П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 травня 2025 року місто Київ

справа № 362/3237/23

провадження № 22-ц/824/1886/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», подану представником Ніколаєнко Оленою Миколаївною,

на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2024 року, ухвалене у складі судді Кравченко Л.М.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача, суму заборгованості за кредитним договором від 19 серпня 2010 року № б/н у розмірі 31 564, 01 грн., з яких: 25 819, 34 грн. - заборгованість за кредитом, 5744, 67 грн. - заборгованість за відсотками користування кредитом, а також сплачений судовий збір у розмірі 2 684 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачка ОСОБА_1 звернулась до нього з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву від 19 серпня 2010 року № б/н., згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Стверджує, що відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Проте, всупереч вимогам договору, відповідачка не виконує належним чином свої зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 20 березня 2023 року має заборгованість.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2024 року відмовлено в задоволені позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представником АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Ніколаєнко О.М.15 липня 2024 року через засоби поштового зв`язку подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги.

Вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Зокрема, зазначає про те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про пропуск банком позовної давності, оскільки укладений між сторонами договір не припинений, а останнє зарахування коштів на погашення заборгованості відбулось 24 квітня 2022 року в розмірі 1000 грн. Відповідачкою не надано відомостей щодо строку дії картки. Кошти на погашення заборгованості надходили щомісяця, що підтверджується належними доказами - випискою про рух коштів (що є первинним бухгалтерським документом) та розрахунком заборгованості, не врахована позиція Верховного Суду щодо цього питання.

Також, відповідачкою не спростований такий розрахунок, контррозрахунок не наданий, судово - економічна експертиза не проводилась.

Зазначає, що згідно постанови НБУ від 17 грудня 2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» п. 2.2 Ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України. Оскільки відповідача було ідентифіковано 19 серпня 2010 року, то при перевипуску картки, підписання нової анкети не було потрібним. Відтак, строк дії останньої виданої картки встановлено 06/25, тобто до 30 червня 2025 року, а позов подано до суду в травні 2023 року, відповідно позовна давність банком не пропущена.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 не скористалася.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 7 травня 2025 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 19 серпня 2010 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н, згідно умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Анкета - заява про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку» від 19 серпня 2010 року, підписана ОСОБА_1 , містить посилання, що ця заява разом із «Пам`яткою клієнта», «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами» становить договір про надання банківських послуг.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за договором від 19 серпня 2010 року № б/н, заборгованість відповідачки за вказаним договором станом на 20 березня 2023 року становить 31 564, 01 грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту - 25 819, 34 грн., 5744, 67 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідачкою було заявлено про застосування позовної давності, строк кредитування та дата остаточного погашення кредиту сторонами не визначена, останній платіж на погашення боргу було здійснено 10 вересня 2015 року, а з даним позовом банк звернувся до суду 1 червня 2023 року - суд дійшов висновку, що відсутні підстави для стягнення з відповідачки ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в сумі 25819, 34 грн., оскільки банк пропустив строк в 3 роки на звернення до суду з цим позовом. Щодо відмови в частині стягнення відсотків, суд першої інстанції вважав, що «Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку», які містяться у матеріалах справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19 серпня 2010 року, шляхом підписання анкети - заяви.

Проте, повністю з такими висновками колегія суддів не може погодитись, виходячи з наступного.

Верховний Суд у своїх висновках наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Визначеними ч. 5, 6 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, яким мають відповідати як цивільні права, так і цивільні інтереси, є: судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг від 19 серпня 2010 року № б/н шляхом підписання анкети - заяви. У заяві вказано, що відповідач згоден, що ця заява разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами і Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами» становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Також зазначено, що відповідачка ознайомилась та згодна з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку», які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. (а.с. 29).

Банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі 25 819, 34 грн. та заборгованість за відсотками користування кредитом у розмірі 5744, 67 грн.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (ст. ст. 1049, 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, відсотки за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по процентам за користування кредитом, посилаючись на витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» та витяг з «Тарифів банку», як на невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, з якими саме «Тарифами» та «Умовами і правилами надання банківських послуг» відповідачка ОСОБА_1 ознайомилась та погодилась, підписуючи анкету - заяву про приєднання до «Умов та правил» надання банківських послуг у «ПриватБанку», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів.

У наданій до суду анкеті - заяві від 19 серпня 2010 року відсутні будь - які вказівки щодо обов`язку позичальника на сплату процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу «Умови та правила банківських послуг», відсутність у підписаній відповідачем анкеті - заяві домовленості сторін про розмір та сплату відсотків за користування кредитними коштами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необгрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.

Щодо стягнення суми основного боргу колегія суддів зазначає наступне.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що банківська виписка про рух коштів на банківському рахунку, відповідно до висновків Верховного Суду від 20 травня 2021 року в справі № 204/2972/20, є належним та допустимим доказом на підтвердження наявності заборгованості у відповідачки ОСОБА_1 за тілом кредиту та відображає хронологію транзакцій щодо руху коштів на банківському рахунку.

З такими твердженнями позивача погоджується колегія суддів, оскільки згідно з висновками Верховного Суду та Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, виписка про рух коштів має статус первинного бухгалтерського документу, що підтверджує факт здійснення господарської операції та є належним та допустимим доказом користування відповідачкою кредитними коштами.

Щодо застосування позовної давності як підстави відмови у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення основного боргу, колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції передчасним виходячи з наступного.

Верховний Суд в постанові від 6 березня 2018 року по справі № 2120/12694/12, постанові від 21 березня 2018 року по справі № 441/569/17 та постанові від 28 березня 2018 року по справі № 332/3802/14-ц зазначив, що «перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК країни), а не закінченням строку дії договору».

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Відповідно до договору від 19 серпня 2010 року в банку відкрито картковий рахунок на ім`я ОСОБА_1 та видано наступні кредитні картки типу «Універсальна»: дата відкриття 19 серпня 2010 року з терміном дії до 01/14, дата відкриття 29 липня 2015 року з терміном дії до 08/17, дата відкриття 31 січня 2014 року з терміном дії до 01/18, дата відкриття 19 серпня 2017 року з терміном дії до 06/21, дата відкриття 15 червня 2021 з терміном дії до 06/25, що підтверджується довідкою, доданою до позовної заяви. (а.с. 28).

Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці.

Згідно Постанови НБУ від 17 грудня 2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» п. 2.2. Ідентифікація клієнта не є обов?язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України.

Оскільки, відповідачку було ідентифіковано 19 серпня 2010 року (час укладення договору про надання банківських послуг між сторонами), то з урахуванням строку дії останньої перевипущеної на ім`я ОСОБА_1 картки - 6 червня 2025 року, та зверненням банку з позовною заявою до суду першої інстанції у 2023 році, позовна давність строком у три роки не є пропущеною.

Правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля. Перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно із довідкою АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» відповідачу у період з 19 серпня 2010 року по 15 червня 2021 року було видано 5 різних видів карток Універсальна (а.с.28).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: «1. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 2. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: - назву документа (форми); - дату складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).»

Отже, виписка про рух коштів за договором від 19 серпня 2010 року № б/н за період з 19 серпня 2010 року по 24 березня 2023 року, в розумінні вимог цивільно - процесуального законодавства - є належними та допустимим доказом.

Розрахунок заборгованості відповідачки ОСОБА_1 за період з 19 серпня 2010 року по 20 березня 2023 року, який підтверджується випискою про рух коштів за договором від 15 вересня 2010 року № б/н, свідчить про наявність невиконаного відповідачкою зобов`язання з повернення кредитних коштів (а.с. 6-25, 65- 98).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами позовну вимогу щодо стягнення з ОСОБА_1 суми основного боргу за кредитним договором в розмірі 25 819, 34 грн. Підстави для застосування позовної давності до цієї вимоги відсутні.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню на 81,80%, сума судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк, за подання позовної заяви складає 2195,51 грн., за подання апеляційної скарги 3293,27 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», подану представником Ніколаєнко Оленою Миколаївною, задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 25 819, 34 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 5488,78 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 3 ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус