Справа № 161/911/25
Провадження № 2/161/1460/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

29 квітня 2025 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі судових засідань Новак Л.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

представниці позивачки - ОСОБА_2 ,

представниці третьої особи Перій С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчий комітет Луцької міської ради, як орган опіки та піклування про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

16.01.2025 позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем у справі перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 26.01.2017 року та у них народилися діти: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.02.2024 року змінено розмір аліментів, визначених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.12.2020 року та ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 7000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Постановою Волинського апеляційного суду від 28 травня 2024 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2024 року залишено без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_3 на вказане рішення суду залишена без задоволення.

В даний час син ОСОБА_4 навчається у 5-В класі ліцею № 14 міста Луцька , а дочка ОСОБА_5 навчається у 4-Д класі цього ж навчального закладу.

Син ОСОБА_4 є вихованцем ГО «Спортивний клуб Козацьких бойових мистецтв «Герць», однак за останній час оплата членських внесків зросла до 1200 гривень на місяць.

Зросла і вартість оплати за навчання дочки ОСОБА_5 у КЗ « Луцька музична школа № 3».

Заробітна плата позивачки є мінімальною у розмірі 8300 гривень, що стверджується довідкою про доходи від 07 січня 2024 року, інших доходів немає, тому вона знову звертається до суду з позовом про зміну розміру аліментів, оскільки матеріальне становище її сім`ї погіршилось.

Крім того вказує, що у сина і доньки погіршився стан здоров`я у зв`язку погіршенням зору , який продовжує у обох дітей стрімко падати , що змушує її постійно звертатися за необхідним лікуванням, придбанням окулярів, ліків та вітамінів.

Син ОСОБА_4 в даний час має захворювання -«Міопія середнього ступеню обох очей», а дочка ОСОБА_5 має ускладнення хвороби «Халунда- Шница обох п`яток. Підковоподібна деформація грудної клітки. Складний міопічний астигматизм обох очей», що стверджується виписками з медичних карток дітей.

Пояснює, що відповідач з травня 2024 року по даний час взагалі не платить аліменти на утримання обох дітей, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на листопад місяць 2024 року становила 42903 грн. 23 коп.

Крім ненадання матеріальної допомоги на утримання дітей, відповідач ухиляється і від їх виховання, фактично не спілкується з дітьми, не цікавиться їх життям та здоров`ям.

Позивачка зазначає, що батько дітей не бере участі у вихованні дітей, не відвідує батьківські збори, не спілкується з вчителями, що свідчить про втрату інтересу до дітей, повне ігнорування відповідачем своїх батьківських обов`язків. На даний час позивачка стверджує, що утримує дітей одна. Відповідач самоусунувся від їх утримання та виховання.

Просила суд змінити розмір аліментів, визначених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2024 року та стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі - 8000 гривень щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття та позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 20.01.2025 прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

10.03.2025 судом ухвалено підготовче провадження у справі закрити та призначити справу до судового розгляду.

Позивачка ОСОБА_1 та її представниця адвокатка Басалик В.Ф. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити, судові витрати просили залишити за позивачкою.

Представниця третьої особи Перій С.М. в судовому засіданні вказала, що на підставі рішення від 12.03.2025 №206-1 вважає доцільним позбавити ОСОБА_3 батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За погодженням представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши думку позивачки, її представниці та представниці третьої особи, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку загального позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ст. 192 ч. 1 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.02.2024 року змінено розмір аліментів, визначених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21.12.2020 року та ухвалено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 7000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття (а.с.12-13).

Постановою Волинського апеляційного суду від 28 травня 2024 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2024 року залишено без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_3 на вказане рішення суду залишена без задоволення (а.с.14-17).

Заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з 28.05.2024 по 30.11.2024 становить 42 903,23 грн, що підтверджується довідкою від 05.12.2024 року № 132188 Луцького відділу державної виконавчої служби (а.с.18-19).

Стан здоров`я дітей погіршився, син ОСОБА_4 в даний час має захворювання -« ОСОБА_8 середнього ступеню обох очей», а дочка ОСОБА_5 має ускладнення хвороби «Халунда- Шница обох п`яток. Підковоподібна деформація грудної клітки. Складний міопічний астигматизм обох очей», що стверджується виписками з медичних карток дітей (а.с.21-22,26).

ОСОБА_1 працює в ФОП ОСОБА_9 та її заробітна плата є мінімальною у розмірі 8300 гривень (а.с.23-25).

Син ОСОБА_4 навчається у 5-В класі ліцею № 14 міста ОСОБА_10 , а дочка ОСОБА_5 навчається у 4-Д класі цього ж навчального закладу. ОСОБА_4 є вихованцем ГО «Спортивний клуб Козацьких бойових мистецтв «Герць», оплата членських внесків становить 1200 гривень на місяць, а за навчання дочки ОСОБА_5 у КЗ «Луцька музична школа № 3» оплата становить 250 грн на місяць (а.с.27-28).

Як вбачається з довідки КЗ « Луцький ліцей №14 імені Василя Сухомлинського Луцької міської ради» від 03.12. 2024 року № 02-23/956 , учнями якого є діти ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , батько дітей дійсно не бере участі у вихованні дітей, не відвідує батьківські збори , не спілкується з вчителями, що свідчить про втрату інтересу до дітей, повне ігнорування відповідачем своїх батьківських обов`язків (а.с.34).

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 від 20.02.2025 №52, затвердженого рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 12.03.2025 №206-1, відповідач ОСОБА_3 на зв`язок зі Службою у справах літей не вийшов, пояснення не надав. Малолітні діти ОСОБА_4 і ОСОБА_5 повідомили, що їх батько рідко телефонував до них, не знає їх інтересів, захоплень. Вони не заперечують щодо позбавлення батька батьківських прав. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи інтереси дітей, керуючись п. 2 частини першої ст. 164 Сімейного кодексу України, служба у справах дітей вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітніх дітей.

З письмових пояснень свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , які долучені до позовної заяви, ОСОБА_3 не цікавиться дітьми, не бере участь в їх вихованні (а.с.35-36).

З досліджених судом доказів вбачається, що відповідач не вживає заходів для забезпечення своєї участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Наведене дає підстави для висновку, що відповідач самоусунувся від виховання своїх дітей та не виконує покладених на нього Законом батьківських обов`язків без поважних причин.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, судом встановлено, що батько дітей фактично не піклувався про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкувався з дітьми в обсязі та шляхом, необхідним для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює належних умов для отримання освіти, що свідчить про свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками.

З урахуванням наведеного суд вважає, що бездіяльність відповідача щодо невиконання своїх батьківських обов`язків є усвідомленою, змінити поведінку батька в кращу сторону неможливо, вбачається його вина у невиконанні своїх обов`язків по відношенню до дітей, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам дітей.

Крім того, згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік» з 01 січня 2025 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 грн.

Суд зазначає, що обов`язок щодо утримання та виховання дитини покладено на обох батьків і вони в рівній мірі зобов`язані її утримувати до досягнення нею повноліття.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Враховуючи, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дітей при визначенні розміру аліментів, відсутність добровільного вирішення сторонами питання участі батька в утриманні дітей, суд дійшов до переконання про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання його неповнолітніх дітей.

Суд зауважує, що право вибору способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина.

Отже, враховуючи вищевикладені обставини, беручи до уваги необхідність створення для дитини такого рівня життя, який був би достатнім для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також зважаючи на приписи статті 13 ЦПК України, та ч. 2 ст.182 СК згідно якої мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судому разі достатності заробітку(доходу) платника аліментів, суд доходить переконання, що позов слід задовольнити, змінити розмір аліментів, стягувати з відповідача аліменти в розмірі 8 000 грн.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 1211,20 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 164, 166, 180, 181, 182, 184 Сімейного Кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Змінити розмір аліментів, визначених рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2024 року та стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Виконавчий комітет Луцької міської ради, як орган опіки та піклування, адреса місцезнаходження: 43025, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Б. Хмельницького, 21, .

Повний текст рішення виготовлено 06.05.2025.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк