Провадження № 2/686/402/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 травня 2025 року

Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Чевилюк З.А.

при секретарі Козубович А.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в порядку

ст. 247 ЦПК України, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики грошей, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості у розмірі 23 177,67 доларів США, в тому числі 10355,87 доларів США за договором позики №1 від 11.04.2024, 20 % річних-519,73 доларів США, пені у розмірі 9511,17 доларів США, 20% за користування чужими коштами у розмірі 519,73 доларів США, штрафу у розмірі 2271,17 доларів США з ОСОБА_2 , яким встановлено строк виконання грошового зобов`язання до 30.09.2024 року.

Нездійснення погашення заборгованості за досягнутою письмово домовленістю зумовило звернення позивача до суду з метою вирішення справи в порядку визначеному законом.

В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримала та наполягала на його задоволені;просила здійснити розгляд справи за відсутності. Відповідач повідомлений про час та дату судового засідання належним чином, не з`явився та не направив представника. Позов визнав щодо стягнення 10 355,87 доларів США. В частині стягнення відсотків, пені, штрафів просив відмовити у задоволені вимог, оскільки вони не відповідають вимогам закону. Умови договору, що передбачають стягнення штрафів, пені, відсотків є нікчемними, відповідно до ст.203,215 ЦК.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню частково.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.(ст.204 ЦК).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).(ст.215ЦК).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.(Постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року, справа№373/2054/16-ц.)

Відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить статті 206 цього Кодексу.(ч.6ст.263 ЦПК).

Судом встановлено договірні відносини щодо позики 11 355,87 доларів США, відповідно до договору позики №1 від 11 квітня 2024 року та розпискою від 11.04.2024 року, якими підтверджено факт передачі та отримання грошових коштів. Відповідач зобов`язався повернути позичені кошти 30.09.2024 року.

Відповідно до п.3.1. сторони домовились, що у випадку порушення позичальником порядку та/або хоча б одного з термінів/строків повернення суми позики(частини позики), визначених в пункті 2.1. цього Договору, та/або інших умов цього Договору. Позичальник сплачує позикодавцю пеню у розмірі 1% від суми боргу(суми позики) за кожен день прострочення,а також 205 річних від простроченої суми(ч.2 ст.625 ЦК України),проценти за користування чужими коштами у розмірі 20 процентів річних від несвоєчасно повернутої суми позики. Проценти річних та проценти за користування чужими коштами підлягають оплаті за весь період прострочення позичальником зобов`язання. У разі, якщо прострочення термінів/строків повернення суми позики(частини позики) триває більше 10 календарних днів, позичальник додатково сплачує позикодавцю штраф у розмірі 20% від загальної суми боргу, визначеної п.1.1 договору.

Зазначене положення договору є нікчемним в силу пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, як таке, що суперечить вимогам закону. Зважаючи на викладене, стягнення заявлених процентів, штрафів, пені є безпідставним.

Зобов`язання у строк не виконано.

Відповідач визнав підставність заявлених вимог в частині стягнення з нього 10 355,87 доларів США за Договором позики №1 від 11.04.2024 року

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про підставність заявленого позову та можливість його задоволення частково, враховуючи доведеність зібраними по справі доказами та, беручи до уваги визнання відповідачем позову в частині вимог про стягнення10 355,87 доларів США. Вимоги позивача щодо стягнення 20 % річних-519,73 доларів США, пені у розмірі 9511,17 доларів США, 20% за користування чужими коштами у розмірі 519,73 доларів США, штрафу у розмірі 2271,17 доларів США є такими, що не підлягають задоволенню в силу нікчемності положень договору позики, що врегульовують їх стягнення.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідача в порядку передбаченому ст.141 ЦПК, пропорційно сумі задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 19, 42,43,48, 51, 81, 82,141, 263, 354 ЦПК , ст. ст.15,16,192, 526,533,543, 1046,1047,1049 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) суму боргу за Договором позики №1 від 11.04.2024 року у розмірі 10 355,87 доларів США та судові витрати 3683,15 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 8 травня 2025 року.

Суддя: З.А.Чевилюк