи з моменту відкриття спадщини набувають права на спадкування, проте здійснювати право на спадкування вони не можуть. Такі особи в межах наданого ЦК України обсягу дієздатності самостійно не можуть нести відповідальності за зобов`язаннями спадкодавця як його правонаступники. Якщо спадкоємець є малолітньою особою, вимога може бути пред`явлена (направлена) як самому спадкоємцю безпосередньо, так і його законному представнику, що має рівнозначні юридичні наслідки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору (12112+605,60) пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рівних частках, тобто по 1969,33 грн., з ОСОБА_2 в розмірі 3938,65 грн.

Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року, продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Керуючись ст.ст. 79-81, 83, 89, 137, 141, 263-265, 267 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , в межах вартості спадкового майна, суму боргу за договором позики від 02 червня 2020 року у розмірі 1 152 000 грн. (один мільйон сто п`ятдесят дві тисячі грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , в межах вартості спадкового майна, суму боргу за договором позики від 02 червня 2020 року у розмірі 576 000 грн. (п`ятсот сімдесят шість тисяч грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як спадкоємця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , в межах вартості спадкового майна, суму боргу за договором позики від 02 червня 2020 року у розмірі 576 000 грн. (п`ятсот сімдесят шість тисяч грн. 00 коп.).

В решті позовних вимог ОСОБА_1 , відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3938,65 грн. (три тисячі дев`ятсот тридцять вісім грн. 65 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1969,33 грн (одна тисяча дев`ятсот шістдесят дев`ять грн. 33 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1969,33 грн (одна тисяча дев`ятсот шістдесят дев`ять грн. 33 коп.).

Заходи забезпечення позову, застосовані за ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0.0843 га з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_5 , з кадастровим номером :17:041:0012, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, що належить на праві власності ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ); на житловий будинок, площею 85.3 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, що належить на праві власності ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 , ІПН НОМЕР_9 .

Відповідач - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса місця реєстрації, адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_10 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_11 .

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_12 .

Повне судове рішення складено 09.05.2025.

Суддя: В. О. Говоруха