Справа № 559/3407/23
Провадження № 2/559/31/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року місто Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі головуючої судді Жуковської О.Ю., з участю секретаря судового засідання Окренець Д.В.,

позивачки ОСОБА_1 та її представниці ОСОБА_2 ,

відповідачок ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх представниці ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції сторін.

1.1. Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить: 1) зобов`язати співвідповідачок усунути перешкоди у здійсненні їй права володіння та користування житловим будинком з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , розташованим на земельній ділянці кадастровий номер :01:003:0973. В обґрунтування посилається на те, що вона з 2006 року була власником 1/2 частини будинку по АДРЕСА_2 , а іншими співвласниками є ОСОБА_6 (спадкоємці). Будинковолодіння знаходиться на двох окремих приватизованих земельних ділянках. Однак, саме на земельну ділянку, що зараз у співвласності ОСОБА_6 , з 2007 року при розробленні технічної документації із землеустрою було встановлено земельний сервітут за законом, що було погоджено на той час власником ОСОБА_7 (спадкодавець). Рішенням суду від 08.07.2019 було поділено будинковолодіння, в тому числі в її власності залишено частину воріт, частину хвіртки. 08.12.2022 на належну їй частку будинку присвоєно нову адресу: АДРЕСА_1 , 16.12.2022 здійснено державну реєстрацію як окремого житлового будинку, а згідно витягу від 20.02.2023 в Державному земельному кадастрі зареєстровано її право проїзду на транспортному засобі на земельній ділянці відповідачів у частині, обмеженій сервітутом.

За ч. 6 ст. 403 ЦК України сервітут зберігає чинність у разі переходу права до інших осіб на майно, щодо якого він встановлений. Не зважаючи на існування узгодженого із власниками та зареєстрованого в передбаченому законом порядку сервітуту, відповідачі по справі, із залученням інших осіб, протягом останніх шести років, самовільно, всупереч установленому законом порядку, вчиняють незаконні дії, створюючи їй та членам її сім`ї, перешкоди в вільному володінні, користуванні та доступі до належного майна, що полягають в наступному:

1)відповідачі без її відома в червні 2021 року самовільно зняли та розрізали належні їм усім спільно, згідно вищевказаного судового рішення, вхідні металеві ворота та встановили нові ворота та хвіртку, змінивши на них замки, від яких не надають ключі, позбавляючи можливості потрапити до її будинковолодіння через сервітутну земельну ділянку, призначену саме для її проходу чи проїзду до її володіння;

2)відповідачі самовільно, всупереч установленому законом порядку, на межі суміжних земельних ділянках, по межі від точки Б до В на земельній ділянці кадастровий номер 010032163, та на межі від точки А до Г на земельній ділянці кадастровий номер 010030973, в частині, обмеженій сервітутом - встановили огорожу висотою 2 м, довжиною 4, 50 м, яка повністю закриває прохід до її будинковолодіння, проїзд до її гаража в той час, як у встановленому законом порядку має право через вказану частину ділянки довжиною 4,20 м для проходу чи проїзду до її будинковолодіння. Огорожа на частині земельної ділянки обмеженої сервітутом для її проїзду та проходу до входу в її будинок встановлена на відстані 45 см від стіни її будинку, а тому могла потрапити до нього пройшовши боком, а на сьогоднішній день, відповідачі взагалі перекрили шифером і цей прохід. Через незаконне встановлення огорожі, яка перекриває будь - який доступ до її будинку, взагалі позбавлена можливості потрапити до нього. Незаконна огорожа примикає впритул до стіни господарської споруди відповідачів (сараю), на якому встановлена стічна труба що веде на територію її ділянки і атмосферні опади з покрівлі будівлі сараю відповідачів потрапляють на її ділянку, затоплюючи її подвір`я, що є порушенням будівельних норм, згідно яких - відстань від суміжної земельної ділянки до господарських споруд має бути не менше 1 м.;

3)всупереч встановленому законом порядку, без будь - яких дозволів та погоджень, без належним чином погодженого проекту, в притик до вікна її частини будинку збудували незаконну добудову до входу в їх частину домоволодіння, на сервітутній ділянці, тим самим захопивши 3 м стіни її домоволодіння, позбавили її доступу до власного вікна та можливості потрапляння сонячного проміння через нього в середину її будинку та можливості взагалі його відкрити для провітрювання, що, як наслідок, призводить до появи плісняви в середині будинку. Крім того, дах вищевказаної незаконної прибудови до частини будинку що належить відповідачам, не тільки затінює вікно мого домоволодіння, а й встановлений таким чином, що пошкодив (підірвав) дахове покриття моєї частини будинку;

4) незаконно, без будь яких дозвільних документів, залили фундамент та встановили на сервітутній земельній ділянці навісні споруди, що також перешкоджає їй потрапити до будинку через сервітутну ділянку, при цьому інший спосіб туди потрапити - відсутній.

Неодноразово зверталась до правоохоронних органів, а також до прокуратури з відповідними заявами. Всі спроби потрапити до будинковолодіння закінчуються викликом поліції, оскільки відповідачка ОСОБА_3 , яка проживає за вказаною адресою разом зі своїм чоловіком, не йдуть на контакт, не впускають її та її сім`ю через ворота до домоволодіння, а іншого шляху потрапити туди немає. Будь-які спроби вирішити питання в позасудовому порядку не дають результату. Відповідачі ігнорують звернення та прохання перестати чинити перешкоди в доступі до будинковолодіння, все закінчується скандалами. Вона і її батьки з 22.06.2021 не можуть потрапити до будинку, що спричиняє його занепад, він почав частково осипатись та потребує ремонтних робіт. Однак, в силу незаконних дій та через перешкоди відповідачів, не може туди доставити будівельні матеріали, оскільки на ділянці, що обмежена сервітутом, відповідачка ОСОБА_3 ставить своє авто і прохання прибрати його на деякий час та надати можливість підвезти матеріали ігнорує або веде себе агресивно. Тому змушена звертатись з позовом до суду. З посиланням на ст. 13, 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.13, 317, 321, 383, 391, 396, ч.1 ст. 404, ч.6 ст. 403 ЦК України, п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12-2019 «Планування та забудова територій» просить захистити її порушені права.

1.2. Співвідповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_8 правом звернення до суду з відзивом не скористались, однак заперечують проти позовних вимог як безпідставних.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі

2.1. 28.09.2023 позовна заява надійшла до суду. 04.10.2023 ухвалою судді Панчука М.В. відкрито загальне позовне провадження в справі і розпочато підготовчі дії, ухвалою від 24.11.2023 закрито підготовче провадження. 30.01.2024 відбувся повторний авто розподіл справи. 06.02.2024 від позивачки надійшло клопотання про долучення доказів. 07.02.2024 ухвалою судді Жуковської О.Ю. відкрито загальне позовне провадження в справі і призначено підготовче судове засідання на 27.03.2024, відповідачам надано можливість подати відзив та/або зустрічний позов, відповідні всі документи, подані сторонами, залишились в матеріалах справи, в тому числі і наявні оригінали дисків, надані відповідачкою ОСОБА_3 попередньому складу суду, що ухвалив їх повернути 24.11.2023, але не повернув на момент передачі справи новому складу суду 30.01.2024.

2.2. 19.02.2024 надійшло клопотання представниці співвідповідачок адвокатки Мельник Т.В. про ознайомлення з матеріалами справи, що було задоволено і виконано 22.02.2024.

2.3. 08.03.2024 надійшла заява співвідповідачок ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про те, що позовних вимог вони не визнають, відзиву не подавали, у підтвердження своїх заперечень до наданих доказів попередньому складу суду надають іще письмові докази та фотознімки.

2.4. 19.03.2024 надійшло клопотання представниці позивачки адвокати Іовчик О.А. про здійснення судом виїзного судового засідання. Задоволено у підготовчому судовому засіданні 27.03.2024 та узгоджену зручну для всіх учасників дату 19.06.2024. Долучено всі надані сторонами документи, задоволено клопотання про допит всіх заявлених свідків, в тому числі і допитати позивачку як свідка.

2.5. Також у підготовчому судовому засіданні 27.03.2024 співвідповідачок в порядку ст. 93 ЦПК України судом було зобов`язано надати у 10-денний строк відповіді на поставлені їм у позовній заяві питання. 05.04.2024 до суду надійшли письмові відповіді.

2.6. 15.04.2024 надійшло клопотання співвідповідачів оглянути справу №1705/1590/12 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 та зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку між співвласниками.

2.7. Всі учасники просили подальше підготовче засідання проводити без їх участі. Ухвалою суду від 15.04.2024 задоволено і клопотання про огляд у судовому засіданні справи №1705/1590/12, закрито підготовче провадження в справі, судовий розгляд призначено на узгоджену з усіма учасниками дату 19.06.2024.

2.8. 19.06.2024 розпочато розгляд справи по суті. 26.06.2024 в узгоджений з усіма учасниками час відбулось виїзне судове засідання, в якому приймали участь усі сторони та їх представниці. Сторони на місці виступали з промовами, звертаючи увагу суду на все, що вважали важливим. Зі сторони відповідачів до участі в справі доєднався чоловік відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_9 . Останній був заявлений відповідачкою як свідок і в подальшому 16.10.2024 прибув у судове засідання для допиту як свідок. Однак сторона позивача звернула увагу, що ОСОБА_9 вже перебував під час розгляду справи при виїзному судовому засіданні, тому не може давати показання як свідок, суд з цим погодився. 16.10.2024 було допитано в судовому засіданні свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

2.9. 30.10.2024 в судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_14 30.10.2024 співвідповідачі звернулись із заявою повторно про допит свідка ОСОБА_9 , бо він в залі суду не перебував під час розгляду справи. Однак, суд відмовив у задоволенні клопотання про його допит як свідка. ОСОБА_9 перебував під час розгляду справи в межах виїзного судового засідання, про яке завчасно були повідомлені сторони і під час чого вони давали пояснення по суті справи. Також сторони за власним бажанням формували склад свідків на підтвердження свої вимог чи заперечень. Сторони представлені адвокатами, які обізнані з порядком розгляду справ, викликом і встановленням особи свідка, допиту свідка за ст. 230 ЦПК України, за якими до моменту допиту свідки не мають можливості ознайомлюватись з ходом судового засідання, тож не приймають участь в судовому розгляді, і не важливо, чи це зал судового засідання, чи подвір`я за місцем виїзного судового засідання, бо протилежне тлумачення нівелює саму суть показань свідка як доказу. Висновок суду про неможливість перебування свідка до його допиту під час судового розгляду незалежно від місця проведення судового засідання зроблений за результатами системного аналіз процесуальних норм ч.1,4 ст.211, ч.1 ст. 219, ч.1 ст.221, ч.1-3, 11,14 ст.230 ЦПК України, зокрема і що можливість допитувати свідка не лише в залі суду передбачена. Також суд до початку встановлення анкетних даних особи не знає, хто це перед ним і чи заявлений він як свідок, враховуючи, що і не викликав його на цей день у судове засідання. Перебування ОСОБА_9 , заявленого для допиту як свідка відповідачами ОСОБА_6 , під час проведеного виїзного судового засідання на території подвір`я ОСОБА_6 , куди не потрапити без відома і бажання власників внаслідок встановленого паркану і хвіртки з замком, залежало виключно від волі відповідачів ОСОБА_6 . За загальним принципом диспозитивності згідно ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а за принципом змагальності за ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Також показання свідка ОСОБА_9 в цій справі, враховуючи предмет і характер спору щодо усунення перешкод в користування майном з врахуванням обмежень земельної ділянки сервітутом, фактичної наявності об`єктів (хвіртка, ворота, замки, альтанка, паркан, сарай ітд) на земельній ділянці відповідачів, і що ОСОБА_15 визнає, що змінила хвіртку та ворота без згоди співвласниці ОСОБА_16 , що заперечення проти позову ґрунтуються на відсутності сервітуту, на правильність вирішення справи не впливають.

2.10. 13.12.2024 надійшло клопотання представниці співвідповідачок адвокатки Мельник Т.В. про ознайомлення з матеріалами справи, що було задоволено і виконано 17.12.2024.

2.11. В судових засіданнях 18.12.2024 досліджено матеріали справи, а 24.03.2025 і архівної справи №1705/1590/12. Судові дебати 24.03.2025 відкладено за клопотанням представниці співвідповідачок, яка попросила час на підготовку. 14.04.2025 відбулись судові дебати і суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення.

2.12. У судовому засіданні представниця позивачки ОСОБА_2 позов підтримує з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідача створюють перешкоди у користування позивачки її майном, бо закрили доступ до території через землю, обмежену сервітутом, набудували навісних конструкцій, що затіняють, поставили паркан там, де мав бути прохід, звели сарай без відступу від межі. Будинок позивачки руйнується, а доступу до нього вона не має, будівельні матеріали підвезти не може, а на територію змушена потрапляти через дірку в сітці. Зробити заїзд з АДРЕСА_3 не має можливості, бо там проходить під землею водогін, який подає воду на цей будинок для обох - і ОСОБА_17 , і ОСОБА_6 , а також ще на два сусідські будинки. Перешкод не було з 2006 до 2018 року в користуванні сервітутом, а ситуація змінилась вже після смерті ОСОБА_18 з другою половини будинку і ОСОБА_19 з першої половини будинку, коли в другій половині проживати стала донька ОСОБА_20 - ОСОБА_21 з сім`єю.

2.13. Відповідачка ОСОБА_4 заперечує проти позову. Коли померла свекруха, то зі сторони ОСОБА_17 був тиск на її чоловіка ОСОБА_18 відносно землі і хати, вони хотіли забрати будинок і землю, ніби викупити чи обміняти на 1-кімнатну квартиру. Її чоловік випивав і вона розказала дітям ( ОСОБА_22 - донька) і вони взялись за справу. Спадкодавець її покійний чоловік сервітуту не давав. Батько ОСОБА_23 приходив до нього і просив поділити землю, сервітут. Її чоловік погодився поділити землю, віддав їм 20 см. своєї землі, щоб було зручно, а за сервітут сказав, що поки жива баба (жила у половині, що зараз належить ОСОБА_16 ), то хай ходять, а потім, щоб з власниками вже розбирались. 7 років суд ділив хату, а тепер відпочили і взялись за землю.

2.14. Відповідачка ОСОБА_3 заперечує проти позову, бо сервітуту нема на землі, батько навіть не знав, що те слово означає і просто поставив свій підпис по доброті. Вона живе в правій половині будинку з вересня 2012 року і потім почались суди. Батьки ОСОБА_17 з базару тачками возили товар і псували їй хату, короїд, копали речі, авто, у них всіх постійні скандали були. В іншій лівій половині будинку проживала стара 94-річна бабуся ОСОБА_19 , яка теж влаштовувала сварки, скандали, але вона сама з питань моралі не закривала їм вхід і проїзд. Бо думала, що якщо не дай Боже щось станеться та швидка медична допомога не зможе заїхати туди до старої жінки, то на її совісті могли бути негативні наслідки. Там жили квартиранти, водили мужиків, вживали алкоголь, лаялись і навіть інтимом займались, зробили прохідний двір, чужинці різні ходили, а в неї ж дитина. З приводу розпусних дій до поліції не зверталась, бо квартиранти були з іншої половини і жили неофіційно.

Після того, як баба померла, ходити і їздити ОСОБА_17 по її двору не можна, не бачила в цьому доцільності, у них є свій двір. В червні 2021 року змінила старі ворота і хвіртку, через які просто переступити можна було, і зробила такі, щоб ніхто сторонній не ходив, бо у неї дитина мала і хочеться спокійно жити. Коли міняла паркан, то вже була спадкоємицею батька, бо вступила в спадщину, але ще не встигла її оформити. Дозволу у ОСОБА_17 не питала, визнає, ініціатива демонтувати ворота належала їй самій, а ОСОБА_17 там не проживає і контакту з нею не мала, але якщо вона хоче, то може віддати її половину або й облаштувати їй хвіртку з її сторони, взяти на себе частину витрат і допомогти з облаштуванням воріт зі сторони АДРЕСА_3. ОСОБА_17 може зробити собі заїзд зі сторони АДРЕСА_3, якщо хоче підвезти будівельні матеріали. По АДРЕСА_3 їздять автомобілі і з тієї сторони теж є заїзди в інші двори, а в її власний двір веде хвіртка.

Паркан на межі поставила. Сараю після поділу в неї не було, гаража нема, то вони добудували стару шопу для дров і інвентарю, - стіну де паркан, дах, і використовують щоб ставити авто, зберігати речі, а також бесідку поставили. Бесідка не на фундаменті, просто вирівняли так підмурувавши перепад землі, фундамент не заливали. Косточку на подвір`ї виклали. Це все після того, як почалось повномасштабне вторгнення.

Добудову до тамбуру того, що 4,6 м. зробили без фундаменту ще до поділу майна, бо немає їй зовсім де речі зберігати, і звідти туди проходять на половину ОСОБА_17 лише показник лічильника зняти. Над тамбуром 3,1 м. добудови після поділу не робили, лише навіс зверху, козирок, щоб від опадів захищав, дах сусідці не пошкодили - там все прогнило, дошка гниє, навпаки, її чоловік підправив, щоб довше трималось, ніхто даху не підривав, а підремонтував. Драбина вела на горище, але коли їй комунальники комунікації робили, то там те горище на три замки закрили і більше туди не лазили. Також додатково пояснила, що після виїзного судового засідання чоловік її поставити ринви для водовідведення на хлів. Договору про сервітут її батько не укладав, в державному акті на землю про сервітут немає, тому сервітуту немає.

2.15. Представниця відповідачів ОСОБА_5 заперечує проти позову. Не визнають позов, бо позовні вимоги ґрунтуються лише на сервітуті, але до позовної заяви надано тільки витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку. Сервітут в матеріалах справи відсутній. Тому її довірительки право позивачки не порушували. Не заперечує, що демонтовані хвіртка і ворота частково належали позивачці, але ОСОБА_15 готова сплатити їй грошову компенсацію. Позивачка не має сервітуту і має можливість користуватись своїм будинком. В тій справі, коли ділили будинок, то провели експертизу, яку надали до цієї справи і за якою ОСОБА_17 може влаштувати заїзд зі сторони АДРЕСА_3, а хвіртку зі сторону автовокзалу (вулиця Замкова), питання по користуванню виникали і раніше, але ситуація змінилась, коли в другій половині будинку почала проживати ОСОБА_24 , яка хоче спокійно користуватись своїм майном.

2.16. Допитана як свідок позивачка ОСОБА_1 дала суду показання, що її бабуся і бабуся ОСОБА_15 були рідними сестрами, тому вони є родичками, троюрідними сестрами. Сама є власницею 1/2 будинку. Її сусіди, які прийняли спадок, ОСОБА_15 та ОСОБА_25 чинять їй перешкоди. Не ОСОБА_26 - її не бачила і претензій до неї не має, ОСОБА_27 приймає рішення і вона з чоловіком ОСОБА_28 чинять перешкоди. З покійним її батьком ОСОБА_29 погодили разом межі землі і поділили її на дві ділянки, а також при цьому був встановлений сервітут за законом. Ніколи не пропонувала покійному ОСОБА_30 викупити його половину чи обміняти на 1-кімнатну квартиру, бо потреби такої не було і коштів на це також.

В її половині будинку жила бабуся ОСОБА_31 і з її 90 років з нею жила дівчина, яка доглядала її. ІНФОРМАЦІЯ_1 бабуся померла, квартирантка безкоштовно прожила ще 2 місяці і все. Вона і її батьки там ніколи не жили. Сама ж там бувала часто - разів чотири на місяць по суботам-неділям і у відпустку. Завжди ходила з АДРЕСА_1 , як це і було домовлено при приватизації землі з покійним ОСОБА_7 , вони обоє поставили підписи в технічній документації при оформленні землі, у них був сервітут по закону.

А останні років 6 їй чинять перешкоди, та вже 4 роки як ходу взагалі немає. Без її відома у червні 2021 року розрізали її половину воріт, забрали половину її хвіртки і встановили там паркан, який закрили з середини. Спочатку була відкрита хвіртка і могли з батьками проходити, але пізніше встановили там кодовий замок і все, більше вони ні пройти, ні проїхати не можуть. Змушена була зробити батькам в сітці дірку, щоб вони потрапляли на її половину. До встановлення кодового замка перешкод для доступу на її половину їй не було.

На сервітутній землі поставили альтанку на фундаменті і перекрили можливість заїхати їй в двір. Встановили паркан шиферний на межі по сервітутній землі 2 метри висотою і 4,5 метри в ширину. На час подання позовної заяви до суду ще боком там можна було пройти на ту половину, де газовий кран і драбина, є фото, де її матір звідти виглядає, а зараз все закрили наглухо і потрапити якось на ту сторону, просто навіть, щоб пофарбувати своє вікно, побілити стіну - не може.

Побудували хлів на місці старої шопи, змінили розміри і тепер цей хлів стіною на межі, ширший, довший і місцями десь вдвічі вищий за паркан. Звідти дощові води біжать на її подвір`я, під її сарай, гараж, а водостічну трубу просто вивели на її подвір`я.

Двері поміняли собі, а їй вони вікно закривають при відкритті, навіс зробили, що затіняє і вбудувало його в її дах. Примурували стіну таким чином, що не може відкрити вікно. Навіть бабцю винести не можна було і вибивали ту частину стіну. Закрили контейнером їй вікно. Собі зробили хвіртку і потрапляють на її територію до газового лічильника, який на її стороні. А вона до них потрапити не може. Навіть було таке, що ОСОБА_15 газовиків до спільного газового крану не пропустила на свою сторону.

З 2007 року при приватизації землі сервітут вже був. Держгеокадастр дав інформацію, що встановлено сервітут за законом з 07.11.2007. Не може сказати точно які умови - право проходу, право проїзду, але це сервітут за законом. Має рішення міської ради, що згідно із законом має право проїзду, а для цього треба ходити. Вона має право проходу і проїзду, бо іншого заїзду до її будинку немає. В 2015 році було судове засідання щодо сервітуту, де був суддя Ходак і він сказав, що не варто підтверджувати судовим рішенням те, що вже підтверджено законом, бо цей сервітут встановлений законом і вона написала залишити позов без розгляду.

Був і суд по поділу будинку, і там ставили питання ОСОБА_6 щодо заїзду на її ділянку зі сторони АДРЕСА_3 , бо зі сторони АДРЕСА_16 це фізично неможливо зробити, адже перекриває доступ будівля зупинки з магазином. Однак, з АДРЕСА_3 теж неможливо зробити заїзд, бо там є водостічний рів, труба водостічна і водогін до них і будинків сусідів. Коли був суддя Ралець, то він піднімав це питання експерту, в тій справі з`ясовували, що під городом водогін, який здійснює водопостачання інших будинків, і заїзд там не можна робити, бо буде пошкоджена водна труба і не буде постачання води сусідам. А збоку теж стік води і труба, де теж не можна влаштовувати заїд. Прямо сарай і до межі сусідів метр-півтора відстань, тому заїхати там неможливо. І суд поділив майно саме з врахуванням сервітуту, рішення переглядалось апеляційним судом, касаційним судом, всіма судами і всі по суті погодились з рішенням, як і самі ОСОБА_6 , які в частині поділу його не оскаржували.

І тепер вона з родиною лазять через дірку в заборі, її 75-річна матір мусить тиснутись, батьки живуть в квартирі в м.Дубно, а будинок пустує, занепадає, руйнується, ніхто там не живе і ремонт зробити не можуть, бо ОСОБА_6 ходу не дають. Не раз зверталась до ОСОБА_6 з проханням відкрити їй прохід, проїзд, але все закінчувалось завжди скандалом, криками і навіть викликами поліції. Тому звертається до суду за захистом.

2.17. Допитана свідок ОСОБА_32 (далека родичка) дала показання, що в ОСОБА_17 і ОСОБА_6 бабусі були рідними, а її мама була племінницею бабусі. Це був будинок ОСОБА_19 , а потім туди забрали жити і ОСОБА_33 . Сама вона родом із села, але навчалась в м.Дубно, то часто з мамою приходила до бабусь в гості, ще з часів школи прибігала перевдягатись, їсти, потім жила там певний час, і її дочка теж жила. Спочатку все було добре, десь після 2010 оселилась ОСОБА_21 , а потім помер ОСОБА_34 . До того всі ходили туди в гості до бабусі ОСОБА_19 (будинок напроти автовокзалу і поряд базар), її всі любили, поважали. ОСОБА_35 були звичайні. А потім ОСОБА_36 поставила будку, і зайти вже було складно. ОСОБА_37 жалілась на ОСОБА_38 , люди жалілись. Але як померла баба, то десь в 2021 побачила, що ворота вже металеві, але хвіртка до них була відкрита ще 16.10.2021. В 2022 році ходила туди допомогти ОСОБА_39 (мати позивачки), але зайти через ворота вже не можна було: стояв паркан, хвіртка зачинена на замок, лізли через сітку. Будівлі якісь там у ОСОБА_17 з`явились, вікна закриті, в хаті темно.

Була в неділю цю, то там вже від драбини і до городу все зачинено - новий паркан і до хліва, все перекрито. Вхід перекрили уже як війна була. Там скільки себе пам`ятає, всі ходили через один вхід із ОСОБА_40 , хвіртка завжди була відкрита, навіть ще коли похорон був і бабу ховали, то всі йшли через хвіртку. Тоді ще вікно чи стіну видовбували, бо труну з бабою не могли винести. Заднє вікно затемнено вже, бо з`явився паркан, з`явився високий дах там де два лічильника. Зі сторони ОСОБА_41 ніколи не ходили, там нема ходу, вона і не знає як тудою зайти. У мами позивачки немає доступу до половини її доньки через хвіртку чи ворота.

Їй невідомо хто фарбував старі ворота. На хаті один лічильник стоїть злів, а інший справа. Плівка на вікнах, здається, лише на зимовий період була. Хвіртку де сітка не думає, що можна зробити, бо там ходити треба за магазином. Машиною там не заїхати і не поставити. Біля сараю позивачки є частина земельної ділянки. Автомобілем там не проїхати, там рів, де збирається вода.

2.18. Допитаний свідок ОСОБА_10 (батько позивачки) дав показання, що він у тому будинку родився. В одній половині жила його матір, зараз покійна, а коли молоді люди поселились в іншій половині, то не давали спокійно їй жити. Постійно були скандали. На сервітутній землі у них був септик, то довелось переносити. Половина воріт належать його доньці, а він побачив як болгаркою ОСОБА_6 їх ріжуть, викликав поліцію, ті заборонили різати, а коли поліція поїхала, вони продовжили. Пошкодили бляху на хаті. Вода з даху їх хліву вся біжить на сторону доньки, а після того як суддя там побувала, то дах підняли ще вище. На сервітутній землі постійно стоять або буси, або авто, хвіртка постійно закрита, по двору бігають пси.

Від автовокзалу і через весь город по стороні доньки їде водогін (намалював як а.с. 85 т.3), робив його водоканал ще у 60-тих роках, а він це знає, бо сам допомагав. У нього дві вищі освіти - педагогічна і сільськогосподарська, працював викладачем по захисту рослин в Мирогощі. Будували тоді водогін чоловік АДРЕСА_3 , кожен викопав по 10 метрів, а водоканал поклав труби. З`єднані труби планкою простою і навантаження на них давати не можна, бо розійдуться. Обслуговує водогін 6 будинків. Водоканал має обслуговувати водогін, бо ж за воду платять.

Будинок опалюється газом. Дружина його була присутня, коли ОСОБА_6 не допустили до газового стояка газовиків, він на сервітутній землі і вони туди не мають доступу. Газовий лічильник не повірили, бо не змогли закрити краник на сервітутній землі.

Хлів зі своєї сторони мають, в якому стоїть його причіп, якого вже 7 років вивезти не може, бо немає як. Бесідку побудували на сервітутній землі. Навіс побудували над входом - раніше там був менший.

Паркан до сходів звели. Раніше як паркана не було, то ходив по тих сходах на горище. Потім і горище перекрили, сходи перекрили і до своєї половини горища вже не долізти. А на горищі розташовані труби для системи опалення, по 20 л. води туди виносив по сходах на гору. Сходи на горище поставили зі сторони, що зараз у ОСОБА_6 , бо з їх сторони водяний колодязь і не можна була там сходи ставити. І вхід на гору завжди був у них, ОСОБА_17 , бо ОСОБА_42 було 80 років і вона туди не лазила, а коли треба було ОСОБА_30 то він піднімався, жили мирно, поки він був. А зараз все перекрито і система опалення вже роками не обслуговувалась.

На ділянці зліва рів, справа межа з ОСОБА_6 , передня сторона виходить на вулицю ОСОБА_43 , але з їх боку зупинка з магазином, а задня сторона виходить на вулицю Некрасова, по тій вулиці машини їздять, але через їх город там іде водогін.

2.19. Допитана свідок ОСОБА_11 (матір позивачки) дала показання, що в будинку жила колись її свекруха і їй робили перепони. Ворота були ї дочці належить, а ОСОБА_6 . І в 2021 році влітку, це був 6 місяць, десь біля 14 год., точної дати не пам`ятає, прийшла і побачила, що чоловік ОСОБА_15 ОСОБА_28 знімає ворота. Спитала чому, а він в нецензурній формі сказав: «Вчора це були твої ворота, а сьогодні мої». Поліція знайшла ворота і поставили їх назад, а сама пішла в поліцію писати заяву, коли повернулась о 18.00 год. приблизно, то ОСОБА_28 уже різав ворота болгаркою. А 21.06.2022 він закрив ворота. Старі ворота робив ще дід-свекор на свій смак, вважає, що вони були в хорошому стані. Ті тарі ворота вони, ОСОБА_17 , фарбували весь час до 2020 року, поки свекруха була жива, а потім ними вже займались ОСОБА_6 .

Як почалась війна, то ОСОБА_6 стали розбудовуватись і люди в військовій формі там постійно щось будували: і сам ОСОБА_28 , і ОСОБА_44 , і ОСОБА_45 , вона їх сфотографувала, їм це не сподобалось і до неї застосували силу. До того ще вони ходили через хвіртку, а після того вони закрили хід. Викликала поліцію і навіть військову поліцію і фіксувала, що її не пускають.

Добудова перед будинком незаконна, вікно закриває. Перед центральним входом побудували на підмуровку бесідку. Старі двостворні двері вхідні замінили на одностворні і тепер вони при відкритті перекривають вікно. Зробили навіс у 2022 році, щоб був літній майданчик, і підірвали дах.

08.08.2023 газовики подзвонили, що треба лічильник газовий на повірку. Домовились зустрітись на 10.00 год. Ворота сусідів були закриті і всі полізли через сітку. Щоб зняти лічильник, то треба було перекрити газ, але до стояка не добрались, бо він був закритий з іншої сторони. З власної сторони добратись туди було неможливо. Газовики сказали, що це категорично неможливо, бо якщо аварія, то зірветься все. 10.09.2023 знову не мали доступу до стояка, мусили півгодини спускати тиск газу.

Залити воду собі в систему опалення не можуть, бо доступу до горища не мають.

Будують паркан в 2022 році, будують стіну хліва і над ним ще й дах і все стікає на сторону її доньки.

Вона особисто не має доступу до будинку доньки, за яким доглядає, бо донька живе у ОСОБА_46 . В тому будинку задихається - не можна ні стіну побілити, ні вікно помити.

Є земельний відділ, який робив документи, і там на стороні ОСОБА_6 є сервітутна ділянка з правом проходу і проїзду. Коли вона ходила по частині ОСОБА_6 з возиком, то там завжди стояли автомобілі і вона проходила боком, щоб нічого не зачепити.

2.20. Допитаний свідок ОСОБА_13 (товариш ОСОБА_6 , як і вони самі - військовослужбовець, з 04.03.2022) дав показання, що познайомився з ОСОБА_21 десь 6 років тому. Між нею і ОСОБА_47 конфліктів не бачив. А конфлікти між мамою ОСОБА_17 і ОСОБА_48 : то за м`ячик, то чого робочі на території знаходяться, а ще ОСОБА_36 розказувала, що машину пошкрябали.

Ворота ремонтував чоловік ОСОБА_49 . Допомагав ОСОБА_6 ставити бесідку на їх ділянці. ОСОБА_50 стоїть не на фундаменті, а просто вирівняний бетоном майданчик, робили її рік чи півтора тому. Робив паркан їм зі сторони ОСОБА_41 і біля зупинки. А між ділянками робили паркан пізніше - не пам`ятає, чи це було до повномасштабного вторгнення чи вже після. Сарай - це збита з піддонів конурка під інвентар, фундаменту під нею немає. Перед входом у будинок перекривав накриття - старе зняв, а нове поклав.

ОСОБА_51 бачив один раз з її батьками, вони раніше ходили через ворота. Після зміни воріт ще спочатку ходили через хвіртку, а потім поставили замки і відтоді ходять через сітку. Якось вони їх і ще одного хлопця, що помагав, знімали, там у них стався конфлікт через фото, тоді поліцію не викликали.

З ОСОБА_28 служить в одній частині і той старший за званням, але вони дружать і допомагав йому просто по дружбі у вільний час.

2.21. Допитана свідок ОСОБА_14 (подруга і кума ОСОБА_52 та недружні стосунки з ОСОБА_17 ) дала показання, що знає суть конфлікту: батьки позивачки хочуть пересуватись по подвір`ю відповідачів. Одного разу була в гостях у ОСОБА_27 , почула звук, вийшла і побачила пошкоджений короїд на будинку, а там проходила мама ОСОБА_53 з возиком - вона якраз заходила на свій поріг. Покійна бабуся колись так само робила і навіть обзивала її дітей на подвір`ї ОСОБА_21 .

ОСОБА_35 там були старі, бачила двічі як майстер їх варив і бачила як їх фарбували ОСОБА_36 чи ОСОБА_54 ( ОСОБА_28 ). Ворота змінилися, коли робили ремонт не бачила. Зараз це не прохідний двір: ворота не валяться, собаки не бігають.

Вважає, що двері вхідні не затуляють вікно, яке оббите плівкою. Піднавіс був у аварійному стані і вони його трошки зробили, це було до вторгнення.

За 10 останніх років з`явилось з нового: бесідка років два тому, сарай був у аварійному стані і роки 2-3 тому його окультурили. Коли паркан між ділянками з`явився не пам`ятає.

ОСОБА_17 зараз через ворота не ходять, вони ходять через сітку. ОСОБА_51 бачить зараз в суді другий раз. Маму її на подвір`ї у ОСОБА_27 бачила два роки тому, до нових воріт, ворота закриті. ОСОБА_27 бачила тиждень тому - вона їй відкрила ворота.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

3.1. Згідно нотаріально посвідченого державним нотаріусом Першої Дубенської державної нотаріальної контори Тимощук Л.Л. за №1018 від 12.05.2006 договору дарування частини житлового будинку: ОСОБА_19 , мешканка АДРЕСА_2 , подарувала ОСОБА_1 частку жилого будинку, житловою площею 45,7 кв.м., загальною площею 84,6 кв.м., позначеного в плані літерою А-1, з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами (в тому числі огорожа, ворота), що знаходиться на не приватизованій земельній ділянці за цією ж адресою. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №.12.2006 зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на частки будинку житлового з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 40-41, т.1).

3.2. Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області №1705/1590/2012 від 08.07.2019 (з врахуванням описки про що в п. 3.8.) в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні входом в житловий будинок відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку між співвласниками (виділ частки) задоволено.

Виділено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_4 , що становить 45/100 або 9/20 від всього будинковолодіння згідно висновку експерта №8192-81-94 від 12.11.2018 (позначено синім кольором): житлова кімната площею, 16,4 кв.м (на плані позначена 1-1), кухню площею 12,6 кв.м. (на плані позначена 1-1), тамбур площею 4,6 кв.м. (на плані позначена І), тамбур 3,1 кв.м (на плані позначена ІІ), частину огорожі (на плані позначена №1), частину воріт (на плані позначена №2), септик (на плані позначена «С»).

Виділено ОСОБА_1 частину житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_4 , що становить 55/100 або 11/20 від всього будинковолодіння згідно висновку експерта №8192-81-94 від 12.11.2018 (позначено зеленим кольором): кухня площею 8,4 кв.м. (на плані позначена 2-1), житлова кімната площею, 16,4 кв.м (на плані позначена 2-2), житлову кімнату площею 12,9 кв.м. (на плані позначена 2-3), санвузол площею 3,4 (на плані позначена 2-4), коридор площею 3,2 кв.м. (на плані позначена 2-5), котельня площею 3,6 кв.м. (на плані позначена 2-6), сарай ( на плані позначено «В»), частину огорожі (на плані позначена №1), частину воріт (на плані позначена №2).

Також вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 14-16 т.1, а.с. архівної 36-38 т.3)

3.3. Постановою Рівненського апеляційного суду №1705/1590/2012 від 22.10.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково: рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 08.07.2019 скасовано частково. Позов ОСОБА_4 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ житлового будинку між співвласниками (виділ частки) задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки в сумі 7487,50 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. В решті рішення суду першої інстанції залишено без зміни (а.с.17-19 т.1, а.с. архівної 82-84 т.3)

3.4 Постановою Верховного суду №1705/1590/2012 від 27.05.2020 касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 08.07.2019 постанову Рівненського апеляційного суду від 22.10.2019 в частині стягнення судового збору скасовано і змінено розподіл судових витрат (а.с. 20-21 т.1, а.с. архівної 30-34 т.4).

3.5. Отже, рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області №1705/1590/2012 від 08.07.2019 щодо розподілу майна між співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 набрало законної сили 22.10.2019, при цьому ОСОБА_1 стала власником частини воріт по АДРЕСА_2 .

3.6. В листопаді 2022 року для ОСОБА_1 було виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_2 , кадастровий номер земельної ділянки :01:003:0973, її частка вказана як ціла: «1», а схема розташування будівлі відповідає результату поділу нерухомого майна згідно вищезазначеного рішення суду від 08.07.2019. Відповідно експлікації до схеми розташування будівель та споруд включено житловий будинок, сарай, огорожі та воріт (а.с. 39 т.1).

3.7. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №3.12.2022 зареєстровано право приватної власності ОСОБА_1 на об`єкт житлової нерухомості - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:0973, адреса об`єкта: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 040. При цьому, до складових частин об`єкта нерухомого майна входить і огорожі, і воріт. Підставами для реєстрації стали: документ щодо присвоєння поштової адреси AR01: 7949-6646-0452-2344 , виданий 08.12.2022 ЄДЕССБ; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №243549, виданий 06.06.2007 Дубенською міською радою; рішення суду справа №1705/1590/2012, видане 08.07.2019 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області, технічний паспорт ТІ01:4795-2504-9879-9569, виданий 21.11.2022 ЄДЕСББ, ухвала суду справа №1705/1590/2012, видана 19.10.2020 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області (а.с. 23 т.1).

3.8. За даними Єдиного державного реєстру судових рішень 19.10.2020 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області у справі №1705/1590/2012 постановлено ухвалу про виправлення описки, а саме: задоволено заяву ОСОБА_1 від 08.07.2019 та виправлено описку, допущену в рішенні Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 08.07.2019 в цивільній справі №1705/1590/2012 - в описовій та резолютивній частині рішення правильно вказати розмір котельні - котельня площею 3,6 кв.м. (замість неправильного 3,66 кв.м.).

3.9. Згідно висновку експерта №8192-81-94 від 12.11.2018 судової будівельно-технічної експертизи (був долучений до матеріалів справи після доопрацювання 25.04.2019 його покладено в основу ухвалення рішення №1705/1590/2012 від 08.07.2019 та досліджений в матеріалах справи №1705/1590/2012 в межах розгляду справи №559/3407/23) при визначенні варіанту поділу будинковолодіння по АДРЕСА_1 було враховано, що відповідно до кадастрового плану з технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_7 (правонаступниці співвідповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ) на частину його земельної ділянки площею 0,0144 га встановлено сервітут «для проходу та проїзду», власник згідний, про що свідчить його підпис. Таким чином, при складання Державного акту на прав власності на земельну ділянку було узгоджено та вирішено питання заїзду. Необхідність зміни меж та розташування приватизованих земельних ділянок з метою облаштування окремих входів, заїздів при поділі на домоволодіння між співвласниками на окремі домогосподарства на час проведення дослідження відсутня. Відповідно до запропонованого варіанту поділу будинковолодіння необхідності в проведенні будь-яких будівельних робіт немає.

Також суд звертає увагу, що позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в архівній справі №1705/1590/2012 не оплатили свої 4 питання, тому не було надано на них відповіді, зокрема і на те, чи є технічна можливість влаштування заїзду на земельну ділянку, яка належить на праві власності ОСОБА_1 (на якій розміщене домоволодіння АДРЕСА_1 ) зі сторони ОСОБА_41 або окремого заїзду зі сторони АДРЕСА_1 . При цьому, оглядалась внутрішня частина квартири АДРЕСА_5 ( ОСОБА_6 ), бо доступ до квартири АДРЕСА_6 ( ОСОБА_55 надано не було. Стан приміщення визначено як «ветхий».

Поділ запропоновано експертом і в подальшому реалізовано, виходячи з порядку користування, що склався: фактично на дві квартири. (а.с. 35 -38 т.1, а.с. архівної 12-21 т.3).

3.10. За технічною документацією із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 в межах АДРЕСА_7 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд 2007 року, то договір на виготовлення технічної документації було укладено 29.11.2006, заява про передачу земельної ділянки ОСОБА_1 написана 25.01.2007, а передана ОСОБА_1 безоплатно в приватну власність рішенням Дубенської міської ради №515 від 28.02.2007. При цьому, межі земельної ділянки були погоджені з сусідом ОСОБА_56 , про що свідчить його підпис. Також в технічній документації на земельну ділянку позивачки міститься висновок №367 від 27.08.2007. адресований ОСОБА_7 про наявність обмеження використання земельної ділянки по АДРЕСА_8 площею 0,0494 га, де відділ земельних ресурсів у м.Дубно погодив йому передачу земельної ділянки у власність, однак зазначив: «Передбачити для проходу чи проїзду ОСОБА_16 обмеження в користуванні земельною ділянкою (сервітут) площею 0,0144 га (а.с. 25-29 т.1., а.с.архівної).

3.11. За технічною документацією із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_7 (спадкодавець) в межах АДРЕСА_8 , то в завданні на виконання робіт, що погоджено начальником Дубенського міського відділу земельних ресурсів М.Защиком і затверджено самим ОСОБА_57 25.06.2007 у вихідних даних міститься застереження: обмеження в користуванні площею 0,0144 га (сервітут, для проходу чи проїзду через земельну ділянку). Наявна також ситуаційна схема до цього завдання з описом меж та вказівкою, що ОСОБА_56 з обмеженнями (сервітутом) згідний, міститься його підпис як в зоні згоди з обмеженням, так і зверху зліва під словами «погоджено» - цим же начальником Дубенського міського відділу земельних ресурсів і ОСОБА_58 . Крім того, в пояснювальній записці до технічної документації директора КП «Дубномістобуд» Бронської Л. (підприємство розробляло документацію) міститься формулювання: «Дана земельна ділянка має обмеження в користуванні (сервітут) площею 0,0144 га (для проходу чи проїзду). Заборона виконання будь-яких будівельних робіт». Наявний висновок №367 від 27.08.2007 відділу земельних ресурсів м.Дубно для ОСОБА_7 про обмеження використання земельної ділянки по АДРЕСА_8 площею 0,0494 га, де уповноважений орган погодив йому передачу земельної ділянки у власність, однак зазначив: «Передбачити для проходу чи проїзду ОСОБА_16 обмеження в користуванні земельною ділянкою (сервітут) площею 0,0144 га». (а.с. 31-34 т.1., а.с.архівної).

3.12. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №243549 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0510 га. за адресою: АДРЕСА_7 згідно рішення Дубенської міської ради №515 від 28.02.2007, кадастровий номер :01:003:0973 (а.с. 24 т.1).

3.13. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №243838, виданого відділом земельних ресурсів у м. Дубно Рівненської області 07.11.2007 ОСОБА_7 був власником земельної ділянки площею 0,0494 га. за адресою: АДРЕСА_8 згідно рішення Дубенської міської ради №754 від 27.06.2007, кадастровий номер :01:003:2163, що підтверджується також даними з Державного земельного кадастру (а.с. 30 т.1).

3.14. З витягу від 20.02.2023 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку по АДРЕСА_8 з кадастровим номером :01:003:2163 землі житлової та громадської забудови встановлено, що земельну ділянку зареєстровано Рівненською регіональною філією ДП «Центр ДЗК» 07.11.2007 на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок КП «Дубномістобуд», ОСОБА_59 , згідно рішення органу місцевого самоврядування №754 від 27.06.2007 зі власником ОСОБА_7 . Також наявне актуальне обмеження земельної ділянки, бо містять відомості про земельний сервітут згідно з Державним реєстром земель, а саме: вид сервітуту - право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; площа земельної ділянки (її частини), на яку поширюється сервітут - 0,0144 гектара; підстава для встановлення сервітуту - 07.11.2007 №68; дата державної реєстрації сервітуту - 07.11.2007; строк дії сервітуту - безстроково (а.с. 22 т.1).

3.15. Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, що посвідчені державним нотаріусом Дубенської державної нотаріальної контори Рівненської області Тимощук Л.Л. 30.11.2023 і зареєстровані в реєстрі за №234 та №236, спадкова справа №25/2017, спадкоємцями майна ОСОБА_7 , 1946 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є: 1) його дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована в АДРЕСА_9 , спадкує (одну другу) частку спадщини; 2) та його дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована в АДРЕСА_10 , спадкує (одну другу) частку спадщини. Спадщина, на яку видані вищезазначені свідоцтва, складається на право власності на частку земельної ділянки земельної ділянки площею 0,0494 га. кадастровий номер :01:003:2163 за адресою: АДРЕСА_8 , що належала померлому ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку - п. 3.14. Вказане підтверджується витягами №74946141, №74946303 про реєстрацію в Спадковому реєстрі свідоцтв про право на спадщину в спадковій справі №60241841, а також витягами з Державного реєстру речових прав №356479474, №356479793, за якими за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 30.11.2023 зареєстровано по спільної часткової власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:003:2163 (а.с. 12-17 т.2, а.с. арх. 81-83, 91-101, 104-108 т.2).

3.16. Згідно витягів з Державного реєстру речових прав №359763257, №359763264 за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 22.12.2023 зареєстровано по спільної часткової власності на житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_2 ; зокрема і на огорожі та воріт. Підстава внесення запису: рішення суду №1705/1590/2012 від 08.07.2019 (а.с. 31-32 т.2).

3.17. Крім того, у відповідях на запитання позивачки співвідповідачки визнають:

- що вони є співвласниками земельної ділянки кадастровий номер :01:003:2163 та половини будинковолодіння по АДРЕСА_2 ;

- що добудова до тамбуру площею 3,1 кв.м. ними не проводилась;

- що до тамбуру 4,6 кв.м. та на земельній ділянці було зведено ОСОБА_3 тимчасові споруди без влаштування фундаментів, зокрема, навіси і що Державною інспекцією архітектури та містобудування/управлінням архітектури, містобудування, житлово-комунального господарства та земельних відносин Дубенської міської ради для них проект будівництва (добудови, реконструкції ітд.) не погоджувався, декларація про початок будівництва (добудови, реконструкції ітд.) не реєструвалась;

- що ОСОБА_3 змінила ворота та хвіртку перед входом до господарства, бо вони були в аварійному стані із зауваженням, що ОСОБА_1 як співвласниця воріт участі в їх ремонті, реконструкції не приймала;

- що не надавали дублікатів ключів від воріт та хвіртки, замок пошкоджено і наразі є кодовим (а.с. 29-30 т.2).

3.18. Отже, судом встановлено, що будинковолодіння, що раніше мало адресу по АДРЕСА_2 , за рішенням суду №1705/1590/2012 від 08.07.2019, було поділено на дві частини і присвоєно нові адреси: 1) ліва сторона по АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачці ОСОБА_1 , 2) права сторона по АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності співвідповідачкам ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - по кожній. Однак, огорожа та ворота були поділені порівну між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з іншої. Ворота та хвіртка фізично розміщені на земельній ділянці, що належить ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . Земельна ділянки, що належить ОСОБА_1 , розміщена за адресою АДРЕСА_7 і відноситься до домоволодіння АДРЕСА_11 на цій же вулиці. Земельна ділянки, що належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , розміщена за адресою АДРЕСА_8 і відноситься до домоволодіння

АДРЕСА_12 . Згідно відповіді Державної інспекції сільського господарства в Рівненській області від 25.04.2014 під час обстеження земельних ділянок було встановлено, що на частині земельної ділянки громадянина ОСОБА_7 , на яку накладено обмеження (сервітут), розміщено будівельний матеріал (пісок), орієнтовною площею 0,0006 га, який обмежує прохід та проїзд до земельної ділянки ОСОБА_1 . Зауважено, що вказані факти свідчать про недотримання вимог обтяження (сервітуту) на земельну ділянку, а також, що інспекції відомо, що в суді знаходиться на розгляді справа №1705/1590/2012 (а.с. 46-47 т.1).

3.20. Також ще покійному ОСОБА_7 КП «Дубноводоканал» Дубенської міської ради 24.03.2015 повідомляло, що 24.03.2015 було обстежено земельну ділянку по АДРЕСА_2 (схема 1 - це нині сторона ОСОБА_17), м. Дубно, ділянка обстеженого водопроводу не знаходиться на балансі КП «Дубноводоканал»; цією ділянкою водопроводу здійснюється водопостачання будинку АДРЕСА_1 . Межа розподілу балансової приналежності та експлуатаційної відповідальності сторін встановлена на врізній різбі в центральний водовід в водопровідному колодязі ВК-1 згідно схеми 1 (а.с. 44 т.1).

3.21. 03.04.2015 ОСОБА_7 на його лист щодо можливості під`їзду пожежної техніки з АДРЕСА_17 до житлового будинку АДРЕСА_1 від Державної служби надзвичайних ситуацій було надано відповідь: 03.04.2015 головним інспектором Дубенського міськрайонного сектору було здійснено виїзд на місце і встановлено, що під`їзд пожежної техніки можливий як із вулиці Забрама, так і з АДРЕСА_3 та відповідає вимогам ДБН360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (а.с. 116, т.1).

3.22. 22.06.2015 на звернення ОСОБА_3 . Дубенською міською радою повідомлено, що заїзд транспортним засобів до будинку АДРЕСА_1 можливий з АДРЕСА_3 і відповідає вимогам ДБН360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (а.с. 117, т.1).

3.23. Також ОСОБА_3 і до справи №1705/1590/2012, і до цієї справи подавався висновок експерта №190122/2_ФМ ОСОБА_60 від 22.01.2019 про виконання будівельно-технічної експертизи на її замовлення, згідно якого є технічна можливість влаштування заїзду на земельну ділянку, яка на праві власності належить ОСОБА_1 , на якій розміщено домоволодіння АДРЕСА_1 зі сторони АДРЕСА_3 . Однак, зі опису дослідження і доданих фото, що містяться в першій справі, огляд експертом проводився лише зовні огорожі, а із документів досліджувались лише фотокопія державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0973 ( ОСОБА_1 ) та довідку водоканалу від 23.01.2019 (див. п.) (а.с. 119 т.1, а.с. арх.. 185-195 т.2).

3.24. На адвокатський запит представниці відповідачів 12.07.2012 ГУ Держгерокадастр у Рівненській області надано відповідь, що відповідно ст. 99 Земельного кодексу України в технічній документації із землеустрою щодо складання державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_7 в АДРЕСА_8 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд передбачено обмеження в користуванні земельною ділянкою (сервітут) для проходу чи проїзду площею 0,0144 га. Однак, договір земельного сервітуту не зареєстрований згідно ст. 100 Земельного кодексу України (а.с. 115 т.1).

3.25. 29.12.2015 ГУ Держгерокадастр у Рівненській області надало Дубенському міськрайонному суду Рівненської області (судді ОСОБА_61 ) наступну інформацію, що отримано судом 22.01.2016 у справі №559/346/15-ц: право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Станом на 2007 рік в практиці використовувалось встановлення земельного сервітуту за законом, тобто при розробці технічної документації, за погодженням власника земельної ділянки. На земельну ділянку гр. ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 встановлено земельний сервітут за законом. Відповідно право земельного сервітуту наступило з моменту реєстрації Державного акту на право власності на земельну ділянку від 07.11.2007 (а.с. 48 т.1.).

3.26. Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 15.02.2016 у справі №559/346/15-ц, що набрала законної сили 25.02.2016, справу за позовом ОСОБА_19 , ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_9 про встановлення земельного сервітуту і факту добросовісного, відкритого і безперервного користування земельною ділянкою, - залишено без розгляду.

3.27. За скаргами ОСОБА_1 було розпочато кримінальні провадження за ч.1 ст. 185 КК Україну по події від 05.06.2021 про зняття металевих воріт ОСОБА_9 по АДРЕСА_7 , назвавши це «викраденням», що в подальшому клопотала перекваліфікувати на ст. 356 КК України, а також за ч.1 ст.125 КК України від 13.10.2022, у відповіді від 05.04.2023 дізнавач Дубенського РІП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_62 вказує, що ознак складу кримінального правопорушення за ст. 356 КК України не встановлено. Дубенська окружна прокуратура розглянула звернення ОСОБА_1 від 27.04.2023, від 03.05.2023 та роз`яснила, що кінцеве рішення буде прийнято після проведення всіх необхідних слідчих (розшукових) дій ті встановлення фактичних даних, а також зауважила про право на звернення до слідчого судді Дубенського міськрайонного суду Рівненської області (а.с. 45, 52-54 т.1). А також на запит Каз

3.28. Дубенська міська рада у відповідях від 16.06.2021 та 14.07.2021 на звернення ОСОБА_16 щодо викрадення, зняття чи встановлення воріт роз`яснила, що з приводу встановлення огорожі чи самовільного зайняття ділянки необхідно звертатись до сертифікованих осіб, що виконують роботи з землеустрою, з приводу крадіжок до правоохоронних органів, щодо неможливості скористатись сервітутом, який наявний і зареєстрований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:2163 за адресою: АДРЕСА_8 , - до суду за захистом (а.с. 49-50 т.1).

3.29. ОСОБА_1 21.10.2022 зверталась на ім`я міського голови м. Дубно, що на її межі поставили фактично паркан з навісом, загальна висота якого становить орієнтовно 4 м., що не відповідає п.6.7. ДБН Б.2.2-5:2011 і спричиняє затінення її ділянки, з хліву без жолобів для водовідведення стікає вода під стіну її гаража, що спричиняє сирість та руйнування, просила вирішити земельний спір. У відповідь міський голова 27.10.2022 роз`яснив, що міська рада не має правових підстав зобов`язати сусідів перенести господарську споруду чи знизити висоту огорожі, а також що на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надіслано лист з проханнями встановити жолоби для стоку дощових вод з хліва та огорожу на межі з суміжним землекористувачем згідно ДБН Б.2.2-12:2019, не завдаючи шкоди своїм сусідам (а.с. 42-43 т.1).

3.30. 23.11.2022 та 10.03.2023 ОСОБА_1 зверталась до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 письмово з досудовими пропозиціями врегулювання спору, що залишились без реагування (а.с. 54-56 т.1).

3.31. Згідно відповіді Управління архітектури, містобудування, житлово-комунального господарства та земельних відносин Дубенської міської ради на адвокатській запит представниці позивачки щодо того, чи відповідачки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 реєстрували декларацію про початок будівництва (добудови, реконструкції та ін.) на земельній ділянці з кадастровим номером :01:003:2163 щодо нерухомого майна згідно рішення суду від 22.10.2019 від №1705/1590/2012, то за адресою АДРЕСА_1 проект будівництва (добудови, реконструкції та ін.) не погоджувався (а.с. 57-58 т.1).

3.32. Згідно відповіді Державної інспекції архітектури та містобудування України від 12.06.2023 на адвокатський запит представниці позивачки, то в Реєстрі будівельної дільяності за кадастровим номером :01:003:2163, за адресою об`єкта АДРЕСА_1 , за замовниками будівництва ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не виявлено інформації та документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, та документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, змін до них, їх скасування чи анулювання (а.с. 59 т.1).

3.33. Відеозаписи з бодікамер поліцейських, наданих взводом №3 роти №6 з обслуговування Дубенського району батальйону УПП в Рівненській області від 30.09.2023 щодо оформлення особи за керування транспортним засобом у стані сп`яніння не відносяться до предмета доказування в цій справі і є неналежним доказом (а.с. 82-82 т.1).

3.34. Судом також досліджено всі надані сторонами фото та відео на обґрунтування своїх позицій, а також проведено виїзне судове засідання, під час якого суд безпосередньо на місці переконався у тому, як розміщені об`єкти на території обох обійсть - і ОСОБА_1 , і ОСОБА_4 . За результатом суд зробив висновки: більшість наданих ОСОБА_3 фото і відео не відносяться до предмета доказування в цій справі, бо ілюструють неприязний характер відносин сторін, їх батьків, чи покійної бабусі, що проживала в тій частині, яка наразі належить ОСОБА_1 в період, коли розглядалась перша справа про поділ майна. Однак, з частини матеріалів, де зафіксовано як виглядали ворота, як виглядали навісні споруди, як розділялась території, а також в порівнянні з тим, що має місце фактично на земельних ділянках при виїзному засіданні, вдалось встановити обставини, що мають значення для правильного вирішення цієї справи, а саме:

- між господарствами впритул до драбини, що веде на горище будинку, розташований паркан, який повністю перекриває доступ до господарства ОСОБА_17 зі сторони господарства ОСОБА_6 як для людей, так і для транспортних засобів; драбина на спільне горище знаходиться зі сторони ОСОБА_6 , піднятись драбиною на горище зі сторони ОСОБА_17 фізичної можливості немає;

- невелика і низька «шопа» (як називали це господарське приміщення для зберігання дров) на земельній ділянці ОСОБА_6 , що знаходилась близько 1 м. до межі, шляхом добудови стіни зліва, на межі земельних ділянок, і підняття даху, перетворилась на громіздкий сарай (чи гараж), який височіє над «парканом» надбудовою другого поверху, і з даху якого без водовідведення на момент огляду судом стікає все на земельну ділянку, що належить ОСОБА_17 ; відстані від сараю ОСОБА_6 до земельної ділянки ОСОБА_17 взагалі немає, фактично сарай влаштували так, що його стіна стала парканом на межі чи паркан стіною;

- загалом довжина паркану по межі, продовженням якого є стіна вищезазначеного сараю, становить близько 10 м;

- на земельній ділянці ОСОБА_6 , що обтяжена сервітутом, з`явилась навісна конструкція, яку називають «бесідка», «альтанка», тому вже неможливо проїхати до сусіднього господарства ОСОБА_17 ;

- до тамбуру, що на плані вказаний 4,6 кв.м, є добудова без фундаменту, з якої облаштована хвірточка і з території ОСОБА_6 можна потрапити на територію ОСОБА_17 до лічильника на стіні; над тамбуром, що на плані вказаний 3,1 кв.м. збільшився козирок, який захищає від опадів;

- вхід до господарства ОСОБА_6 та земельної ділянки, обмеженої сервітутом, перекритий новою хвірткою та воротами, що відрізняються значно більшою висотою і є суцільними, без просвітів, на відміну від попередніх демонтованих, є замок з кодом, потрапити ззовні всередину не маючи ключів чи не знаючи коду - фізичної можливості немає;

- зліва від хвіртки з воротами, що ведуть до господарства ОСОБА_6, знаходиться огорожа - сітка, що належить вже ОСОБА_17 , саме через дірку в сітці і потрапляють на ділянку до ОСОБА_17 , аналогічно і було зроблено це при виїзному засіданні. Влаштувати зі сторони вулиці ОСОБА_43 заїзд до господарства ОСОБА_17 фізично неможливо, оскільки частина її огорожі перекрита збудованою навпроти ділянки зупинкою громадського транспорту з магазином. Одночасно перешкод для облаштування хвіртки немає;

- зліва на ділянці ОСОБА_17 проходить бетонований рів, а також розміщено водопровідні колодязі під землею, за хатою зліва сарай/гараж і город до АДРЕСА_3 .

3.35. Відповідачка ОСОБА_3 є військовослужбовицею (а.с. 198 т.1).

IV. Норми права, які застосував суд.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Вказані норми кореспондують із статтею 321 Цивільного кодексу. Відповідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно ч. 1-3 ст. 319 цього ж Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, ЗК України, ЦК України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 98 Земельного кодексу України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. З метою зменшення негативних наслідків встановлення земельних сервітутів ч. 4 зазначеної статті встановлено важливе положення про те, що земельний сервітут повинен здійснюватися найменш обтяжливим способом для власника земельної ділянки або землекористувача.

Згідно ст. 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.

Відповідно ст. 99 ЗК України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення, зокрема, такого земельного сервітуту: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

За ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби іншим способом.

Земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду згідно ч.1 ст. 100 ЗК України. Відповідно ч.2 ст. 100 ЗК України земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (стаття 402 ЦК України).

Ст. 403 ЦК України встановлено, що сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений. Збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.

Ст. 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту.

Згідно правового висновку Верховного Суду міститься в постанові від 27.10.2021 по справі № 202/7377/16-ц відповідно змісту положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстав, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Власник майна, згідно зі статтею 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено. Зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених ст. 391, 396 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно п. 6.1.41 державних будівельних норм Б.2.2-12:2019 "Планування та забудова територій" при розміщенні будинків в кварталах із сформованою забудовою для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами ДБН В. 1.1 -25.

Ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1,2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.5 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень.

V. Мотивована оцінка і висновки суду.

5.1.Заслухавши учасників, дослідивши докази включно з виїздом на місце, суд вирішив задовольнити позовні вимоги частково.

5.2. У межах розгляду даної справи сторонами підтверджено належними, допустимими, достатніми доказами, що усі учасники справи є власниками нерухомого майна, у тому числі кожен із відповідачів своїми земельними ділянками, які є суміжними.

5.3. Проте, заперечення відповідачів проти позову, що їх земельна ділянка не обтяжена сервітутом, безпідставне і не відповідає фактичним обставинам справи. Коли Дубенська міська рада приймала рішення виділити земельну ділянку для ОСОБА_16 і покійного ОСОБА_20 , спадкоємцями якого є відповідачки, то при виготовленні технічної документації відділом земельних ресурсів було застережено, що саме на ділянці ОСОБА_7 необхідно передбачити сервітут для проходу чи проїзду ОСОБА_63 . Це ж підтверджується і безпосередньо технічною документацією, і пояснювальною запискою виконавця КП «Дубномістобуд». З обмеженням ділянки сервітутом погодився і ОСОБА_56 під підпис, навіть його донька ОСОБА_15 , заперечуючи проти позову, визнає, що батько ці технічні документи підписав. Натомість його дружина відповідачка ОСОБА_4 , яка цього не визнає, не надала суду жодних доказів на обґрунтування своїх заперечень. А при цьому лише після узгодження обмеження земельної ділянки сервітутом ОСОБА_57 орган місцевого самоврядування передав у власність земельні ділянки ОСОБА_16 та йому. Тобто сервітут був передбачений і узгоджений в законній процедурі оформлення права власності на земельну ділянку. І також він був зареєстрований 07.11.2007, що відповідає ч.2 ст. 100 Земельного кодексу України (п.3.10-3.14).

5.4. Суд зауважує, що спори між сторонами щодо майна і порядку їх користування загалом тривають вже 13 років. За результатами детального розгляду справи №1705/1590/2012 впродовж 8 років судами всіх інстанцій було з одного об`єкту нерухомого майна спірного будинку АДРЕСА_13 виділено два окремі об`єкти: ліва частина на праві власності як ціла частка належить ОСОБА_1 , а права частина на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . І саме внаслідок обтяження частини землі відповідачів сервітутом було поділено майно таким чином, що на хвіртки та воріт, що фактично знаходяться на половині ОСОБА_6, було виділено і потім зареєстровано на підставі судового рішення право власності за ОСОБА_1 . В основу цього було покладено висновок експерта і земельна технічна документації. Факт наявності сервітут підтверджений і судовим рішенням, яке прийняте за результатами розгляду та перегляду справи в усіх трьох інстанціях (п.3.1-3.6).

5.5. Тому сервітут, тобто обтяження земельної ділянки відповідачів ОСОБА_6 , наявний. І це необхідно усвідомити, щоб уникнути подальшого розвитку конфліктної ситуації. Для розуміння суд пояснює, що сервітут може бути встановлений кількома способами: за договором, за заповітом, за рішенням суду, за законом, тобто в законній процедурі оформлення права власності на землю, як конкретно в цьому випадку. І заперечення відповідачів, що не зареєстровано договір земельного сервітуту (п.3.24) жодного значення немає. Бо це сервітут не за договором, а за законом. Про це й неодноразово вказувалось різними уповноваженими установами і в межах розгляду першої справи, яку тут для простоти розуміння суд називає «архівною» чи маркує сторінки з тієї справи з приміткою «арх.» (п.3.19, 3.24-3.25, 3.28).

5.6. Однак, суд погоджується з позицією відповідачів, що право проходу для ОСОБА_1 по їх земельній ділянці не передбачено. Це відповідає фактичним обставинам справи.

5.7. Позивачка ОСОБА_1 стверджує, що сервітут є на право і проходу, і проїзду, бо про це вказав експерт у висновку (п.3.9) і тому ще це логічно. Перш за все, суд погоджується з тим, що щоб заїхати через ділянку, обтяжену сервітутом, то треба і певною мірою пройти по території, як мінімум, до воріт для їх відкриття і назад, проїзду, закриття воріт і вже далі прослідування до своєї частини. Однак, це не означає, що вона чи її родичі, запрошені гості і т.д. можуть вільно проходити до своєї частини ділянки з візочками чи без через землю ОСОБА_6, якщо немає потреби проїхати транспортним засобом. Тому що який це саме сервітут встановлюється не висновком експерта, а даними державної реєстрації. Під час встановлення сервітуту за законом 07.11.2007 було зареєстровано і його конкретний вид: «право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху» (п. 3.14), а не «право проходу та проїзду на велосипеді». Навіть у висновку експерта, хоч було вжито в описі сполучник «та» («сервітут для проходу та проїзду») всупереч сполучнику «чи» з технічної документації («передбачити для проходу чи проїзду»), але зрештою експерт підсумував коректно: «Таким чином, при складанні Державного акта на право власності на земельну ділянку було узгоджено та вирішено питання заїзду». Правильно, саме заїзду і це відповідає виду зареєстрованого обтяження земельним сервітутом. Тому що на територію ділянки ОСОБА_1 у м. Дубно можна зайти пішки як з АДРЕСА_3, так і з АДРЕСА_16, лише власниця має облаштувати в будь-якому зручному місці хвіртку замість дірки в огорожі.

5.8. Співвласниця ОСОБА_3 , коли прийняла рішення обмежити доступ і закрити можливість пересуватись для ОСОБА_1 чи її родичам по своїй земельній ділянці, а друга співвласниця ОСОБА_4 з цим погодилась і підтримала, вони створили перешкодити позивачці у користуванні її майном. Це підтверджують показання свідків обох сторін і фактичне розташування об`єктів на ділянці, зачинені ворота та хвіртка, ігнорування того факту відповідачками, що одноосібне розпорядження, користування і володіння хвірткою та воротами неможливе, що це суперечить рішенню суду, яким задоволено саме їх позов, як і не відповідає поняттю добросусідства та встановленим на земельній ділянці обмеженням. Власність зобов`язує, тому згідно норми прямої дії ст. 41 Конституції України власники майна, в цьому конкретному випадку співвідповідачки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , мають розпоряджатись своїм майном так, щоб не порушувати прав інших, в цьому випадку права власності ОСОБА_1 . А оскільки вони порушили права ОСОБА_1 , то суд їх піддає захисту.

5.9. Заперечення відповідачів, що можливий заїзд на територію позивачки з іншої сторони по АДРЕСА_3 , не заслуговують на увагу. Вони надали чисельні письмові документи, що досліджувались в ході розгляду саме архівної справи. При поділі майна вирішувалось як ділити і огорожу, і хвіртку, і ворота, а предметом доказування стала можливість заїзду на територію земельної ділянки ОСОБА_1 , бо від цього і залежали варіанти виділу. Ще від початку спірної ситуації в 2012 році ОСОБА_64 і ОСОБА_27 намагались довести факт можливості заїзду саме з АДРЕСА_3 , а не лише через їх територію з АДРЕСА_16 до ділянки ОСОБА_17. І у тій архівній справі надавали різні письмові документи, що загалом свідчать про те, що по АДРЕСА_3 їздять транспортні засоби, і ці ж документи вони надали суду до цієї справи (п. 3.20-3.23). Проте, по-перше, рішення з цього питання вже прийнято в справі №1705/1590/2012, коли фактично поділили ворота і хвіртку навпіл, а не зобов`язали ОСОБА_1 влаштувати заїзд і новий судовий розгляд цього змінити не може, бо існує поняття преюдиції. І, по-друге, в цій справі, коли детально розглядається саме аспект сервітуту щодо можливості проходу-проїзду, суд погоджується повністю з позицією суду в архівній справі. Теза відповідачів спростовується кількома обставинами. Те, що вулиця ОСОБА_41 проїзна для транспортних засобів є загальновідомим для містян м. Дубно, однак це не означає, що з її сторони можна влаштувати заїзд саме на ділянку ОСОБА_16 , бо мають бути дотримані норми житлової забудови, відступи до межі сусідніх ділянок, і не постраждати система водогону, що проходить через ділянку ОСОБА_16 (що вона наявна суд переконався, виїхавши на місце і безпосередньо сприймаючі відповідні колодязі, рів і тд, це підтверджується показаннями свідка ОСОБА_17 -батька, а також письмовими документами, обслуговує і частину будинку відповідачів, і сусідні). Встановити можливість заїзду можна було лише за допомогою спеціальних знань експертним шляхом. І у архівній справі, і у цій справі, відповідачі надали ту ж експертизу, де зроблено висновок про можливість заїзду з АДРЕСА_3 на ділянку ОСОБА_1 (п. 3.23.), але суд звертає увагу, що експерт навіть не заходив на земельну ділянку, а обійшовся зовнішніми замірами та загальною без конкретизації довідкою від водоканалу про труби, він і технічної документації не бачив. Тож, суд в архівній справі правильно не поклав таку експертизу в основу рішення. Була призначена саме судом експертиза, на вирішення якої також ставилось питання про можливість облаштування заїзду, але ОСОБА_6 її не оплатили. І хоч прямої відповіді не прозвучало, але експерт, який обстежував обидві ділянки, в тому числі і наявність водних колодязів саме на частині ОСОБА_17 , запропонував поділ майна в єдиному варіанті при заїзді зі сторони ОСОБА_6 з АДРЕСА_16. Більше того, ще при оформленні документів на право власності на земельні ділянки у далекому 2007 році, коли детально з`ясовувалась фактична обстановка спеціалістами при розробці технічної документації, було застережено про необхідність сервітуту і зареєстровано його саме для проїзду. Наявність цього обмеження стала невіддільною умовою для оформлення землі, що додатково спростовує твердження відповідачів.

5.10. Крім того, і за загальними принципами змагальності та диспозитивності цивільного процесу поведінка ОСОБА_6 , які намагались довести можливість заїзду саме з АДРЕСА_3 , але ухилились від виконання експертизи, призначеної судом, бо не заплатили за своє питання, означає, що суд вживає відповідні наслідки. І згідно норми ст. 109 ЦПК України таким наслідком є відмова у визнанні того факту, що з АДРЕСА_3 на земельну ділянку ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_7 можна влаштувати заїзд.

5.11. Відповідачі для доведення своїх заперечень наполягали на допиті свідка ОСОБА_9 , однак суд звертає увагу, що наявність чи відсутність обтяжень землі сервітутом, як і те, чи можна на ділянці розміщувати споруди, не доводиться показаннями свідка. Належними доказами в таких випадках є письмові докази, висновки експертів. Тому відсутність показань свідка ОСОБА_9 не вплинула на обґрунтованість рішення.

5.12. Одночасно в цій справі з пояснень сторін, з показань свідків, наявності чисельних скарг і звернень до різних органів, фото та відео, суд переконався, що прохід по землі, обтяженій сервітутом іншого виду (право проїзду на транспортному засобі), спричиняє власникам ОСОБА_6 негативні емоції: воно позбавляє їх відчуття приватності території. І відповідно виникають чисельні конфлікти, а сторонам не вдається поспілкуватись між собою в спокійному тоні без слів-конфліктогенів.

Тому, враховуючи все вищезазначене, а також загальний принцип використання земельного сервітуту найменш обтяжливим способом для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений, суд задовольнив вимоги частково саме щодо забезпечення права проїзду ОСОБА_1 .

5.13. ОСОБА_4 і ОСОБА_65 зобов`язані усунути перешкоди, які вони створили, коли змінили ворота, хвіртку і встановили замки, будь-яким дієвим способом: надати ключі, надати код позивачці. Головне, щоб коли ОСОБА_1 чи члени її сім`ї, належні користувачі, матимуть намір проїхати на свою території транспортним засобом, то вони могли це зробити без перешкод по ділянці, обтяженій сервітутом. Саме тому необхідно знести і паркан («шиферний»), що з`явився на межі ділянок та перекрив проїзд до частини обійстя ОСОБА_1 , а також і альтанку. Сторони витратили багато зусиль, щоб довести чи спростувати, що вона на фундаменті чи ні - давали пояснень, звертали увагу на місці, викликали для допиту і відповідно суд допитував свідків, досліджував фото. Але для правильного вирішення справи це не має жодного значення. Бо на земельній ділянці, обтяженій сервітутом, заборонено виконання будь-яких будівельних робіт (п.3.11). Будь-яких: хоч на фундаменті, хоч без, але не має існувати ні паркану, ні альтанки. Якщо відповідачі хочуть розділити територію суміжних ділянок у внутрішньому дворі, то це має бути зроблено за рахунок облаштування воріт, до яких матиме безперешкодний доступ позивачка. А також шлях для проїзду не повинен бути перегороджений ні предметами, ні іншими транспортними засобами.

5.14. Конфліктуючим сторонам настав час пригадати про правила добросусідства і вміння дорослих людей спілкуватись без скандалів та криків, а розсудливо для вирішення дрібних побутових питань, на кшталт прибрати автомобіль зі шляху чи підвезти будівельні матеріали для ремонту такою вагою, щоб не знищити двір, а меншими та легшими партіями в кілька етапів. Або зняти ОСОБА_6 ту «косточку» зі шляху для проїзду і облаштувати нею зону, де вона не просідатиме від навантажень.

5.15. З приводу навісу до тамбуру 3,6 кв.м., то суду не доведено, що він заважає ОСОБА_1 користуватись її майном чи призвів до пошкоджень в її будинку: візуально цього не встановлено, а висновку експерта на підтвердження такої позиції суду не надано і клопотань про її призначення не надходило. Навпаки, видається, що навіс захищає від зовнішніх чинників у виді опадів. Щодо навісів до тамбуру 4,6 кв.м., то візуально вони за 1 м. від ділянки ОСОБА_1 , стіна 2 м. аналогічно паркану на межі, а доказів, що це порушує право користування теж не надано, бо ситуація з висновком експерта ідентична вищезазначеній. Крім того, у прохальній частині позовних вимог ставилась окрема вимога щодо навісу до тамбуру 3,6 кв.м., а щодо навісу до тамбуру 4,6 кв. м. - ні і судовим збором не оплачувалась. Вимога, сформована у множині щодо навісних конструкції на земельній ділянці, обтяженій сервітутом, тут врахована бути не може, бо тамбур 4,6 м. з навісом не знаходиться на землі, обтяженій сервітутом. Тому в цій частині суд відмовляє за недоведеністю позовних вимог. Однак, звертає увагу відповідачки ОСОБА_66 , що металічна шафа, що знаходиться зі сторони тамбуру 4,6 кв.м., перевищує висоту паркану в 2 м., яка є максимальною для внутрішніх між ділянкових перегородок, затіняє сторону ОСОБА_17, а тому ця шафа має бути прибрана чи переміщена в інше місце, аби не спричиняти незручностей сусідці.

5.16. Щодо сараю ОСОБА_6, що іноді називали гаражем, і що по суті став продовженням паркану на межі землі, обтяженої сервітутом, то його стіна безсумнівно має бути знесена. Бо не існує жодного відступу від цієї господарської споруди ОСОБА_6 до межі земельної ділянки ОСОБА_17 і це суперечить вимогам забудови, для розуміння чого не потрібно мати спеціальні знання. Бо немає мінімум 1 м. відстані між господарською спорудою та сусідньою земельною ділянкою, а також вона значно перевищує висоту двометрового паркану впритул та з неї все стікає на територію саме ОСОБА_17 , що спричиняє видимі пошкодження. Крім того, на будівництво цього об`єкту немає жодного дозволу чи документу (п. 3.39, 3.31, 3.32). І до відповідачів у порядку досудового врегулювання спору зверталась не лише позивачка в 2022-2023 роках, а й міський голова м. Дубно ще восени 2022 року з проханням встановити жолоби для стоку дощових вод з хліва та огорожу на межі з суміжним землекористувачем згідно ДБН Б.2.2-12:2019, не завдаючи шкоди своїм сусідам (п.3.29-3.30). Тому в цій частині суд задовольняє позовні вимоги.

5.17. Суд сподівається, що в результаті розгляду цієї справи сторона відповідачів більше не чинитиме позивачці перешкод для проїзду їх частиною землі, а позивачка і інші запрошені ходитимуть на територію по своїй землі.

5.18. Суд звертається до сторін і нагадує, що у їх обійстях одна система комунікацій, а тому можливість пройти на горище має бути в обох, можливість зняти показники лічильника чи закрити/відкрити газовий кран має бути в обох. Якщо станеться аварія з газом, то постраждають усі власники/користувачі, якщо систему опалення, що зі сторони ОСОБА_17 не обслуговувалась роками, то затопить стелю обох половин будинку, якщо буде пошкоджено водогін на території ОСОБА_17 , то без води залишаться і ОСОБА_6 . Як би не хотілись відділитись стіною одна від одної сторони, але їм доведеться домовлятись для забезпечення кращої якості життя мешканцям обох частин будинку. Ще в 2019 році половина ОСОБА_17 мала статус «ветхої», а за минуванням майже шести років і останніх років після смерті ОСОБА_19 , коли стоїть пусткою без людей, будинок вже дуже в занедбаному стані. Суд в цьому переконався безпосередньо.

5.19. Наочним доказом цього є навіть фото на а.с. 20 т.3, що надала ОСОБА_3 як частину ілюстрації поганих відносин з сусідкою: шматок труби водовідведення впав з даху з частини ОСОБА_1 на частину ОСОБА_6 . Однак, це ж промовисто вказує, що внаслідок їх тривалого конфлікту і неможливості виконати ремонтні роботи, будинок в поганому стані, руйнується. І це недобре для власників обох частин. Бо на подвір`ї могла бути дитина ОСОБА_3 , коли падала труба. А щоб провести ремонтні роботи, то до території ОСОБА_1 треба підвезти необхідні матеріали, техніку. Із найпростішого прикладу, то ОСОБА_1 доведеться фарбувати своє вікно чи стіну зі сторони ОСОБА_3 , для чого треба бути одній попросити дозволу зайти і виконати роботу, а іншій дозволити це зробити. Ремонт спричинятиме незручності сусідам, але його треба виконати заради загальної безпеки. Суд розуміє почуття ОСОБА_3 , яка хоче впорядкувати своє подвір`я, облагородити місце, де живе і при цьому уникнути зайвого спілкування з людьми, з якими їй складно підтримувати рівновагу в розмові, бо це нормально, це бажання мати приватне життя. Проте, тотальне відгородження від сусідів і відсутність спілкування між ними просто фізично неможливе в цій ситуації. Їм обом доведеться нарешті домовлятись і узгоджувати вирішення побутових питань, дотримуючись правил добросусідства. Або негативні наслідки настануть також для обох.

5.20. Україна існує в такий складний час, коли тисячі людей залишились без власної домівки, коли сім`ї не мають і крихти того, що є в сторін. ОСОБА_3 є військовослужбовицею, вона знає не з чужих слів, а власного досвіду, з якими реальним проблемами стикають інші українці, які втрачають не лише майно, а здоров`я та близьких. Цим суд лише хоче підкреслити, що її спір з ОСОБА_1 , яким би затяжним і не вирішуваним здавався за 13 років свого існування, є лише спором про майно, що усувається простим спокійним спілкуванням. Це є дрібна проблема на фоні дійсно проблем. І вона не заслуговує таких витрат ресурсів часу, фінансів і сил, щоб віддавати їй стільки років життя. Сторонам належить припинити конфлікти і почати спілкуватись як сусідам та людям думаючим, які здатні домовлятись, бо попереду ще багато дрібних побутових ситуацій, з якими їм доведеться стикнутись і як належить вирішити, бажано не ціною 13 років. І ця справа мала би проілюструвати, що краще зібратись з силами і поговорити з власницею суміжної ділянки та співвласницею воріт і хвіртки перед тим, як починати забудову території чи приймати одноосібні рішення. Бо це значно зекономить гроші та сили, які краще направити в щось корисне для себе, сім`ї та держави.

5.21. В підсумку, суд нагадує всім сторонам конфлікту про правила співжиття за принципом добросусідства, розсудливого та розумного підходу до вирішення життєвих негараздів, а позовні вимоги задовольняє частково.

5.22. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено на 2/3, то відповідно і пропорційний розмір судового збору належить стягнути солідарно зі співвідповідачок на користь позивачки.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 133, 141, 223, 258, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права володіння та користування житловим будинком з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , розташованим на земельній ділянці кадастровий номер :01:003:0973, шляхом знесення (демонтажу) за їх (відповідачів) кошти:

- паркану, розташованого на межі земельної ділянки кадастровий номер :01:003:2163 за адресою: АДРЕСА_8 , обмеженої сервітутом, та суміжної земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0973, а також стіни сараю, - всього протяжністю 10,07 метрів;

- навісної конструкції (альтанки), збудованої на земельній ділянці кадастровий номер :01:003:2163 за адресою: АДРЕСА_8 на частині ділянки, обмеженій земельним сервітутом площею 0,0144 га, що зареєстрований 07.11.2007.

Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права володіння та користування житловим будинком з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , розташованим на земельній ділянці кадастровий номер :01:003:0973, та через земельну ділянку кадастровий номер :01:003:2163 (обмежену в користуванні сервітутом площею 0,0144 га, що зареєстрований 07.11.2007 на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху) забезпечити безперешкодний проїзд ОСОБА_1 до належного їй домоволодіння шляхом надання протягом трьох днів з моменту вступу рішення в законну силу відповідних засобів (код до замка, дублікат ключів до вхідних воріт, хвіртки).

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 06.05.2025.

Позивач: ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса реєстрації АДРЕСА_14 , паспорт серія НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Представниця позивачки: адвокат Іовчик Оксана Анатоліївна, адреса вул. Симона Петлюри, 6/4, м. Рівне, електронна адреса ІНФОРМАЦІЯ_6 , тел. НОМЕР_6 .

Відповідачі:

1) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації АДРЕСА_10 , адреса проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

2) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована адреса проживання АДРЕСА_15 , паспорт серія НОМЕР_7 .

Представниця відповідачів: адвокат Мельник Тетяна Володимирівна, вул. Свободи, 7, м. Дубно, Рівненської області, ІНФОРМАЦІЯ_7

Суддя О.Ю. Жуковська