Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Цмур В.Р., представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , представника відповідача ПАТ «АКПІБ» - Коваль Л.Л., представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Цуканова С.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 ,- від імені та в інтересах якої на підставі договору та ордеру діє АО, «Форвард-Лекс» в собі керуючого партнера адвоката-адвоката Пітух Василя Івановича, до відповідача-1: Публічне акціонерне товариство «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідача-2: ОСОБА_1 , відповідача -3: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги - недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_3 ,- від імені та в інтересах якої на підставі договору та ордеру діє АО, «Форвард-Лекс» в собі керуючого партнера адвоката-адвоката Пітух Василя Івановича, звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача-1: Публічне акціонерне товариство «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідача-2: ОСОБА_1 , відповідача -3: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги - недійсним.

24 жовтня 2024 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, задоволено заяву позивача, вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, які визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: земельну ділянку площею 0,4246 га, цільове призначення: надана для оптової торгівлі та складського господарства, за кадастровим номером: :03:001:0028 що розташована за адресою: Великолазівська сільська рада, мкр. «Новий», вул. Східна, Ужгородського району, Закарпатської області.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 жовтня 2024 року у справі відкрито провадження призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2025 року за участю представників сторін по справі у підготовчому судовому засіданні закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 ,- від імені та в інтересах якої на підставі договору та ордеру діє АО «Форвард-Лекс» в собі керуючого партнера адвоката-адвоката Пітух Василя Івановича, до відповідача-1: Публічне акціонерне товариство «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідача-2: ОСОБА_1 , відповідача -3: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги - недійсним та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовна заява мотивована тим, що позивачу 01.11.2023 згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 353978639 щодо об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки за кадастровим номером :03:001:0028, стало відомо про укладення Договору про відступлення (купівліпродажу) прав вимоги посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадахов Ю.Н. за реєстровим номером 1194.

Вказаний договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги посвідчений 08.09.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н. за реєстровим №1485 та укладено між ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» код 00039002 та ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № GFD001-UA-773, з продажу права вимоги за кредитними договорами суб`єктів господарювання № 69/3-06, № 7/4-06.

Згідно Додатку №1 до вказаного договору первісним кредитором відступлено а новим кредитором набуто право вимоги за кредитним договором №№7/4-06 від 28.03.2006 року укладеного між ФОП ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком (закрите акціонерне товариство) в особі філії "Закарпатське Центральне відділення Промінвестбанку", м.Ужгород (правонаступник ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»; іпотечним договором №178/23- 2006, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.Й. за реєстровим №933, згідно якого Позивач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,4246 га, кадастровий номер: 03:001:0028, місце розташування: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 3.4. Договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, на нового кредитора покладено обов`язок повідомити боржників про відступлення права вимоги протягом 5 календарних днів з дня набуття чинності цього договору.

При посвідченні договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 08.09.2023, серія та номер: 1194 приватним нотаріусом Бадахов Ю.Н. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 69211386 від 08.09.2023 12:40:39, про державну реєстрацію іпотеки номер запису про іпотеку: 51659729 (спеціальний розділ).

У позовні заяві вказано на те, що 28.03.2006 року між суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_3 та Акціонерним комерційним промисловоінвестиційний банком (закрите акціонерне товариство) в особі філії "Закарпатське Центральне відділення Промінвестбанку", м.Ужгород (правонаступник ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії „Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ужгород) (надалі Відповідач-2) - Кредитором було укладено кредитний договір про відкриття відновлюваної кредитної лінії № 7/4-06 (надалі-кредитний договір), у відповідності до умов якого позичальнику було відкрито відновлювану кредитну лінію з лімітом кредитування 200000 дол. США 00 центів, дата остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії суми кредиту - 27.03.2009 року. Кредит надається з цільовим призначенням - на поповнення обігових коштів в поточну діяльність та облаштування виробничої бази (п.1.3.), зі сплатою 11,5% річних.

12 травня 2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком (закрите акціонерне товариство) в особі філії "Закарпатське Центральне відділення Промінвестбанку", м.Ужгород та ФОП ОСОБА_3 укладено Договір №1 про внесення змін до кредитного договору у відповідності до умов якого сторони виклали умови кредитного договору у наступній редакції: у межах строків з 11.05.2006 по 27.03.2009 року кредитор щомісячно нараховує а позичальник щомісячно сплачує кредитору за користування кредитом 10,0% річних; у випадку несплати позичальником відсотків за користування кредитом в термін, обумовлений п. 2.4. банк має право без погодження з позичальником підняти відсоткову ставку на 2 пункти. Всі інші умови кредитного договору що не суперечать даному договору, залишаються без змін.

16 травня 2008 року між ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ФОП ОСОБА_3 укладено Договір про внесення змін №1 до кредитного договору у відповідності до умов якого сторони виклали умови кредитного договору у наступній редакції: починаючи з 26.04.2008 року проценти за користування кредитом сплачуються позичальником у розмірі 11,5% річних виходячи із розрахунку 365(366) календарних днів у році до фактичного виконання ним грошових зобов`язань з повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії суми кредиту.

26 листопада 2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено Договір про внесення змін №1 до кредитного договору, договору у відповідності до умов якого сторони виклали умови кредитного договору у наступній редакції: починаючи з 26.11.2008 року проценти за користування кредитом сплачуються позичальником у розмірі 12.5% річних виходячи із розрахунку 365(366) календарних днів у році до фактичного виконання ним грошових зобов`язань з повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії суми кредиту.

10 квітня 2009 року між Банком та ФОП ОСОБА_3 укладено Договір про внесення змін №2 до кредитного договору, договору у відповідності до умов якого сторони виклали умови кредитного договору у наступній редакції: починаючи з 28.03.2009 року проценти за користування кредитом сплачуються позичальником у розмірі 14,0% річних виходячи із розрахунку 365(366) календарних днів у році до фактичного виконання ним грошових зобов`язань з повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії суми кредиту. Пункт 3.2.3. кредитного договору: позичальник зобов`язується проводити через рахунки власні кошти. У випадку недотримання зазначеної умови процентна ставка за користування кредитом збільшується на 3 пункти. Пункти 5.9., 5.10, 5.11. кредитного договору передбачено на збір, зберігання, використання та поширення Банком через Бюро кредитних історій інформації щодо позичальника, Банку надано право на відступлення права вимоги за кредитним договором без згоди позичальника, Банк праві вимагати дострокового погашення всіх наданих групи кредитів, у випадку невиконання позичальником або його спорідненою структурою зобов`язань за принаймні одним кредитним договором в частині сплати процентів, погашення кредиту або його частини.

З метою виконання забезпечення зобов`язання за кредитним договором між ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ФОП ОСОБА_3 20.10.2006 року було укладено іпотечний договір №178/23-2006, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.Й. за реєстровим №933, згідно якого Позивач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 4246 (чотири тисячі двісті сорок шість) м.кв., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - надана для оптової торгівлі та складського господарства.

Позивач звертає увагу суду на те, що до іпотечного договору не було винесено відповідних змін в тому числі щодо можливості відступлення прав за цим договором, позаяк умови останнього такого права не містили.

У зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору ПАТ „Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 15.09.2010 року звернуся до Господарського суду Закарпатської області із позовною заявою до Суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 про стягнення 256 199,41 доларів США, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.11.2010 року по справі №18/75 позов ПАТ „Акціонерний комерційний промисловоінвестиційний банк» до Суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто з відповідача стягнуть суму 247 044 доларів США 59 центів, а також 2469 доларів США 76 центів - витрат по сплаті держмита та 227 грн. 50 коп. витрат на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу, звернувши стягнення на обумовлений сторонами предмет іпотеки згідно іпотечного договору №178/23-2006 від 20.10.2006 року а саме на: -предмет іпотеки згідно договору іпотеки № 178/23-2006 від 20.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Дроботя А.Й. по реєстру за №933, а саме: земельну ділянку площею 4246 м.кв., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії "Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ужгород" предмету іпотеки від свого імені будьякій особі на підставі договору купівлі - продажу у порядку встановленому ст. 38 Закону України "Про іпотеку", за ціною визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент укладення договору купівлі-продажу, з метою погашення заборгованості приватного підприємця ОСОБА_3 перед ПАТ Промінвестбанк за кредитним договором № 7/4- 06 від 28.03.2006 року /із змінами та доповненнями.

Заставлене майно згідно договору іпотеки № 178/23-2006 від 20.10.2006 року на період до його реалізації передано в управління Публічному акціонерному товариству „Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк" в особі філії „Відділення ПАТ Промінвестбанк в Ужгород".

У зверненні стягнення на заставлене майно на суму 9 154,82 доларів США трьох відсотків річних відмовлено.

Відстрочено виконання даного рішення до 10 лютого 2011 року. Рішення дуду набуло законної сили - 23.11.2010.

Господарським судом Закарпатської області видано судовий наказ який виконання якого відстрочено до 10 лютого 2011 року. Наказ був дійсний для пред`явлення до виконання з 11.02.2011р. до 11.02.2014р.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2014 року по справі №18/75 змінено спосіб та порядок виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 10.11.2010 року у справі №18/75, а саме стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства „Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк", суму 247 044 доларів США 59 центів, а також 2 469 доларів США 76 центів - витрат по сплаті держмита та 227 грн. 50 коп. витрат на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу, звернувши стягнення на обумовлений сторонами предмет іпотеки, згідно іпотечного договору №178/23-2006 від 20.10.2006 року, шляхом продажу предмету іпотеки: земельної ділянки площею 4246 м. кв„ що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на прилюдних торгах, порядок виконання рішення - у межах процедури виконавчого провадження передбаченої Законом України „Про виконавче провадження".

В подальшому ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 23.01.2023 року ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 07.06.2023 року по справі №18/75 в задоволенні заяви представника ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» від 07.02.2023 (Вх.№02.3.1- 02/854/23) про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі №18/75 - відмовлено повністю. Вказана ухвала набула законної сили. Таким чином на момент розгляду даної справи, у Позивача відсутнє натуральне зобов`язання по кредитному договору, яке було б підтверджено судовим рішенням, а відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.

За твердженням позивача (представника) Фондом гарантування вкладів осіб, в порядку ст. 51 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про дату, час та місце проведення електронного аукціону не було повідомлено ОСОБА_3 , що позбавило її переважного права викупу існуючої заборгованості, та захисту її майнових порав як власника іпотечного майна від можливого відчуження новим кредитором.

Позивач ОСОБА_3 з метою захисту порушених прав та інтересів в листопаді 2023 року ініціювала звернення до Господарського суду Закарпатської області із повною заявою до відповідача 1 - ОСОБА_1 , відповідача 2 - Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання припиненою іпотеки, відсутності прав кредитора та права іпотеки та скасування рішення про державну реєстрацію, однак у задоволенні позову відмовлено (від 28 лютого 2024 року по справі №907/1032/23).

Щодо підстав для визнання договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги - недійсним, позивач вказує на те, що: дирекція Фонду не здійснили повідомлення Позивача в порядку ст. 51 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про дату та час проведення торгів, з можливістю забезпечення переважного права на викуп існуючої заборгованості; іпотечний договір №178/23-2006 посвідчений 20.10.2006 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.Й. за реєстровим №933 не містить вказівки на можливість відступлення права вимоги за ним.

Позивач вказує і на те, що відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.

Наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу, що передбачає частина перша статті 1083 ЦК України)

Первісний кредитор пропустив строк пред`явлення наказу до виконання, а в поновленні строків йому було відмовлено (ухвала суду від 07.06.2023).

Позивач зауважує, що враховуючи ту обставину, що між первісним кредитором та ОСОБА_3 було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору, зокрема Договір про внесення змін №2 від 10.04.2009 року, де пунктом 5.11. сторони погодили що банк має право відступити право вимоги за кредитним договором без згоди на це позичальника та розкриття інформації про позичальника на користь третіх осіб, а аналогічні зміни та право та право відступити вимогу за іпотечним договором не укладалась, укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги між ПАТ Промінвестбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений 08.09.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н. за реєстровим номером 1194, суперечить ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 516 ЦКУ.

Позивач вказує на те, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат Судовий збір (грн.) 1 211,20 Судовий збір за подачу апеляційної скарги (150%) 1 816,80 Правова допомога 10 000,00, та всього 13 028,00.

Звертаючись із вказаним позовом ОСОБА_3 просить суд: визнати недійсним договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладений між ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК», та ОСОБА_1 код РНОКПП НОМЕР_1 , посвідченого 08.09.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадахов Юрієм Назіровичем, за реєстровим номером 1194.

13.11.2024 від відповідача по справі ПАТ «Промінвестбанк» надійшов відзив на позовну заяву, так представник відповідача зазначає, що в ході процедури виведення з ринку ПАТ «Промінвестбанк», відповідно до вимог закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» здійснюється реалізація активів банку з метою направлення коштів на задоволення вимог кредиторів.

29.08.2023 відбулись успішні торги з реалізації активів банку, результати яких оформлені протоколом № GFD001-UA-773 переможцем торгів став - ОСОБА_1 . 08.09.2023 банком було укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) активів - прав вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, перелік яких наведений у додатку №1 до договору відступлення. Договір нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н. та зареєстровано за реєстровим № 1194.

Згідно з Додатком №1 до договору, новому кредитору банком відступлено право вимоги за наступними договорами: Кредитний договір №69/3-06 від 23.10.2006, укладений 23.10.2006 між ПАТ «Промінвестбанк» та приватним підприємцем ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 ) (з договорами про внесення змін), іпотечний договір №84/23-2008, укладений 10.04.2008 між ПАТ «Промінвестбанк» та приватним підприємцем ОСОБА_4 , посвідчений нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В., реєстровий номер 1485 - Кредитний договір №7/4-06 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, укладений між ПАТ «Промінвестбанк» та приватним підприємцем ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ) (з договорами про внесення змін), укладений 28.03.2006, іпотечний договір №178/23-2006, укладений 20.10.2006 між ПАТ «Промінвестбанк» та приватним підприємцем ОСОБА_3 , посвідчений нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В., реєстровий номер 933, договір поруки №445/12-06, укладений 03.11.2006 з ОСОБА_4 (поручитель, ІПН НОМЕР_2 ), приватним підприємцем ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ).

Представник Банку вважає доводи позивача про нібито припинення зобов`язання безпідставними, адже зобов`язання за кредитним договором № 7/4-06, про який йдеться у позові, станом на дату відступлення прав позивачкою виконано не було, а отже не припинилося. Відповідно, відсутні і правові підстави для припинення іпотечного зобов`язання, яке є акцесорним до основного (кредитного).

При цьому представник відповідача зазначає, що наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості. Отже, зобов`язання за кредитним та іпотечним договором не припинені.

Відповідач звертає увагу на те, що за умовами п. 2.2 договору відступлення: Права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора відповідно до цього договору в обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги.

У відзиві вказано на те, що позивач послався на ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», однак така не містить зазначених позивачем формулювань про нібито наявність переважного права позичальника на викуп заборгованості. Тобто, позивач істотно викривив зміст правової норми.

При цьому представник Банку зазначає, що згідно п. 4 Розділу VII Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №388 від 24.03.2016, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 20.04.2016 за № 606/28736, порядок продажу активів банку визначає продаж активу боржнику підставою для скасування торгів, тобто фактично встановлено зворотнє - заборону на реалізацію права вимоги до боржника самому боржнику.

Окрім того, як вказано у відзиві: договорами з позивачем обмеження на відступлення прав вимоги не встановлені. Відсутність необхідності отримання згоди боржника на відступлення прав вимоги означає відсутність порушеного права/інтересу позивача.

Відсутність порушеного права є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову.

Окрім цього, оскільки ПАТ «Промінвестбанк» перебуває в стані ліквідації, тобто в особливому правовому статусі, який врегульовано положеннями спеціального закону - Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, який регулює в тому числі і порядок продажу активів банку, представник відповідача вважає, що будь-які обмеження щодо продажу активів не можуть бути застосовані.

Представник Банку просить у задоволенні позову відмовити.

21.11.2024 від представника відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надійшов відзив на позовну заяву, так представник відповідача зазначає, що відповідно до п. ст.48 Закону Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює такі повноваження: здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом;

Пунктом 2 Розділу VІ Положення щодо організації продажу визначено, що продаж активів (майна) банку, що ліквідується, на відкритих торгах (аукціоні) може проводитися в електронній формі, у тому числі через ЕТС.

Відповідно до п. 1.1 р. 1 Регламенту роботи електронної торгової системи для проведення електронного аукціону…. учасником електронного аукціону, предметом продажу на яких є права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, не може бути користувач, який є позичальником (боржником відносно банку) та/або поручителем (майновим поручителем) за такими кредитними договорами та/або договорами забезпечення.

У разі встановлення, що переможець відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги або за договором забезпечення виконання зобов`язання є боржником та/або поручителем за такими договорами, уповноважена особа Фонду (якщо Фонд не здійснює повноваження ліквідатора безпосередньо) інформує про це Фонд, результати відкритих торгів (аукціону) скасовуються, а організатор відкритих торгів (аукціону) перераховує банку (банкам), активи (майно) якого (яких) виставлялися для продажу, кошти у розмірі гарантійного внеску такого учасника відкритих торгів (аукціону) (потенційного покупця) (абз. 2 п. 5 р. VII Положення щодо організації продажу).

Таким чином, як вказано у відзиві регламентом ЕТС та Положенням щодо організації продажу чітко встановлено, що Позичальник та Іпотекодавець за кредитним договором/ договором забезпечення не мають права приймати участь у електронному аукціоні.

Відповідно до протоколу електронного аукціону № GFD001-UA-773 від 29.08.2023 року по лоту GL16N024609, складеного оператором електронного майданчика, переможцем ОСОБА_1 було придбано права вимоги за кредитними договорами суб`єктів господарювання № 69/3-06, № 7/4-06.

08.09.2023 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., реєстровий № 1194

Так, згідно з Додатком №1 до даного договору, новому кредитору ОСОБА_1 було відступлено право вимоги за: - кредитним договором №69/3-06 від 23.10.2006 року, укладеним між ПАТ «Промінвестбанк» та приватним підприємцем ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 ) (з договорами про внесення змін); - іпотечним договором №84/23-2008, укладеним 10.04.2008 року між ПАТ «Промінвестбанк» та приватним підприємцем ОСОБА_4 , посвідчений нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В., реєстровий № 1485; - кредитним договором №7/4-06 від 28.03.2006 року про відкриття відновлювальної кредитної лінії, укладеним між ПАТ «Промінвестбанк» та приватним підприємцем ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ) (з договорами про внесення змін); - іпотечним договором №178/23-2006, укладеним 20.10.2006 року між ПАТ «Промінвестбанк» та приватним підприємцем ОСОБА_3 , посвідченим нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В., реєстровий № 933; - договором поруки №445/12-06, укладеним 03.11.2006 року з ОСОБА_4 (поручитель, ІПН НОМЕР_2 ), приватним підприємцем ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ).

Представник Фонду вказує на те, що підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів. Однак, Позивачем не зазначено жодного порушення встановлених законодавством правил проведення торгів з реалізації майна банку під час ліквідаційної процедури, що свідчить про недоведеність заявлених позовних вимог.

Безпідставними, представник відповідача вважає доводи Позивача щодо нібито порушення відповідачем-3 норм ст. 51 Закону про СГВФО та позбавлення її переважного права викупу існуючої заборгованості, оскільки ані норми ст. 51, ані норми Закони про СГВФО в цілому не містять такого права. Більш того, як зазначалося раніше, Регламентом ЕТС та Положенням щодо організації продажу чітко встановлено, що Позичальник та Іпотекодавець за кредитним договором/договором забезпечення не мають права приймати участь у електронному аукціоні (п. 1.1 р. 1 Регламенту ЕТС, абз. 2 п. 5 р. VII Положення щодо організації продажу).

Представник Фонду зауважує, що відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, та що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 17).

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 28.02.2024 року у справі №907/1032/23, встановлено, що: «..заборгованість за Кредитним договором Позичальником (позивачем) станом на час розгляду даної справи в суді не погашена, що вбачається зі змісту позовної заяви та підтверджуються поясненнями представника в судовому засіданні.»

Крім того судом зауважено: «що пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання положеннями п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» пов`язується не з припиненням зобов`язання зі сплати стягнуто судом суми, а з поверненням органом примусового виконання судових рішень без виконання виданого судом виконавчого документа.

При цьому, неможливість примусового виконання рішення органами виконавчої служби не свідчить про неможливість добровільного виконання зобов`язання боржника або реалізації кредитором у встановлених законом випадках права в позасудовому порядку задовольнити свої вимоги до боржника, в тому числі, в спірних правовідносинах шляхом набуття в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» права власності на предмет забезпечення за неналежно виконаним зобов`язанням, про що відповідачем 1 надіслано на адресу позивача повідомлення №03 від 22.09.2023 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.»

Враховуючи зазначене, безпідставними є доводи викладені у позовній заяві щодо нібито «відсутності у Позивача натурального зобов`язання по кредитному договору».

Також представник відповідача зазначає, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Статтею 24 3акону України «Про іпотеку» встановлено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Представник відповідача зазначає, що сам по собі факт укладення договорів відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

На переконання представника фонду позивачем не доведено, в чому саме при відступленні прав вимоги за договорами відбулось порушення її прав.

Представник Фонду просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

04.12.2024 від представника відповідача по справу ОСОБА_1 - адвоката Кузка С.О, надійшов відзив на позовну заяву. Адвокат вказує на те, що станом на 02.12.2024 року заборгованість за кредитним договором № 7/4-06 від 28.03.2006 року не погашена, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що основне зобов`язання за Кредитним договором є погашеним чи припиненим, а тому й відсутні правові підстави для припинення правовідносин, які виникли у сторін з метою забезпечення виконання вказаного зобов`язання.

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 28.02.2024 року по справі № 907/1032/23 залишеним в силі постановою Західного апеляційного господарського суду від 24.05.2024 року по справі № 907/1032/23 у задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі. Відмовляючи у задоволені позову господарський суд виходив з того, що зокрема, «за відсутності доказів припинення зобов`язань за Кредитним договором у встановленому законом порядку, сама по собі неможливість примусового виконання рішення суду в справі №18/75 та/або пропуск строку позовної давності в спірних правовідносинах не є тією підставою, з якою законодавець пов`язує можливість вважати зобов`язання припиненим, а відтак, в задоволенні позовних вимог з цих підстав про визнання припиненою іпотеки, згідно іпотечного договору №178/23-2006, посвідченого 20 жовтня 2006 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.Й. за реєстровим №933 та визнання відсутності у ОСОБА_1 прав кредитора по відношенню до суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 у зобов`язаннях за кредитним договором № 7/4-06 від 28.03.2006 належить відмовити.».

Таким чином, доводи позивача про відсутність у ОСОБА_3 натурального зобов`язання по кредитному договору є безпідставними та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Звертає увагу суду на ту обставину, що жодних подібних вимог ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містить, а порядок продажу активів банку встановлює заборону на реалізацію права вимоги до боржника самому боржнику (п.4. Розділу VII Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №388 від 24.03.2016, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 20.04.2016 за № 606/28736).

Також, звертаємо увагу суду на ту обставину, що позовні вимоги ОСОБА_3 в межах справи № 907/1032/23, також ОСОБА_3 обґрунтовувались порушенням вимог ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме відсутністю повідомлень позивача про проведення торгів. Як уже зазначалось рішенням господарського суду Закарпатської області від 28.02.2024 року по справі № 907/1032/23 залишеним в силі постановою Західного апеляційного господарського суду від 24.05.2024 року по справі № 907/1032/23 у задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі. Таким чином, твердження позивача про порушення процедури проведення електронного аукціону є безпідставними та таким що не ґрунтується на нормах чинного законодавства України.

Таким чином, твердження позивача про порушення процедури проведення електронного аукціону є безпідставними та таким що не ґрунтується на нормах чинного законодавства України

Адвокат звертає увагу на те, що на виконання вимог Закону України «Про іпотеку» одночасно із укладенням договору відступлення права вимоги, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., за р.№ 1194, було здійснено державну реєстрацію змін у реєстрі речових прав щодо зміни Іпотекодержателя з ПАТ «Промінвестбанк» на іпотекодержателя ОСОБА_1 , що не оскаржується позивачем та що на виконання вимог ст. 24 Закону України «Про іпотеку» 12.09.2023 року боржника та іпотекодавця ( ОСОБА_3 ) було повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором та іпотечним договором, що також не ставиться під сумнів позивачем.

При відступленні права вимоги за кредитним договором № 7/4- 06 від 28.03.2006 року та іпотечним договором № 178/23-2006 від 20.10.2006 року було дотримано всі вимоги законодавства України, що регулюють порядок відступлення права вимоги, як за кредитним договором так і за договором іпотеки, а твердження позивача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України та є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому адвокат звертає увагу на те, що рішенням господарського суду Закарпатської області від 28.02.2024 року по справі № 907/1032/23 залишеним в силі постановою Західного апеляційного господарського суду від 24.05.2024 року по справі № 907/1032/23 у задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі. Відмовляючи у задоволені позову господарський суд виходив, з того, що «при відступленні права вимоги за Кредитним договором № 7/4- 06 від 28.03.2006 року та Іпотечним договором № 178/23-2006 від 20.10.2006 року було дотримано положення чинного законодавства України, що регулюють порядок відступлення права вимоги, як за кредитним договором так і за договором іпотеки, а аргументи позивача щодо передання відповідачу 1 недійсної вимоги та про відсутність передбаченої Іпотечним договором згоди на відступлення права вимоги спростовуються матеріалами справи, а відтак, в задоволенні позовних вимог позивача належить відмовити».

Представник відповідача просить у задоволені позовної заяви ОСОБА_3 до відповідача-1: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промисловоінвестиційний банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідача-2: ОСОБА_1 , відповідача -3: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги недійсним відмовити в повному обсязі. 2. Судові витрати понесені ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом даної справи покласти на Позивача.

05.12.2024 надійшла відповідь на відзив поданий ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк », так представник позивача вказує на те, що Банк втратив можливість судового захисту щодо стягнення боргу за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки ( Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 07.06.2023 року по справі №18/75 якою в задоволенні заяви ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі №18/75 - відмовлено повністю. Вказана ухвала набула законної сили.

На момент розгляду даної справи, у Позивача відсутнє натуральне зобов`язання по кредитному договору, яке було б підтверджено судовим рішенням, а відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору. Постанова КГС ВС від 14.05.2019 у справі № 914/787/18, https://reyestr.court.gov.ua/Review/82068021.

Здійснюючи відступлення права вимоги, кредитор передає свої права не за договором у цілому (оскільки договір може охоплювати багато зобов`язань), а у розрізі конкретного зобов`язання. Передати можливо лише дійсне право вимоги, тобто таке, що виникає із зобов`язання, яке не припинилось на момент передачі прав новому кредитору; та умов правочину, які не є нікчемними та не визнані судом недійними.

Як було зазначено в позовній заяві та не спростовано відповідачем виконавча дирекція Фонду не здійснили повідомлення Позивача в порядку ст. 51 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про дату та час проведення торгів, з можливістю забезпечення переважного права на викуп існуючої заборгованості. Також іпотечний договір №178/23-2006 посвідчений 20.10.2006 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.Й. за реєстровим №933 не містить вказівки на можливість відступлення права вимоги за ним.

Зважаючи на ту обставинну, що іпотечний договір не містить умов та права на відступлення первісним іпотекодержателям своїх прав на користь третіх осіб, як і не містить права на поширення та розкриття третім особам конфіденційної інформації, престольних даних щодо Позивача - укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, який посвідчений 08.09.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., зареєстрований у реєстрі за № 1194 - є недійсним в силу недовідності його вимогам закону.

Укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, який посвідчений 08.09.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., зареєстрований у реєстрі за № 1194, між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» в особі виконуючого обов`язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Промінвестбанк» Паламарчук В.В. та ОСОБА_1 , порушує законні права та інтереси Позивача, а останній вправі.

Просить позовні вимоги - задовольнити у повному обсязі.

11.12.2024 надійшла відповідь на відзив який поданий Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, де вказано , що згідно ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду затверджує заходи з передпродажної підготовки майна Банку та зобов`язується повідомити позичальника та іпоткодавця про дату проведення торгів, з можливістю забезпечення переважного права на викуп існуючої заборгованості

Доказів вчинення ФГВФО передбачених п. 6 розділу VII Положення за № 388 від 24 березня 2016 року дій до суду не надано.

Відповідачем по справі не спростовано доводів та підстав заявленого позову щодо не повідомлення позичальника/іпотекодавця про дату проведення торгів, з можливістю забезпечення переважного права на викуп існуючої заборгованості, а посилання Відповідача на заборону самовикупу боргу безпосередньо позичальником/іпотекодавцем не спростовують обов`язку дотримання Регламенту та Закону № 4452-VI.

Дирекція Фонду не здійснили повідомлення Позивача в порядку ст. 51 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про дату та час проведення торгів, з можливістю забезпечення переважного права на викуп існуючої заборгованості. Також як було зазначено, іпотечний договір №178/23-2006 посвідчений 20.10.2006 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ДроботяА.Й. за реєстровим №933 не містить вказівки на можливість відступлення права вимоги за ним.

Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.11.2010 року №18/75 з вказуванням ухвали Господарського суду Закарпатської області від 03.12.2014 року по справі №18/75 стягнуто з Суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства „Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк", суму 247 044 (Двісті сорок сім тисяч сорок чотири) доларів США 59 центів, а також 2 469 (Дві тисячі чотириста шістдесят дев`ять) доларів США 76 центів - витрат по сплаті держмита та 227 (Двісті двадцять сім) грн. 50 коп. витрат на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу, звернувши стягнення на обумовлений сторонами предмет іпотеки, згідно іпотечного договору №178/23-2006 від 20.10.2006 року, шляхом продажу предмету іпотеки: земельної ділянки площею 4246 м. кв., що розташована за адресою: Великолазівська сільська рада, мкр. «Новий», вул. Східна, Ужгородського району, Закарпатської області на прилюдних торгах, порядок виконання рішення - у межах процедури виконавчого провадження передбаченої Законом України „Про виконавче провадження". В подальшому первісний кредитор пропустив строк пред`явлення наказу до виконання, а в поновленні строків йому було відмовлено (ухвала суду від 07.06.2023).

З огляду на вищевикладене та зважаючи на те, що необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, спірний договір про відступлення права вимоги порушує положення ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України.

Враховуючи ту обставину, що між первісним кредитором та ОСОБА_3 було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору, зокрема Договір про внесення змін №2 від 10.04.2009 року, де пунктом 5.11. сторони погодили що банк має право відступити право вимоги за кредитним договором без згоди на це позичальника та розкриття інформації про позичальника на користь третіх осіб, а аналогічні зміни та право та право відступити вимогу за іпотечним договором не укладалась, укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги між ПАТ Промінвестбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений 08.09.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н. за реєстровим номером 1194, суперечить ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 516 ЦКУ.

Укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, який посвідчений 08.09.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., зареєстрований у реєстрі за № 1194, між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» в особі виконуючого обов`язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Промінвестбанк» Паламарчук В.В. та ОСОБА_1 , порушує законні права та інтереси Позивача, а останній вправі вимагати відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України).

Представник позивача просить позовні вимоги - задовольнити у повному обсязі.

17.12.2024 до суду надійшла відповідь на відзив поданий відповідачем по справі - ОСОБА_1 , та представник позивача зазначає, що 29.08.2023 між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» в особі виконуючого обов`язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Промінвестбанк» Паламарчук В.В. та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, який посвідчений 08.09.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., зареєстрований у реєстрі за № 1194, відповідно до якого відступлені права за договорами іпотеки зокрема: іпотечним договором №178/23-2006, укладеним між Банком та ФОП ОСОБА_3 посвідчений 20.10.2006 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.Й. за реєстровим №933; : іпотечним договором №84/23-2008 укладеним між Банком та ФОП ОСОБА_4 посвідчений 10.04.2008, приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.Й. за реєстровим №1485. З огляду на вищевикладене та зважаючи на те, що необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, спірний договір про відступлення права вимоги порушує положення ст.ст. 512, 514 Цивільного кодексу України.

Враховуючи ту обставину, що між первісним кредитором та ОСОБА_3 було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору, зокрема Договір про внесення змін №2 від 10.04.2009 року, де пунктом 5.11. сторони погодили що банк має право відступити право вимоги за кредитним договором без згоди на це позичальника та розкриття інформації про позичальника на користь третіх осіб, а аналогічні зміни та право та право відступити вимогу за іпотечним договором не укладалась, укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги між ПАТ Промінвестбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений 08.09.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н. за реєстровим номером 1194, суперечить ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 516 ЦКУ.

Жоден з Відповідачів по справі не спростував доводів Позивача щодо неповідомлення Фондом гарантування вкладів осіб, в порядку ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про дату, час та місце проведення електронного аукціону, позбавило ОСОБА_3 на переважне право викупу існуючої заборгованості, та захисту її майнових порав як власника іпотечного майна від можливого відчуження новим кредитором. Відповідно до частини сьомої статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативноправовими актами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 24 березня 2016 року № 388 затверджено Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, вказаним рішенням передбачено необхідність повідомляти всіх учасників правовідносин про відкриті торги.

Представник позивача зазначає, що виконавча дирекція Фонду не здійснили повідомлення Позивача в порядку ст. 51 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про дату та час проведення торгів, з можливістю забезпечення переважного права на викуп існуючої заборгованості.

Також іпотечний договір №178/23-2006 посвідчений 20.10.2006 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.Й. за реєстровим №933 не містить вказівки на можливість відступлення права вимоги за ним. Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора, є істотними умовами цього договору.

Таким чином Позивачем доведено, а відповідачами не спростовано, що ФГВФО порушено процедуру проведення електронного аукціону (неповідомлення позичальника); укладений договір відступлення (купівліпродажу)прав вимоги порушує чинне законодавство, зокрема приписи ст. 203, 215, 512, 514, 516 ЦК України, зокрема відсутність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні, якщо обов`язковість такої згоди передбачено договором, що є підставою для визнання недійсним на підставі ч. 1 ст. 203 ЦКУ договору про відступлення права вимоги, оскільки у такому випадку договір про відступлення права вимоги суперечить приписам ч. 1 ст. 516 ЦКУ.

Підсумовуючи наведене, вважає обґрунтованими і законними вимоги позивача про визнання недійсним договору про відступлення прав (купівлі продажу) майнових прав укладеного між ПАТ «ПРОМІНВЕСТБАНК» та фізичною особою ОСОБА_1 .

Враховуючи, вище викладене та керуючись нормами чинного законодавства України, представник позивача просить суд: позовні вимоги - задовольнити у повному обсязі.

24.12.2024 від представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшли заперечення на відповідь на відзив, доводи наведені у таких фактично зводяться до аргументації що наведена ним у відзиві на позовну заяву.

26.12.2024 від представника відповідача по справі - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, надійшло заперечення (відповідь на відзив), у яких вказано на те, що Фонд гарантування у своєму відзиві на позовну заяву вже надавав свої заперечення з нормативно правовим обґрунтуванням, зокрема: - по перше, норми ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містять зобов`язання Фонду гарантування повідомити позичальника та іпотекодавця про дату проведення торгів, з можливістю забезпечення переважного права на викуп існуючої заборгованості; - по друге, Регламентом роботи електронної торгової системи та Положенням щодо організації продажу чітко встановлено, що Позичальник та Іпотекодавець за кредитним договором/договором забезпечення не мають права приймати участь у електронному аукціоні.

Щодо безпідставності тверджень представника позивача про недійсність вимоги, що існувала на момент переходу прав вимоги при їх відступленні, вдруге звертаємо увагу на наявність рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.02.2024 року у справі №907/1032/23, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 року, та набрало законної сили.

Даним судовим рішенням встановлено, що: «..заборгованість за Кредитним договором Позичальником (позивачем) станом на час розгляду даної справи в суді не погашена, що вбачається зі змісту позовної заяви та підтверджуються поясненнями представника в судовому засіданні.».

Судом зауважено: «що пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання положеннями п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» пов`язується не з припиненням зобов`язання зі сплати стягнутої судом суми, а з поверненням органом примусового виконання судових рішень без виконання виданого судом виконавчого документа.

Представник Фонду вважає безпідставними є доводи викладені у відповіді на відзив щодо нібито «відсутності у Позивача натурального зобов`язання по кредитному договору».

Представник Фонду просить поновити строк на подання заперечень на відповідь на відзив та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

16.01.2025 від представника позивача по справі надійшла заява про врахування висновків Верховного Суду.

31.03.2025 від представника відповідача по справі ФОНД ГАРАНТУВАННЯ ВКЛАДІВ ФІЗИЧНИХ ОСІБ - надійшла заява (письмовий виступ у дебатах), так представник акцентує увагу на тому, що: норми ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містять зобов`язання Фонду гарантування повідомити позичальника та іпотекодавця про дату проведення торгів, з можливістю забезпечення переважного права на викуп існуючої заборгованості; регламентом роботи електронної торгової системи та Положенням щодо організації продажу чітко встановлено, що Позичальник та Іпотекодавець за кредитним договором/договором забезпечення не мають права приймати участь у електронному аукціоні; безпідставними є доводи Позивача щодо нібито «відсутності у Позивача натурального зобов`язання по кредитному договору, оскільки наявне рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.02.2024 року у справі №907/1032/23, що набрало законної сили, яким встановлено, що: «..заборгованість за Кредитним договором Позичальником (позивачем) станом на час розгляду даної справи в суді не погашена, що вбачається зі змісту позовної заяви та підтверджуються поясненнями представника в судовому засіданні.»; на момент укладення оспорюваного договору про відступлення права вимоги, права та інтереси Позивача не були жодним чином порушені, в позовній заяві міститься абстрактне обґрунтування, що нібито, «порушено майнові інтереси Позивача», однак, не зазначено яким чином, в чому полягає таке порушення, відсутнє послання на докази, що можуть його підтвердити.

Позивач (боржник) не позбавлений права висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора на підставі статті 518 ЦК України. Як уже зазначалося вище, укладення відповідачами Договору відступлення не створює для позивача обов`язку сплатити борг у вказаному в договорі розмірі за наявності у нього обґрунтованих заперечень проти відповідної вимоги.» Позиція КГС у складі ВС у справі № 924/1208/18 від 28.01.2020 року.

Керуючись статтями 2, 12, 43 Цивільного процесуального кодексу України представник Фонду просить суд: врахувати наведені вище заперечення проти позову та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

01.04.2025 від представника відповідача по справі надійшла заява у якій він зауважує, що рішенням Господарського суду Закарпатської області від 28.02.2024 по справі №907/1032/23 залишеним у силі постановою Західного апеляційного господарського суду від 24.05.2024 року суд виходив із того, що при відступленні права вимоги за Кредитним договором №7/4-06 від 28.03.2006 року та Іпотечним договором №178/23-2006 від 20.10.2006 року було дотримано положення чинного законодавства України, та зазначив що аргументи позивача щодо передання відповідачу 1 недійсної вимоги та про відсутність передбаченої Іпотечним договором згоди на відступлення права вимоги спростовуються матеріалами справи, такими чином суд у задоволення позовних вимог відмовив.

Також до заяви додано підтвердження (Витяг з ЄДРЮО, ФОП та ГФ від 01.04.2025.) про припинення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_3

01.04.2025 від представника відповідача по справі ПАТ «Промінвестбанк» надійшла заява (письмові пояснення - судові дебати), суть яких фактично зводиться до того, що: правочин по заміні кредитора не створює нові обов`язки для боржника і не є втручанням у його майнову сферу, а боржник може висувати свої заперечення проти зобов`язання новому кредитору у тому самому обсязі, в якому він міг би це робити по відношенню до первісного кредитора. Тому доводи позивачки про нібито припинення зобов`язання мають висуватись нею новому кредитору, і вони не впливають на дійсність правочину по заміні особи кредитора.

право позивачки не є порушеним, що є самостійною підставою для відмови у позові.

зобов`язання, право за яким відступлено, є дійсним, в судовому порядку недійсним не визнавалось, правочини - кредитні та іпотечні договори, право вимоги за якими відступлено, недійсними в судовому порядку не визнані, а отже діє презумпція правомірності правочину.

зобов`язання, право за яким відступлено, не є припиненим. Неможливість примусового виконання рішення як підставу для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають. За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, отже, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

ст. 51 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не містить обов`язку повідомлення позичальника про продаж кредиту, про що зазначав позивач, з метою нібито надання переважного права купівлі. Обмежень у відступленні прав вимоги у даному випадку закон і договір не містять.

Представник Банку враховуючи все вищевикладене, просить відмовити у позові в повному обсязі.

04.04.2025 від представника позивача по справі надійшла заява про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме: повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця; Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.04.2025 року № 70.

09.04.2025 від представника позивача по справі надійшло клопотання про виступ представника у судових дебатах. Так, адвокат Пітух В.І. у дебатах фактично наводить аргументи що містися у позовній заяві, просить задоволити позов у повному обсязі.

11.04.2025 від представника відповідача по справі ОСОБА_1 , адвоката Кузки С.О., надійшла заява, виступ у дебатах, аргументація яких зводиться до того, що доводи позивача про відсутність у ОСОБА_3 зобов`язання по кредитному договору є безпідставними та не підтверджені належними та допустимими доказами; твердження позивача про порушення процедури проведення електронного аукціону, в тому числі вимог ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є безпідставними та таким що не ґрунтується на нормах чинного законодавства України; при відступленні права вимоги за кредитним договором № 7/4- 06 від 28.03.2006 року та іпотечним договором № 178/23-2006 від 20.10.2006 року отримувати згоду боржника на таке відступлення не потрібно було, оскільки отримання згоди боржника на відступлення права вимоги не передбачено ні кредитним договором № 7/4-06 від 28.03.2006 року, ні іпотечним договором № 178/23-2006 від 20.10.2006 року, а отже при відступленні права вимоги сторонами було дотримано всі вимоги законодавства України, що регулюють порядок відступлення права вимоги, як за кредитним договором так і за договором іпотеки, а твердження позивача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства України та є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача звертає увагу суду на ту обставину, що відсутність необхідності отримання згоди боржника на відступлення прав вимоги означає відсутність порушеного права/ інтересу позивача. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відсутність порушеного права є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Аналогічні правові позиції викладені у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі №910/12787/17, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19, від 23.12.2020 у справі №910/7579/16, правовому висновку Великої палати Верховного Суду у Постанові від 1 вересня 2020 року у справі № 907/29/19.

У позові просить відмовити, судове засідання призначене на 11.04.2025 року провести без участі відповідача-2 та його представника, у задоволені позовної заяви ОСОБА_3 до відповідача-1, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промисловоінвестиційний банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідача-2: ОСОБА_1 , відповідача -3: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги недійсним відмовити в повному обсязі, а також судові витрати понесені ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом даної справи покласти на Позивача. Конкретний розмір витрат, які відповідач поніс та/або сплатить у зв`язку з розглядом даної справи разом з детальним описом робіт (наданих послуг), та доказами на підтвердження їх виконання, будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

11.04.2025 від представника відповідача по справі ПАТ «Промінвестбанк» надійшли додаткові пояснення у яких вказано на те, що: названі позивачем обставини не є підставою для припинення зобов`язання, безпідставними доводи позивача про нібито порушення правил торгів, ним не доведено порушення правил проведення торгів, а також не доведено порушення його прав при проведенні торгів, позивач невірно тлумачить норми закону щодо можливості відступлення прав вимоги без згоди боржника. Таким чином у задоволенні позову просить відмовити.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, у письмових дебатах, що подані адвокатом Пітух В.І., він просить: розгляд справи провести без участі представника Позивач.

Представник відповідача по справі ПАТ «Промінвестбанк» у судовому засіданні підтримала поданий виступ в судових дебатах. В попередніх судових засіданнях підтримала доводи наведенні у відзиві, просила відмовити в позові повністю.

Представник відповідача по справі Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у судовому засіданні підтримала поданий виступ в судових дебатах. В попередніх судових засіданнях підтримала доводи наведенні у відзиві, просила відмовити в позові повністю.

Відповідач ОСОБА_1 не з`явився, по час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі змісту заяви що надійшла від адвоката Кузки С.О., вбачаться, що він просить: судове засідання призначене на 11.04.2025 року провести без участі відповідача-2 та його представника. В судовому засіданні представник відповідача підтримав поданий виступ в судових дебатах.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового провадження, беручи до уваги заяви що надійшли до суду від учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що 28 березня 2006 року між Суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_3 , як Позичальником та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком (закрите акціонерне товариство) в особі філії «Закарпатське Центральне відділення Промінвестбанку», м.Ужгород (правонаступником якого є відповідач 2 у справі - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»), як Кредитором укладено кредитний договір про відкриття відновлюваної кредитної лінії № 7/4-06 (надалі - Кредитний договір), до якого було внесено зміни та доповнення додатковими угодами №1 та №2 від 12.05.2006 р.16.05.2008 р., 26.07.2008 р., 10.04.2009 р., згідно яких Кредитор відкрив позичальнику відновлювану кредитну лінію з лімітом кредитування 200 000 грн.

Відповідно до умов договору та внесених змін до нього кінцевий термін повернення кредиту сторони обумовили - 27 березня 2009 року (п. 1.2. Кредитного договору), зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 14 % річних (п. 2.1. Кредитного договору).

У забезпечення повернення вищенаведеного кредиту 20.10.2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційний банком (закрите акціонерне товариство) в особі філії «Закарпатське Центральне відділення Промінвестбанку», м.Ужгород (правонаступником якого є відповідач 2 у справі - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»), як Іпотекодержателем та Суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою ОСОБА_3 , як Іпотекодавцем/Майновим поручителем було укладено договір іпотеки № 178/23-2006 (надалі - Іпотечний договір), згідно якого Іпотекодавець забезпечив вимоги Іпотекодержателя, що випливають з:

Кредитного договору №59/32-04 від 04.10.2004 (із змінами та доповненнями), за умовами якого Позичальник зобов`язаний в передбаченому Кредитним договором порядку повернути Іпотекодержателю до 27.03.2009 кредит в розмірі 200 000,00 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитом, неустойки (штрафи, пеню), відшкодувати Іпотекодержателю збитки, понесені внаслідок невиконання Боржником умов Кредитного договору;

Кредитного договору №59/32-04 від 04.10.2004 (із змінами та доповненнями), укладеного між Іпотекодержателем та приватним підприємцем ОСОБА_5 , за умовами якого Позичальник зобов`язаний в передбаченому Кредитним договором порядку повернути Іпотекодержателю до 03.10.2007 кредит в розмірі 261 540,00 грн, сплатити відсотки за користування кредитом, неустойки (штрафи, пеню), відшкодувати Іпотекодержателю збитки, понесені внаслідок невиконання Боржником умов Кредитного договору.

Предметом іпотеки відповідно до п. 1.2. Іпотечного договору є право власності на земельну ділянку, площею 4246 м.кв., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки - для оптової торгівлі та складського господарства. Для цілей Іпотечного договору від визначенням предмету іпотеки в залежності від конкретного застосування розуміються як всі об`єкти Майнового поручителя, передані в іпотеку, так і будь-яка їх частина.

За змістом п. 1.3. Іпотечного договору предмет іпотеки належить Майновому поручителю на праві власності, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗК №010361, виданого 12.07.2006 Ужгородською районною державною адміністрацією (кадастровий номер згідно з планом меж земельної ділянки :03:001:0028).

Відповідно до п. 7.3. Іпотечного договору цей договір діє до повного виконання зобов`язань Боржниками за Кредитними договорами (з урахуванням усіх змін і доповнень до нього) або до припинення права іпотеки у випадках, що прямо передбачені чинним законодавством України.

У зв`язку з неналежним виконанням позивачем, як Позичальником, зобов`язань за Кредитним договором Банк, звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення виконання зобов`язань за Кредитним договором.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.11.2010 у справі №18/75, яке набрало законної сили у встановленому законом порядку частково задоволено позовні вимоги та стягнуто з Суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово -інвестиційний банк», в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ужгород» 247 044 доларів США 59 центів боргу, а також 2469 доларів США 76 центів - витрат по сплаті держмита та 227 грн. 50 коп. витрат на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу, звернувши стягнення на обумовлений сторонами предмет іпотеки згідно іпотечного договору №178/23-2006 від 20.10.2006 року а саме на:

предмет іпотеки згідно договору іпотеки № 178/23-2006 від 20.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Дроботя А.Й. по реєстру за №933, а саме: земельну ділянку площею 4246 (чотири тисячі двісті сорок шість) м.кв., що розташована за адресою: Великолазівська сільська рада, мкр. «Новий», вул. Східна, Ужгородського району, Закарпатської області), шляхом продажу Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк`в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ужгород» предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі - продажу у порядку встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за ціною визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент укладення договору купівлі-продажу, з метою погашення заборгованості приватного підприємця ОСОБА_3 перед ПАТ «Промінвестбанк» за кредитним договором № 7/4-06 від 28.03.2006 року (із змінами та доповненнями).

Крім того, вказаним рішенням Господарського суду Закарпатської області предмет іпотеки на період до його реалізації передано в управління ПАТ «Промінвестбанк» та надано відстрочку виконання рішення до 10.02.2011 року.

Під час розгляду справи №18/75 судом встановлено неналежне виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором та наявність заборгованості за Кредитним договором в розмірі 247 044,59 доларів США, в тому числі 198 639,14 доларів США - заборгованості по погашенню кредиту, 46 189,27 доларів США - відсотків за користування кредитом та 2216,18 доларів США пені.

Ухвалою від 03.12.2014 у справі №18/75 судом змінено спосіб та порядок виконання рішення господарського суду Закарпатської області від 10.11.2010 року у справі №18/75 та стягнуто з Суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Ужгород» 247 044 доларів США 59 центів, а також 2469 доларів США 76 центів - витрат по сплаті держмита та 227 грн. 50 коп. витрат на інформаційне-технічне забезпечення судового процесу, звернувши стягнення на обумовлений сторонами предмет іпотеки, згідно іпотечного договору №178/23-2006 від 20.10.2006 року, шляхом продажу предмету іпотеки: земельної ділянки площею 4246 м. кв., що розташована за адресою: Великолазівська сільська рада, мкр. „Новий", вул. Східна Ужгородського району, Закарпатської на прилюдних торгах, порядок виконання рішення - у межах процедури виконавчого провадження передбаченої Законом України „Про виконавче провадження".

В подальшому, ухвалою від 07.06.2023 у справі №18/75 Господарський суд Закарпатської області відмовив в задоволенні заяви в задоволенні заяви ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання у справі №18/75.

Таким чином, за встановленими у справі обставинами, стягувач у справі №18/75 (відповідач 2 в даній справі) пропустив строк пред`явлення до примусового виконання наказу Господарського суду Закарпатської області у справі №18/75, яким в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором звернуто стягнення на належний позивачу предмет іпотеки: земельну ділянку, площею 4246 м.кв., що розташована за адресою: Великолазівська сільська рада, мкр. «Новий», вул. Східна, Ужгородського району, Закарпатської області.

Водночас, заборгованість за Кредитним договором Позичальником (позивачем) станом на час розгляду даної справи в суді не погашена, що вбачається зі змісту позовної заяви та підтверджуються поясненнями представника в судовому засіданні.

В ході ліквідаційної процедури ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» 29.08.2023 відбулися відкриті торги (аукціон), оформлені протоколом електронного аукціону № GFD001-UA-773, з продажу права вимоги за Кредитним договором № 7/4-06 від 28.03.2006, переможцем яких згідно з протоколом електронного аукціону № GFD001-UA-773 від 29.08.2023, визнано ОСОБА_1 .

08 вересня 2023 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» в особі виконуючого обов`язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Промінвестбанк» Паламарчук В.В. та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, який посвідчений 08.09.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н. та зареєстрований у реєстрі за № 1194, відповідно до якого відповідачу1 відступлено права вимоги, зокрема, за Кредитним та Іпотечними договорами (із змінами та доповненнями).

Відповідно до акту прийому-передачі документів від 08.09.2023 відповідачем 2, як Первісним кредитором передано відповідачу 1, як Новому кредитору документи на підтвердження прав за переданою вимогою, зокрема, оригінали Кредитного договору № 7/4-06 від 28.03.2006 (з Договорами про внесення змін до нього), Іпотечного договору №178/23-2006 від 20.10.2006, оригінали яких надано відповідачем 1 та оглянуто в судовому засіданні 28.02.2024 року.

Згідно з Додатком №1 до договору, новому кредитору банком відступлено право вимоги за наступними договорами : - Кредитний договір №69/3-06 від 23.10.2006, укладений 23.10.2006 між ПАТ «Промінвестбанк» та приватним підприємцем ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 ) (з договорами про внесення змін), іпотечний договір №84/23-2008, укладений 10.04.2008 між ПАТ «Промінвестбанк» та приватним підприємцем ОСОБА_4 , посвідчений нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В., реєстровий номер 1485 - Кредитний договір №7/4-06 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, укладений між ПАТ «Промінвестбанк» та приватним підприємцем ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ) (з договорами про внесення змін), укладений 28.03.2006, іпотечний договір №178/23-2006, укладений 20.10.2006 між ПАТ «Промінвестбанк» та приватним підприємцем ОСОБА_3 , посвідчений нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В., реєстровий номер 933, договір поруки №445/12-06, укладений 03.11.2006 з ОСОБА_4 (поручитель, ІПН НОМЕР_2 ), приватним підприємцем ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ).

Позивач з посиланням на пропуск Первісним кредитором (ПАТ «Промінвестбанк») строку пред`явлення виконавчого документу в справі №18/75 до виконання, стверджує про відсутність в Боржника - ОСОБА_3 натурального зобов`язання по Кредитному договору (яке було б підтверджено судовим рішенням), що, за позицією позивача, свідчить про припинення зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки, а відповідачу 1 за договором від 08.09.2023 передано недійсну вимогу; порушення процедури проведення електронного аукціону - неповідомлення Фондом гарантування вкладів осіб, в порядку ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про дату, час та місце проведення електронного аукціону, позбавило ОСОБА_3 на переважне право викупу існуючої заборгованості, та захисту її майнових порав як власника іпотечного майна від можливого відчуження новим кредитором; іпотечний договір №178/23-2006 посвідчений 20.10.2006 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.Й. за реєстровим №933 не містить вказівки на можливість відступлення права вимоги за ним; між первісним кредитором та ОСОБА_3 було укладено ряд додаткових угод до кредитного договору, зокрема Договір про внесення змін №2 від 10.04.2009 року, де пунктом 5.11. сторони погодили що банк має право відступити право вимоги за кредитним договором без згоди на це позичальника та розкриття інформації про позичальника на користь третіх осіб, а аналогічні зміни та право та право відступити вимогу за іпотечним договором не укладалась, укладений договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги між ПАТ Промінвестбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений 08.09.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н. за реєстровим номером 1194, суперечить ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 516 ЦКУ.

Так, позивач просив суд визнати недійсним договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, укладений між ПАТ «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК», та ОСОБА_1 код РНОКПП НОМЕР_1 , посвідченого 08.09.2023 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадахов Юрієм Назіровичем, за реєстровим номером 1194.

Судом встановлено також, що відповідно до інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємницька діяльність Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 припинена 05.11.2014 за власним рішенням підприємця, про що в реєстрі вчинено запис за № 6023745.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає про наявність рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.02.2024 року у справі №907/1032/23. У даній справі №907/1032/23 Позивач звернулась з позовом до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання припиненою іпотеки згідно іпотечного договору № 178/23-2006 від 20.10.2006, відсутності у відповідача 1 прав кредитора за кредитним договором і права іпотеки за іпотечним договором та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 69211386 від 08.09.2023.

Позовні вимоги обґрунтовувались відсутністю в позивача натурального зобов`язання за укладеним з відповідачем 2 кредитним договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №7/4-06 від 28.03.2006, у зв`язку з неможливістю виконання в примусовому порядку рішення Господарського суду Закарпатської області від 10.11.2010 року у справі №18/75, яким з позивача було стягнуто заборгованість за означеним кредитним договором.

Позивач зазначав про втрату відповідачем 2 права вимоги до позичальника через пропуск строків пред`явлення виконавчого документу до виконання та до майнового поручителя за закінченням строку дії іпотечного договору, що свідчило на його думку про припинення права застави у зв`язку з припиненням забезпеченого заставою зобов`язання.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 28.02.2024 у задоволенні позовних вимог відмовлено, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.05.2024 року, та набрало законної сили.

Відповідно до ст.ст. 51, 52, ст.ст. 598-609 ЦК України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи підприємця є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України).

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525,526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Згідно ст. 599 Цивільного кодексу, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Підстави припинення іпотеки визначені ст. 17 Закону України "Про іпотеку", та до них належать : припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

При цьому, зобов`язання за кредитним договором № 7/4-06, про який йдеться у позові, станом на дату відступлення прав позивачкою виконано не було, а отже не припинилося.

Відповідно, відсутні і правові підстави для припинення іпотечного зобов`язання, яке є акцесорним до основного (кредитного).

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16 (провадження № 12-117гс18): Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання. Звернення стягнення на предмет застави повинно задовольнити вимоги кредитора за основним зобов`язанням і тільки у такому випадку ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Наявність невиконаного судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором, оскільки застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

Отже, зобов`язання за кредитним та іпотечним договором не припинені.

Згідно ст. 514 Цивільного кодексу, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України "Про іпотеку" обтяження нерухомого майна підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону встановлено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідним від основного зобов`язання.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; від 14 листопада 2018 року в справі № 500/4127/16-ц; від 06 серпня 2020 року в справі № 337/1000/19; від 28 квітня 2021 року в справі № 569/14282/19, від 07 липня 2021 року в справі № 756/13164/18.

Відповідно до частин першої та другої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, у ЦК України та в Законі України «Про іпотеку» немає такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності за вимогами кредитора за основним зобов`язанням.

Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором, а тому не може вважатися підставою для припинення іпотеки відповідно до абзацу другого частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Тотожний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.03.2021 року у справі № 335/9695/19,від 11.02.2022 року у справі № 482/1561/20-ц, від 17.05. 2022 року у справі № 523/18773/19, від 07.09.2023 року у справі № 638/961/21, від 04.10.2023 року у справі № 331/6035/21, від 08.11.2023 у справі № 359/10612/19).

У постанові від 23 жовтня 2021 року у справі № 545/746/20 Верховний Суд зазначив, що спірні правовідносини сторін після відмови у задоволенні позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку зі спливом позовної давності не припиняються, а трансформуються в натуральне зобов`язання.

Натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але отримане в результаті добровільного виконання не є безпідставно набутим майном (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц).

За встановленими у справі обставинами, ОСОБА_3 не виконано належним чином зобов`язань за Кредитним договором №7/4-06 від 28.03.2006, адже як встановлено рішенням Господарського суду Закарпатської області від 10.11.2010 у справі №18/75 за Позичальником рахувалася заборгованість в загальній сумі 247 044,59 доларів США, в тому числі 198 639,14 доларів США - заборгованості по погашенню кредиту 46 189,27 доларів США - відсотків за користування кредитом та 2216,18 доларів США пені.

Матеріалами справи підтверджується, що на час розгляду даної справи в суді заборгованість Позичальника за Кредитним договором не погашена, що не заперечується і позивачем у справі.

Таким чином, за відсутності доказів припинення зобов`язань за Кредитним договором у встановленому законом порядку, сама по собі неможливість примусового виконання рішення суду в справі №18/75 та/або пропуск строку позовної давності в спірних правовідносинах не є тією підставою, з якою законодавець пов`язує можливість вважати зобов`язання припиненим.

Інших положень, які б встановлювали строк дії Іпотечний договір не містить, а зазначення в його п. 1.1., що цей Договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя, що випливають, зокрема, Кредитного договору №59/32-04 від 04.10.2004 (із змінами та доповненнями), за умовами якого Позичальник зобов`язаний в передбаченому Кредитним договором порядку повернути Іпотекодержателю до 27.03.2009 кредит в розмірі 200 000,00 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитом, неустойки (штрафи, пеню), відшкодувати Іпотекодержателю збитки, понесені внаслідок невиконання Боржником умов Кредитного договору, - не є встановленням строку дії Іпотечного договору, позаяк стосуються опису забезпечувального іпотекою основного зобов`язання відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про іпотеку».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/19/12 (провадження № 14-10цс18) зазначила, що «поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності».

З урахуванням наведеного, за встановлених обставин невиконання позивачем зобов`язань за Кредитним договором, суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо закінчення строку дії кредитного договору як підстави для припинення іпотеки, оскільки статтею 17 Закону України «Про іпотеку» не передбаченого такої підстави для припинення іпотеки як закінчення строку Кредитного договору.

Указаний висновок узгоджується із висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 04 грудня 2013 року у справі №6-125цс13, від 22 жовтня 2014 року у справі 6-153цс14, відповідно до якого сам факт закінчення строку дії кредитного договору за наявності заборгованості боржника за цим договором не є підставою для припинення договору іпотеки, який укладений для забезпечення виконання кредитного договору боржником.

Крім цього, у відповідності до п.1 ч.1. ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 24 3акону України «Про іпотеку» встановлено, що відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.

Положеннями Іпотечного договору сторонами не визначено заборони на відступлення прав за Іпотечним договором, а відповідно до п. 5.11. Кредитного договору (в редакції Договору про внесення змін №2 від 10.04.2009 до Кредитного договору) сторони встановлюють, що Банк має право відступити право вимоги щодо повернення суми кредиту, процентів, комісії, неустойки третій особі без згоди на це позичальника.

Суд зауважує, що при відступленні прав вимоги зобов`язання не припиняється, не змінюється - залишається одним і тим самим; відбувається тільки заміна особи на стороні кредитодавця. Відповідна заміна відбувається і в іпотечному договорі - новий кредитодавець стає Іпотекодержателем.

Згідно з частиною третьою статті 24 Закону України «Про іпотеку» правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Таким чином, право за договором про відступлення прав переходить не в момент його підписання і нотаріального посвідчення, а в момент державної реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Разом із тим, у разі недотримання цієї умови правочин про відступлення прав за іпотечним договором є дійсним, але вимога нового іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Згідно матеріалів справи: Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги укладений 08 вересня 2023 року відповідачами у встановленому законом порядку, посвідчений 08.09.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н. та зареєстрований у реєстрі за № 1194 та відповідно до акту прийому-передачі документів від 08.09.2023 відповідачем 2, як Первісним кредитором передано відповідачу 1, як Новому кредитору документи на підтвердження прав за переданою вимогою, зокрема, оригінали Кредитного договору № 7/4-06 від 28.03.2006 (з Договорами про внесення змін до нього), Іпотечного договору №178/23-2006 від 20.10.2006.

З витягу з Державного реєстру речових прав від 12.07.2024 року, індексний номер 386609002 вбачається, що на виконання вимог Закону України «Про іпотеку» одночасно із укладенням договору відступлення права вимоги, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., за № 1194, було здійснено державну реєстрацію змін у реєстрі речових прав щодо зміни Іпотекодержателя з ПАТ «Промінвестбанк» на іпотекодержателя ОСОБА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 69211386 від 08.09.2023 року).

При відступленні права вимоги за Кредитним договором № 7/4- 06 від 28.03.2006 року та Іпотечним договором № 178/23-2006 від 20.10.2006 року було дотримано положення чинного законодавства України, що регулюють порядок відступлення права вимоги, як за кредитним договором так і за договором іпотеки, а аргументи позивача щодо передання відповідачу 1 недійсної вимоги та про відсутність передбаченої Іпотечним договором згоди на відступлення права вимоги спростовуються матеріалами справи, а відтак є необґрунтованими.

Позивач (боржник) не позбавлений права висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора на підставі статті 518 ЦК України. Укладення відповідачами Договору відступлення права не створює для позивача обов`язку сплатити борг у вказаному в договорі розмірі за наявності у нього обґрунтованих заперечень проти відповідної вимоги. Аналогічна правова позиція висловлена КГС у складі ВС у справі № 924/1208/18 від 28.01.2020 року.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів (аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 15.04.2015р. у справі № 3-43гс15, від 10.02.2016р. у справі № 3-4гс16, постанові Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 910/9828/17).

При цьому, суд враховує, що реалізація активів банку, який перебуває в стані виведення з ринку Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, відбувається відповідно до положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 388 від 24.03.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 квітня 2016 р. за № 606/28736.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує заходи з передпродажної підготовки майна одного або кількох банків (майно, об`єднане у пули активів, цілісні майнові комплекси, пакети акцій тощо). З дня початку процедури ліквідації банку Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна (активів) банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк. Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації.

Згідно ст. 52 вказаного Закону, кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів за умови достатності коштів для забезпечення процедури ліквідації в черговості, встановленою цією статтею.

У справі №761/628/21 Постановою Касаційного господарського суду від 19.06.2024 здійснено правовий висновок про те, що питання про скасування торгів та їх результатів щодо відчуження майна неплатоспроможного банку віднесено виключно до дискреційних повноважень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Позивач не назвав жодної підстави, яка б свідчила про порушення закону під час проведення торгів. Позивач вказуючи про те, що згідно ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»» виконавча дирекція Фонду затверджує заходи з передпродажної підготовки майна Банку та зобов`язується повідомити позичальника та іпотекодавця про дату проведення торгів, з можливістю забезпечення переважного права на викуп існуючої заборгованості.

Поряд з цим, ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - не містить зазначених позивачем формулювань про наявність переважного права позичальника на викуп заборгованості.

Разом з тим, згідно з п. 4 Розділу VII «Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються», затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №388 від 24.03.2016, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 20.04.2016 за № 606/28736 визначено наступне: «У разі встановлення, що переможець відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги або за договором забезпечення виконання зобов`язання є боржником та/або поручителем за такими договорами, уповноважена особа Фонду (якщо Фонд не здійснює повноваження ліквідатора безпосередньо) інформує про це Фонд, результати відкритих торгів (аукціону) скасовуються, а організатор відкритих торгів (аукціону) перераховує банку (банкам), активи (майно) якого (яких) виставлялися для продажу, кошти у розмірі гарантійного внеску такого учасника відкритих торгів (аукціону) (потенційного покупця).»

Порядок продажу активів банку визначає продаж активу боржнику підставою для скасування торгів, тобто фактично встановлено заборону на реалізацію права вимоги до боржника самому боржнику.

Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

В досліджених договорах укладених з позивачем обмеження на відступлення прав вимоги не встановлені.

Згідно правового висновку, висловленого у Постанові Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду, у справі № 462/2980/17 від 30.01.2019 : «У частині першій статті 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).»

Відсутність необхідності отримання згоди боржника на відступлення прав вимоги означає відсутність порушеного права/інтересу позивача.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відсутність порушеного права є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Аналогічні правові позиції викладені у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 16.10.2020 у справі №910/12787/17, у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19, від 23.12.2020 у справі №910/7579/16, правовому висновку Великої палати Верховного Суду у Постанові від 1 вересня 2020 року у справі № 907/29/19.

Крім цього, згідно правового висновку Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 05.04.2018 у справі № 910/8493/17, зазначено, що у ч. 1 ст. 38 Закону про банкрутство, визначено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом; скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. У ч. ч. 1, 2 ст. 44 Закону про банкрутство передбачено, що після проведення інвентаризації та оцінки майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута такими способами: проведення аукціону; продаж безпосередньо юридичній або фізичній особі. Вибір способів продажу активів здійснюється ліквідатором з метою забезпечення його відчуження за найвищою ціною.

Отже, з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Згідно ч.2, 3 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна (активів) банку у порядку, визначеному цим Законом та правилами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк. Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації.

Відповідно ч.6 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: 1) на відкритих торгах (аукціоні); 2) шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках).

Згідно ч. 7 ст. 51 Закону, порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду. Інформація про вибраний спосіб та порядок продажу (умови, строки, порядок оплати, місце, початкова ціна тощо) майна банку або кількох банків оприлюднюється на офіційному веб-сайті Фонду та веб-сайті банку, майно якого продається.

Положенням про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування № 2 від 05.07.2012 (надалі - Положення про виведення неплатоспроможного банку) зокрема визначено, що порядок організації передпродажної підготовки, реалізації майна банку, у тому числі консолідованого продажу майна банку (кількох банків), затверджується виконавчою дирекцією Фонду гарантування (пункт 5.1. Розділу V).

Абзацом 5 пункту 5.6. та пунктом 5.11. Положення про виведення неплатоспроможного банку передбачено, що інформація про вибраний спосіб та порядок продажу (умови, строки, порядок оплати, місце, початкова ціна тощо) майна банку або кількох банків оприлюднюється на офіційному веб-сайті Фонду та веб-сайті банку, майно якого реалізується.

Пункт 5.11. Положення про виведення неплатоспроможного банку встановлює, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов`язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу.

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 388 від 24.03.2016 «Про затвердження Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються» (надалі - Положення щодо організації продажу) метою цього Положення є визначення порядку організації продажу активів (майна), що включені до ліквідаційної маси банку, що ліквідується, крім майна, визначеного у частині тринадцятій статті 51 Закону, у тому числі визначення принципів та критеріїв черговості продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, які застосовуються при формуванні як планів продажу активів (майна) на рівні банків, що ліквідуються, так і пропозицій з продажу окремих активів/пулів активів (майна).

Пунктом 1 Розділу ІІІ Положення щодо організації продажу визначено що, порядок підготовки до продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, включає проведення інвентаризації активів (майна), здійснення оцінки активів (майна), формування ліквідаційної маси, розробку плану продажу активів (майна).

Пунктом 1 Розділу VІ Положення щодо організації продажу визначено, що на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види активів (майна) банку, що ліквідується: - основні засоби; - майно банку у вигляді цілісного майнового комплексу; - майно банку, щодо обороту якого встановлене обмеження; - дебіторська заборгованість; - права вимоги.

Пунктом 2 Розділу VІ Положення щодо організації продажу визначено, що продаж активів (майна) банку, що ліквідується, на відкритих торгах (аукціоні) може проводитися в електронній формі, у тому числі через ЕТС.

Відповідно до п. 1.1 р. 1 Регламенту роботи електронної торгової системи для проведення електронного аукціону, який складається з автоматичного покрокового зниження початкової (стартової) ціни лоту, етапів подання закритих цінових пропозицій та цінової пропозиції для продажу активів (майна) банків, що виводяться з ринку або ліквідуються (далі - Регламент ЕТС) учасником електронного аукціону, предметом продажу на яких є права вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, не може бути користувач, який є позичальником (боржником відносно банку) та/або поручителем (майновим поручителем) за такими кредитними договорами та/або договорами забезпечення. У разі встановлення, що переможець відкритих торгів (аукціону) з продажу прав вимоги або за договором забезпечення виконання зобов`язання є боржником та/або поручителем за такими договорами, уповноважена особа Фонду (якщо Фонд не здійснює повноваження ліквідатора безпосередньо) інформує про це Фонд, результати відкритих торгів (аукціону) скасовуються, а організатор відкритих торгів (аукціону) перераховує банку (банкам), активи (майно) якого (яких) виставлялися для продажу, кошти у розмірі гарантійного внеску такого учасника відкритих торгів (аукціону) (потенційного покупця) (абз. 2 п. 5 р. VII Положення щодо організації продажу).

Регламентом ЕТС та Положенням щодо організації продажу чітко встановлено, що Позичальник та Іпотекодавець за кредитним договором/ договором забезпечення не мають права приймати участь у електронному аукціоні.

Рішенням Фонду гарантування про затвердження умов продажу № 957 від 07.08.2023 року було затверджено умови продажу активів (майна), що обліковуються на балансі ПАТ «Промінвестбанк», зокрема, прав вимоги за кредитними договорами суб`єктів господарювання № 69/3-06, № 7/4-06, № лоту GL16N024609. Відповідно до протоколу електронного аукціону № GFD001-UA-773 від 29.08.2023 року по лоту GL16N024609, складеного оператором електронного майданчика, переможцем ОСОБА_1 було придбано права вимоги за кредитними договорами суб`єктів господарювання № 69/3-06, № 7/4-06.

08.09.2023 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бадаховим Ю.Н., реєстровий № 1194.

Згідно з Додатком №1 до даного договору, новому кредитору ОСОБА_1 було відступлено право вимоги за: - кредитним договором №69/3-06 від 23.10.2006 року, укладеним між ПАТ «Промінвестбанк» та приватним підприємцем ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_2 ) (з договорами про внесення змін); - іпотечним договором №84/23-2008, укладеним 10.04.2008 року між ПАТ «Промінвестбанк» та приватним підприємцем ОСОБА_4 , посвідчений нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В., реєстровий № 1485; - кредитним договором №7/4-06 від 28.03.2006 року про відкриття відновлювальної кредитної лінії, укладеним між ПАТ «Промінвестбанк» та приватним підприємцем ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ) (з договорами про внесення змін); - іпотечним договором №178/23-2006, укладеним 20.10.2006 року між ПАТ «Промінвестбанк» та приватним підприємцем ОСОБА_3 , посвідченим нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Дроботя А.В., реєстровий № 933; - договором поруки №445/12-06, укладеним 03.11.2006 року з ОСОБА_4 (поручитель, ІПН НОМЕР_2 ), приватним підприємцем ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_3 ).

Верховний Суд України у справі № 6-116цс12 наголосив, що оскільки відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, а тому така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст. ст. 203, 215 ЦК України).

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 12 Кодексу)

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. (ч.2 ст. 12 Кодексу)

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч.1 ст. 76 Кодексу).

При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

Отже, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

Таким чином, захисту у суді підлягає не лише порушене суб`єктивне право, а й охоронюваний законом інтерес.

Під час вирішення позову про визнання недійсним оскаржуваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, -перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого, вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Подібний за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17, від 30 червня 2020 року у справі № 310/4921/17 (провадження № 61-7016св19).

У постановах від 09 лютого 2022 року у справі № 910/6939/20 (провадження № 12-45гс21) та від 16 листопада 2022 року у справі № 911/3135/20 (провадження № 12-10гс22) Велика Палата Верховного Суду вказувала, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У даному випадку позивачка не є стороною оспорюваних нею договорів про відступлення прав вимоги. Тому вона зобов`язана була довести, що оспорюваними договорами, як і прилюдними торгами, порушуються її права та інтереси.

У позові позивач посилалася на те, що оскаржувані електронні торги й, відповідно правочини, порушують її право як боржника за кредитним договором. Оскільки виконавча дирекція Фонду не здійснили повідомлення Позивача в порядку ст. 51 «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про дату та час проведення торгів що позбавило ОСОБА_3 на переважне право викупу існуючої заборгованості, та захисту її майнових порав як власника іпотечного майна від можливого відчуження новим кредитором.

Разом з тим, Регламентом ЕТС та Положенням щодо організації продажу чітко встановлено, що Позичальник та Іпотекодавець за кредитним договором/ договором забезпечення не мають права приймати участь у електронному аукціоні, а тому твердження позивачки про те, що її неповідомлення Фондом гарантування вкладів осіб, в порядку ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про дату, час та місце проведення електронного аукціону, мало наслідком позбавлення її переважного права викупу існуючої заборгованості, та захисту її майнових порав як власника іпотечного майна від можливого відчуження новим кредитором, є безпідставним.

Таким чином, у спірних правовідносинах відсутні підстави вважати, що проведенням торгів, їх результатами чи укладеними на їх підставі правочинами порушені права позивачки.

Протилежного позивач не довела, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

Суд перевіряє доводи позивача і, в залежності від встановленого, вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 12.07.2019р. у справі № 910/16436/18 та від 22.07.2019р. у справі № 910/16407/18, від 01.11.2019р. у справі № 910/13604/18, від 05.09.2019р. у справі № 910/16404/18).

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. При цьому, слід відмітити, що звернення до суду є способом захисту порушених суб`єктивних прав, а не способом відновлення законності.

З наведеного випливає, що право на позов здійснюється особами лише з приводу такого правовідношення, в якому володілець права на позов та його супротивник перебувають в якості суб`єктів, а їх відносини є приводом для судового процесу. Звертатися до суду з позовом можливо лише для захисту такого права, яке за твердженням позивача, належить йому, або визнання такого юридичного стану, в якому позивач, за його твердженням, є безпосередньо заінтересованим. Позов є нерозривно пов`язаним з наявністю у позивача юридичного інтересу щодо власних прав та обов`язків, а наявність останнього - обумовлює можливість винесення судом рішення по суті справи на користь позивача (правова вигода від судового рішення).

Позивачем не обґрунтовано та не доведено які саме її права порушені, не визнані або оспорюються у зв`язку з укладенням цього правочину таким суб`єктним складом, що є достатньою та самостійною підставою для відмови у задоволенні його позовних вимог в цій частині також.

Таким чином, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до частини 2 статті 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати у справі стягненню з відповідача не підлягають.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Адвокат Кузка С.О. у заяві від 10.04.2025 просить судові витрати понесені ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом даної справи покласти на Позивача. Та зазначає, що конкретний розмір витрат, які відповідач поніс та/або сплатить у зв`язку з розглядом даної справи разом з детальним описом робіт (наданих послуг), та доказами на підтвердження їх виконання, будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Разом із тим, 16.04.2025 від ОСОБА_1 надійшла заява про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат, у якій він із покликанням на ч. 1,3 ст.133, ч.1, 2 ст. 134, ч.2,3 ст. 137, ч.8 ст. 141 ЦПК України просить заяву про надання доказів на підтвердження розміру судових витрат задовольнити.

Представник відповідача зазначає при цьому, що 03.12.2024 року відповідачем-2 ОСОБА_1 при поданні відзиву на позовну заяву по справі № 308/17186/24 було подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат який планує понести ОСОБА_1 в суді першої інстанції, а також заявлено вимогу про покладення судових витрат понесених ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом справи № 308/17186/24 на Позивача.

ОСОБА_1 при поданні відзиву на позовну заяву, заперечень на відповідь на відзив на позовну заяву, а також в письмовій промові у судових дебатах по справі № 308/17186/24 було заявлено вимогу про покладення на позивача понесених ОСОБА_1 витрат у зв`язку із розглядом справи та зазначено, що конкретний розмір витрат, які відповідач поніс та/або сплатить у зв`язку з розглядом даної справи разом з детальним описом робіт (наданих послуг), та доказами на підтвердження їх виконання, будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

У заяві зазначено, що відповідач-2, керуючись ч. 8 ст. 141 ЦПК України, надає докази на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу в рамках справи № 308/17186/24 в суді першої інстанції у розмірі 29000,00 грн. (Двадцять дев`ять тисяч гривень 00 коп.), а саме:

Детальний опис наданих послуг професійної правничої допомоги по справі № 308/17186/24 за позовом ОСОБА_3 до відповідача-1: Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідача-2: ОСОБА_1 , відповідача -3: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги недійсним.

Представник відповідача звертає увагу суду, на те, що договір б/н від 14.11.2024 року про надання правничої допомоги разом з додатком № 1 від 14.11.2024 року до договору № б/н від 14.11.2024 року про надання правничої допомоги, що укладені між адвокатом Кузка С.О. та ОСОБА_1 містяться в матеріалах справи № 308/17186/24, оскільки були додані до клопотання від 15.11.2024 року про відкладення розгляду справи, у зв`язку із чим повторно такі не надає.

Суд вирішуючи питання про стягнення із позивача на користь ОСОБА_1 , понесених ним витрат пов`язаних із розглядом справи, зазначає наступне:

Між адвокатом Кузка С.О. та ОСОБА_1 укладені договори б/н від 14.11.2024 року про надання правничої допомоги разом з додатком № 1 від 14.11.2024 року до договору № б/н від 14.11.2024 року про надання правничої допомоги.

У п. 2 прохальної частини відзиву (поданого до суду 04.12.2024), представник Кузка С.О. - діючи від імені відповідача - 2 просить: судові витрати понесені ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом даної справи покласти на Позивача. При цьому зазначає, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат який планує понести ОСОБА_1 в суді першої інстанції складає 30 000,00 грн., з яких 30 000,00 грн. - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката.

Представником ОСОБА_2 24.12.2024 подано заперечення (на відповідь на відзив) у яких згідно прохальної частинри просить судові витрати понесені ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом даної справи покласти на Позивача (п.3 прохальної частини).

Також при поданні до суду письмові судові дебати, він просить судові витрати понесені ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом даної справи покласти на Позивача. Конкретний розмір витрат, які відповідач поніс та/або сплатить у зв`язку з розглядом даної справи разом з детальним описом робіт (наданих послуг), та доказами на підтвердження їх виконання, будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

16.04.2025 адвокатом на підтвердження понесених Мушка Р.Ю. витрат подано: АКТ про надання послуг згідно додатку № 1 від 14.11.2024 року до договору № 6/н від 14.11.2024 року про надання правничої допомоги на суму 29 000 грн., детальний опис послуг.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якої надано Конституційним Судом України у рішеннях № 13-рп/2000 від 16.11.2000 р., № 23-рп/2009 від 30.09.2009 р., зокрема, у рішенні № 23-рп/2009 від 30.09.2009 р. зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно частин першої, третьої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно частин першої-п`ятої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону).

У ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено види адвокатської діяльності, які відповідають вказаному вище.

За змістом частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Положеннями ч. 1 ст. 1 цього Закону передбачено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який, в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, статтею 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 ЦК України визначає загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг.

Стаття 632 ЦК України регулює поняття ціни договору. За приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Однак, за наявності заперечень учасника справи, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAlliance Limited» проти України» (п. 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

При вирішенні питання про стягнення із позивача накористь відповідача витрат на правову допомогу, суд враховує те, що між між відповідачем та його представником укладено договори б/н від 14.11.2024 року про надання правничої допомоги разом з додатком № 1 від 14.11.2024 року до договору № б/н від 14.11.2024 року про надання правничої допомоги.

Згідно п.п.2,3 додатку № 1 від 14.11.2024 року до договору № б/н від 14.11.2024 року:

За надання послуг обумовлених в п. 1 даного Додатку, Клієнт виплачує Адвокату гонорар виходячи з реально витраченого Адвокатом часу (в годинах). Вартість однієї години роботи Адвоката становить 2000,00 (Дві тисячі) грн, без ПДВ

У випадку врегулювання Адвокатом спору Клієнта по справі № 308/17186/24, результатом якого стане винесення рішення суду про відмову у задоволені позову, Клієнт сплачує Адвокату го11ора успіху у розмірі 25000,00 (Двадцять п`ять тисяч гривень).

З матеріалів справи встановлено, що в ході розгляду справи адвокат відповідача брав участь у судових засіданнях.

При вирішенні питання про розмір судових витрат, суд вважає, що всі дії, вчинені представником відповідача в межах розгляду цивільної справи, є правничою допомогою в розумінні вимог закону, в межах саме даної цивільної справи.

Разом з тим, 12.05.2020 Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), в якій підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19)), та зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44).

Отже, підсумовуючи викладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, судом враховано правовий висновок ВП ВС що міститься у постанові від 16 листопада 2022 року Справа №922/1964/21, згідно якого:

«Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.»

Приймаючи до уваги наведене, з огляду на спірні правовідносини, беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду стороною відповідача та позивача заяв та матеріалів, їх значення для вирішення спору, з урахуванням критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, суд дійшов висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу сторони відповідача не відповідає принципам розумності в даних правовідносинах, не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спірних правовідносин.

В постанові від 25 жовтня 2022 року у справі № 820/3681/18 (адміністративне провадження № К/9901/27069/19) Верховний Суд зазначив: «Розмір відповідної суми (витрат на правничу допомогу) має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат. Склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі. Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат».

В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20) роз`яснено, що в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Суд, вирішуючи питання про розподіл витрат, зазначених представником відповідача - адвокатом, взявши до уваги умови договору про надання правової допомоги, важкість справи, а також досвід адвоката дійшов висновку про те, що визначений розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належним чином обґрунтованими та дійсно понесеними у зв`язку із наданням необхідної за обставин цієї справи правової допомоги.

При цьому суд виходить з того, що представник відповідача брав участь у судових засіданнях, підготував та подав до суду заяви по суті спору.

Враховуючи що у задоволенні позову відмовлено, наведені вище обставини, а також співмірність суми витрати із складністю справи та наданим адвокатом обсягом послуг, а також кінцевий результат розгляду справи, те що вказаний розмір правової допомоги в загальній сумі 29 000 грн не є належним чином обґрунтованим та пропорційним до предмета спірних відносин, а відтак не відповідає принципам розумності, у зв`язку з чим підлягає до часткового задоволення, а саме в розмірі 2900 грн.

Разом із тим визначаючи розмір суми що підлягає стягненню із позивача на користь відповідача, суд також враховує, те, що відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: у постанові від 24 грудня 2021 року справа № 755/4466/20-ц, зазначив, що вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Разом із тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.ч.9,10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Керуючись, ст.ст. 258,259, 263,265,273 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 ,- від імені та в інтересах якої на підставі договору та ордеру діє АО, «Форвард-Лекс» в собі керуючого партнера адвоката-адвоката Пітух Василя Івановича, до відповідача-1: Публічне акціонерне товариство «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО-ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідача-2: ОСОБА_1 , відповідача -3: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання договору відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги - недійсним,- відмовити.

Вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суд Закарпатської області 24 жовтня 2024 року заходи забезпечення позову шляхом заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, які визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: земельну ділянку площею 0,4246 га, цільове призначення: надана для оптової торгівлі та складського господарства, за кадастровим номером: :03:001:0028 що розташована за адресою: Великолазівська сільська рада, мкр. «Новий», вул. Східна, Ужгородського району, Закарпатської області, скасувати.

Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2900 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. В разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили, якщо його не скасовано, після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , виданий Ужгородським MB УМВС України в Закарпатській області 16.11.1995року адреса реєстрації: АДРЕСА_2 Ел. адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1 тел. НОМЕР_6 .

Відповідач-1: Публічне акціонерне товариство «АКЦІОНЕРНИЙ КОМЕРЦІЙНИЙ ПРОМИСЛОВО_ІНВЕСТИЦІЙНИЙ БАНК» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб , індивідуальний податковий номер 55 адреса місцезнаходження: 01001, місто Київ, вул. Малопідвальна, буд. 8 Ел. адреса: Тел.: +34 Інформація про наявність зареєстрованого кабінету в електронній системі «Електронний суд» - наявний інші засоби зв`язку: поштою.

Відповідач-2: ОСОБА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 , НОМЕР_7 , виданий Ужгородським MB УМВС України в Закарпатській області 22.10.1998року адреса реєстрації: АДРЕСА_3 . ел. адреса: ІНФОРМАЦІЯ_2 тел. НОМЕР_8 Інформація про наявність зареєстрованого кабінету в електронній системі «Електронний суд» - відсутній інші засоби зв`язку: поштою.

Відповідач-3: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб 04053, м. Київ, вулиця Січових Стрільців 17 Адреса в мережі інтернет: http://www.fg.gov.ua тел.: Інформація про наявність зареєстрованого кабінету в електронній системі «Електронний суд» - наявний.

Дата складення повного судового рішення 09 травня 2025 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош