Справа № 182/2920/24
Провадження № 4-с/0182/6/2025
У Х В А Л А

Іменем України

23.04.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владислава Андрійовича -

В С Т А Н О В И В:

У провадженні суду знаходиться цивільна справа за скаргою Ненахова Тимура Віталійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владислава Андрійовича.

В обгрунтування заявлених вимог представник скаржника посилається на те, що 18.12.2019 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого - судді Багрової А.Г. постановив рішення по цивільній справі №182/3072/19 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про усунення перешкод у приватизації житла. Вказаним рішенням позовну заяву ОСОБА_2 було задоволено. Зобов`язано Міністерство Оборони України винести наказ (директиву) про закріплення квартири АДРЕСА_1 за військовою частиною Збройних сил України НОМЕР_1 , з постановкою зазначеної квартири на оперативний облік (управління) у квартирно-експлуатаційний відділ м.Дніпро. Вказане рішення суду набрало законної сили та було звернено до виконання. До Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України був поданий виконавчий лист №182/3072/19, виданий 14.04.2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження від 01.06.2020 року. У постанові було зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Копія вказаної постанови була направлена боржнику (Міністерство оборони України). В подальшому, за невиконання рішення суду без поважних причин на боржника був накладений штраф постановою державного виконавця від 21.07.2020 року. Вказаною постановою боржника було зобов`язано виконати рішення протягом десяти робочих днів та було попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. Незважаючи на це, рішення суду боржником не було виконано. Про це свідчить вимога державного виконавця від 05.10.2020 року, в якій зазначено про вимогу державного виконавця, адресовану Міністерству оборони України, повідомити про стан виконання рішення суду, про заходи, які вжиті на його виконання, та посадових осіб, які винні у його невиконанні. Міністерство оборони України було зобов`язане надати відповідне письмове пояснення в одноденний термін з моменту отримання даної вимоги. Крім того, за невиконання рішення суду без поважних причин на Міністерство оборони України державним виконавцем був накладений штраф, про що свідчить постанова про накладення штрафу від 05.10.2020 року. Вказаною постановою боржника знову було зобов`язано виконати рішення протягом десяти робочих днів та знову було попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення. Попри вжиті державним виконавцем заходи по виконанню боржником вищевказаного рішення суду, Міністерство оборони України рішення суду не виконало, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 24.11.2021 року, згідно якої державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком Владиславом Андрійовичем при примусовому виконанні виконавчого листа №182/3072/19, виданого 14.04.2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, було встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження № 62213910 з примусового виконання виконавчого листа №182/3072/19, виданого 14.04.2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, про зобов`язання Міністерство оборони України винести наказ (директиву) про закріплення квартири АДРЕСА_2 , за військовою частиною Збройних сил України НОМЕР_1 , з постановкою зазначеної квартири на оперативний облік (управління) у квартирно-експлуатаційний відділ м.Дніпро. Державним виконавцем 01.06.2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Цією постановою зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. За невиконання рішення суду державним виконавцем 21.07.2020 року винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 5 100 грн. 00 коп. та зобов`язано виконати рішення суду, про що повідомити державного виконавця. У зв`язку з повторним невиконанням боржником рішення суду державним виконавцем 05.10.2020 року, винесено постанову про накладення штрафу на боржника у розмірі 10 200 грн. 00 коп. Відповідно до норм статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», у разі невиконання без поважних причин боржником рішення, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Як вбачається з наведеного, боржником не вжито заходів щодо виконання рішення суду, законні вимоги державного виконавця щодо його виконання боржником не виконані. Боржника попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду. Враховуючи вищевикладене, державним виконавцем 23.02.2021 року до Національної поліції України направлено подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення щодо порушення кримінального провадження за фактом умисного невиконання посадовими особами Міністерства оборони України вимог виконавчого листа №182/3072/19, виданого 14.04.2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Згідно пункту 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону. Державний виконавець Яковенко В.А. вказаною постановою закінчив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №182/3072/19, виданого 14.04.2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Вказана постанова державного виконавця є неправомірною та незаконною, оскільки вона винесена з порушенням вимог закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (вказаний закон набрав чинності 01.01.2013 року статті 1, 2 та 7 вказаного закону не змінювались). Таким чином, представник скаржника вважає, що державний виконавець Яковенко В.А. вказаною постановою передчасно, неправомірно та незаконно закінчив виконавче провадження, оскільки він був повинен виконати вимоги ст.7 закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та звернутись до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із заявою про зміну способу і порядку виконання вищевказаного рішення суду. Державний виконавець Яковенко В.А. не вжив всіх необхідних та передбачених Законом заходів для повного та своєчасного виконання вказаного судового рішення та передчасно закінчив вказане виконавче провадження. Тому, на підставі викладеного, представник скаржника просить суд визнати постанову про закінчення виконавчого провадження від 24.11.2021 року, яка винесена державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владиславом Андрійовичем при примусовому виконанні виконавчого листа № 182/3072/19, виданого 14.04.2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, неправомірною та незаконною. А також, зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича усунути порушення (поновити порушене право стягувача) винести постанову про відновлення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №182/3072/19, виданого 14.04.2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області. (у разі якщо державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владислав Андрійович звільнений з посади (не здійснює відповідну діяльність) зобов`язати посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права стягувача, усунути порушення (поновити порушене право стягувача) винести постанову про відновлення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 182/3072/19, виданого 14.04.2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області.)

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 липня 2024 року дану скаргу було прийнято до розгляду та надано сторонам строк для подання своїх заперечень на скаргу (а.с.45).

Як вбачається з матеріалів справи, 08 жовтня 2024 року на адресу суду від Черноштан В.В., яка діє в інтересах Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, надійшли заперечення на скаргу, згідно яких зазначає наступне. Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що, відповідно до закону, підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження». У відповідності до частини першої статті 18 вищевказаного Закону державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Так, представник як на підставу не визнання заявлених вимог в скарзі та відмови в її задоволення посилається на те, що статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Відповідно до ч.5 ст.74 Закону, рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. В ході здійснення виконавчих дій, державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62213910. Вказаною постановою про відкриття виконавчого провадження зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право знайомитись з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до автоматизованої системи виконавчого провадження, за адресою в мережі інтернет, зазначено відповідну адресу та спеціальний ідентифікатор для доступу до виконавчого провадження. Частиною першою статті 19 Закону зазначено права та обов`язки сторін виконавчого провадження, де чітко вказано, що сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 року №2432/5 затверджено Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження. Пунктом 2 Розділу І Положення вказано, що автоматизована система виконавчого провадження комп`ютерна програма, що забезпечує збирання, зберігання, облік, пошук, узагальнення, надання відомостей про виконавче провадження, формування Єдиного реєстру боржників та захист від несанкціонованого доступу. Згідно з пунктом 4 Розділу І Положення користувачами системи є, зокрема, сторони виконавчого провадження. Таким чином, сторони виконавчого провадження (боржник, стягувач) мають право і можливість знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, прийнятими рішеннями та винесеними постановами через мережу Інтернет з використанням ідентифікатору доступу до виконавчого провадження, а отже, у разі отриманні постанови про відкриття виконавчого провадження, відповідно можуть бути обізнані про всі прийняті державним виконавцем подальші рішення та винесені постанови в рамках конкретного виконавчого провадження. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій. Зміст наведених норм передбачає обізнаність особи про хід і обставини виконавчого провадження. Тобто, стягувач, як сторона виконавчого провадження мав безперешкодну можливість ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження і вчинити передбачені законом дії за наслідками закриття виконавчого провадження та повернення виконавчих документів. Однак, заявник не проявив себе, як сумлінний стягувач і протягом більш ніж чотирьох років після пред`явлення виконавчого листа до виконання не цікавився ходом виконавчого провадження. Пасивна позиція стягувача, а саме те, що ним не були вжиті жодні заходи вказують на те, що він не вживав активних дій реалізації своїх прав. Таким чином, представник вважає, що стороною скаржника не було подано належних доказів на підтвердження обставин, які потребують доказування. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи той факт, що Скаржник був обізнаний про відкриття виконавчого провадження та за ідентифікатором доступу мав можливість дізнатись про всі прийняті державним виконавцем подальші рішення та винесені постанови в рамках конкретного виконавчого провадження, в тому числі, й про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 24.11.2021 року, вважають, що останнім днем для оскарження є 04.12.2021 року. Крім того, 26.11.2021 року державним виконавцем Відділу направлено постанову про закінчення виконавчого провадження стягувачу ОСОБА_2 простою кореспонденцією, про що свідчить реєстр передачі кореспонденції та вказане спростовує доводи скаржника, що постанову ним не отримано. Проте, скаргу на дії державного виконавця подано лише 26.05.2024 року. Таким чином, скаржник пропустив строк для звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця у виконавчому провадженні № 62213910. Окрім цього, представник зазначає, що 24.11.2021 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 62213910 у відповідності до пункту 11 статті 39 Закону та виконавчий документ надіслано до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 Закону. Таким чином, приймаючи дану постанову, державний виконавець виходив з того, що ним вжито усіх необхідних заходів щодо примусового виконання рішення, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», що є підставою для закінчення виконавчого провадження, згідно п.11 частини першої статті 39, Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII. З аналізу правових норм Закону України «Про виконавче провадження», які належить застосувати до спірних правовідносин, та якими державний виконавець керується при примусовому виконанні судових рішень, можна дійти висновку, що закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 11 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» можливо лише за умови виконання послідовності вказаних виконавчих дій, а саме: накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин); накладення штрафу в подвійному розмірі (у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин); звернення до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону. Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення, боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження. Таким чином, враховуючи вищевикладене, представник, при ухваленні рішення, просить суд враховувати дані заперечення та скаргу ОСОБА_2 у справі № 182/2920/24 залишити без розгляду (а.с.62-72).

В судове засідання, скаржник, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, не прибув, проте, від його представника ОСОБА_3 надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити за їх відсутності та на задоволенні скарги наполягав (а.с.93-94).

Представник оскаржуваної особи, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, про що свідчить повідомлення про поштове відправлення (а.с.92), в судове засідання також не прибув.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Згідно ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судом України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як встановлено судом, 18.12.2019 року Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Багрової А.Г. постановив рішення по цивільній справі № 182/3072/19 за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про усунення перешкод у приватизації житла. Вказаним рішенням позовну заяву ОСОБА_2 було задоволено та було зобов`язано Міністерство Оборони України винести наказ (директиву) про закріплення квартири АДРЕСА_1 , за військовою частиною Збройних сил України НОМЕР_1 з постановкою зазначеної квартири на оперативний облік (управління) у квартирно-експлуатаційний відділ м.Дніпро (а.с.20-25). Вказане рішення суду набрало законної сили та було звернено до виконання, в результаті чого до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України був поданий виконавчий лист № 182/3072/19, виданий 14.04.2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області. Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 62213910 від 01.06.2020 року (а.с.26). Окрім цього, в рамках вищевказаного виконавчого провадження були винесені постанови про накладання на боржника штрафу (а.с.28-33) і постановою від 24.11.2021 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. закінчив виконавче провадження (а.с.34-35).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положеннями статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Статтею 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено заходи примусового виконання рішень, зокрема, відповідно до пункту 3 даної статті, одним з таких заходів є вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні. При цьому, у вказаному законі законодавець розмежовує порядок виконання рішень майнового та немайнового характеру, зокрема, порядок виконання рішень немайнового характеру викладено в Розділі VIIІ даного закону.

Як вбачається з резолютивної частини рішення, що в подальшому стало підставою видачі виконавчого листа, який містить зазначення щодо зобов`язання Міністерства Оборони України винести наказ (директиву) про закріплення квартири АДРЕСА_1 за військовою частиною Збройних сил України НОМЕР_1 , з постановкою зазначеної квартири на оперативний облік (управління) у квартирно-експлуатаційний відділ м.Дніпро, внаслідок чого передбачено захід примусового виконання рішення, шляхом виконання зобов`язання.

При цьому, у відповідності до резолютивної частини рішення суду та виконавчого документу, суд враховує висновки Верховного Суду, які викладені у Постанові від 14 січня 2020 року у справі № 2-690/11 та містять зазначення, що поняття «витребування» слід вважати тотожним поняттю «вилучення та передача предметів», що зазначене у пункті 3 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» у переліку заходів примусового виконання рішення.

Окрім того, як вказує Верховний Суд у Постанові від 30 серпня 2018 року у справі №916/4106/14, встановлена обов`язковість судового рішення, яке набрало законної сили, не дає підстав для висновку про можливість ставити його виконання в залежність від волевиявлення боржника або будь-яких інших осіб на вчинення чи не вчинення дій щодо його виконання, оскільки це б нівелювало значення самого права звернення до суду як засобу захисту та забезпечення реального відновлення порушених прав та інтересів.

Однак, державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. постановою було закінчено виконавче провадження без достатньої підстави, посилання в постанові від 24 листопада 2021 року на обставини щодо закінчення виконавчого провадження є помилковими і свідчать про той факт, що останній прийшов до невірного висновку щодо характеру правовідносин та, відтак, його рішення щодо закриття виконавчого провадження є необґрунтованим та фактично передчасним.

У зв`язку з наведеним, оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а дії державного виконавця по їх прийняттю слід, відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, визнати неправомірними, зобов`язавши державного виконавця вчинити всі необхідні дії щодо примусового виконання виконавчого листа в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Керуючись ст.ст.260, 261, 354, 355, 447, 450, 451 ЦПК України, ст.ст.1, 5, 10, 18, 60 Закону України «Про виконавче провадження», суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка Владислава Андрійовича задовольнити.

Визнати постанову про закінчення виконавчого провадження від 24.11.2021 року, яка винесена державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком Владиславом Андрійовичем при примусовому виконанні виконавчого листа № 182/3072/19, виданого 14.04.2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, неправомірною та незаконною.

Зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України усунути порушення (поновити порушене право стягувача) та винести постанову про відновлення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 182/3072/19, виданого 14.04.2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області, а у разі, якщо державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко Владислав Андрійович звільнений з посади (не здійснює відповідну діяльність), зобов`язати посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права стягувача, усунути порушення (поновити порушене право стягувача) та винести постанову про відновлення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №182/3072/19, виданого 14.04.2020 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області.)

Судові витрати по розгляду справи компенсувати за рахунок держави.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал