ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/895/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №691/392/18 Категорія: 307000000 Синиця Л.П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м.Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіГончар Н.І., Сіренко Ю.В.
секретар Івануса А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 (особи, яка не брала участі у розгляді справи, однак питання про права та обов`язки якої вирішено судом) на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 07.05.2018 (повний текст складено 07.05.2018, суддя в суді першої інстанції Синиця Л.П.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до В`язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

у квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, яким просив визнати за ним право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,93 га, кадастровий номер :02:001:1793, що належала на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №042037 ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування вимог вказав на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. В`язівок Городищенського району Черкаської області помер ОСОБА_1 , який був батьком позивача. На день смерті батька позивач постійно проживав разом із ним. Протягом шести місяців після відкриття спадщини позивач вступив в управління спадковим майном, переоформивши на себе житловий будинок з надвірними спорудами у АДРЕСА_1 , та земельні ділянки з кадастровим номером №:02:001:1763, площею 2,39 га, №:02:001:1762, площею 2,38 га. Державний акт на право приватної власності на землю Серії ІІІ-ЧР № 042037, виготовлений на ім`я ОСОБА_1 по В`язівській сільській раді Городищенського району Черкаської області на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,93 га, кадастровий №:02:001:1793 втрачений. 22.03.2018 позивач звернувся до приватного нотаріуса Соколової О.М. щоб отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку (пай), що розташована в адміністративних межах с. В`язівок Городищенського району Черкаської області, однак у вчиненні нотаріальної дії йому було відмолено через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку, що обумовило звернення з цим позовом до суду.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 07.05.2018 позовні вимоги у справі задоволено з підстав необхідності захисту спадкових прав позивача у судовому порядку через неможливість оформлення спадщини шляхом звернення до нотаріуса.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у розгляді справи, однак питання про права та обов`язки якої вирішено судом, подав 04.04.2025 через відділення поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням відхилити позов. Скаржник зазначає, що суд визнав у порядку спадкування за позивачем право власності на його майно - земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,93 га, кадастровий №:02:001:1793, яке підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №042037.

Відзиву не надходило.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4, про що в книзі реєстрації актів про смерть ІНФОРМАЦІЯ_1 зроблено запис за №58, що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (а.с. 10).

На ім`я ОСОБА_1 був виготовлений та виданий Державний акт на землю для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,93 га, кадастровий №:02:001:1793, що підтверджено даними листа Відділу у Городищенському районі Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області від 21.03.2018 року № 29-23-0.230-125/101-18 (а.с. 26), та архівною копією Державного акта на право приватної власності на землю Серії ІІІ-ЧР № 042037 від 03.10.2002 року (а.с. 30).

За аргументами позивача у справі такий державний акт було втрачено. Втрата Державного акта на право приватної власності на землю Серії ІІІ-ЧР №042037, виготовленого на ім`я ОСОБА_1 , підтверджена оголошенням поміщеним в газету «Вісник Городищини» №16 від 20.04.2018.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4, являється батьком позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивача по справі, актовий запис №7, що підтверджується Свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 06.01.1948 (а.с. 9), та за даними довідки В`язівської сільської ради №814 від 07.08.2017, ОСОБА_1 був постійним жителем АДРЕСА_1 , на момент смерті з ним проживав син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2, інші спадкоємці не проживали (а.с. 4).

27.11.1998 позивач ОСОБА_2 отримав у державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори Свідоцтво про право на спадщину за законом, що зареєстрований в реєстрі №2260-2261, на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 на земельній ділянці (а.с. 27), на земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну ділянку та переоформив на себе житловий будинок, земельну частку (пай) за кадастровим №:02:001:1763, площею 2,39 га, №:02:001:1762, площею 2,38 га (а.с., 25, 26, 27, 28, 29).

Позивач ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Городищенського районного нотаріального округу Соколової О.М., щоб отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, яка належала покійному ОСОБА_1 та 22.03.2018 отримав відмову приватного нотаріуса Городищенського районного нотаріального округу Соколової О.М. у вчиненні нотаріальної дії, а саме, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно земельну ділянку, площею 1,93 га, кадастровий №:02:001:1793 через відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку (а.с. 31).

Вказуючи про неможливість оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, позивач у даній справі, як спадкоємець за заповітом, звернувся до суду з вимогами про визнання за нею права на спадкове майно.

Правовідносини, наявні між сторонами справи на підставі вищевикладених фактичних обставин, мають таке правове регулювання.

За змістом п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України указаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України (яка регламентує спадкування) застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Так як у даному випадку спадщина після смерті ОСОБА_1 відкрилася 1997 року, що мало місце за час дії норм ЦК УРСР, саме положеннями вказаного кодексу мають врегульовувати правовідносини у справі, чого не врахував суд першої інстанції, вирішуючи спір на підставі приписів ЦК України, внаслідок чого було застосовано норми матеріального права, які не регламентують відповідні правовідносини.

Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Статтею 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За положеннями ст.ст.548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, зокрема, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з моменту її відкриття.

Одночасно з матеріалів справи - листа старости Вільшанської селищної ради Звенигородського району Черкаської області від 13.12.2024 №16-15/3/102 вбачається, що у АДРЕСА_2 зареєстрований та проживає скаржник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (тобто скаржник), та по АДРЕСА_1 проживав інший ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (батько позивача).

При цьому скаржник надав суду Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЧР №042037, виданий на підставі рішення В`язівської сільської ради народних депутатів від 28.08.2002 №2-8/24, на його ім`я, що підтверджує його право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,93 га, кадастровий №:02:001:1793.

Одночасно батьку позивача у справі ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належала інша земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим №:02:001:1763, площею 2,39 га, що під час судового розгляду під сумнів не ставиться.

Відтак скаржник надав суду належні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, яку помилково суд першої інстанції включив до складу спадщини іншої особи, стосовно якої позивач вказував про втрату таких правовстановлюючих документів, які ніколи не втрачалися, оскільки перебували весь цей час у апелянта.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що апелянт отримав вказану земельну ділянку на підставі рішення В`язівської сільської ради народних депутатів від 28.08.2002 №2-8/24, отже особа на ім`я ОСОБА_1 , який помер у 1997 році поза всяким розумним сумнівом не міг отримати вказане майно у власність через п`ять років після смерті, та відповідно, його син -позивач по справі- у спадщину.

Отже заявлені у даній справі позовні вимоги є необґрунтованими.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасниками справи, особа, яка не брала участі у справі, має довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним. Разом із тим, судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та ухвалення рішення судом першої інстанції є заявник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, або рішення впливає на права та обов`язки такої особи.

У даному випадку оскаржуваним судовим рішенням безпосередньо вирішено питання про право власності щодо земельної ділянки скаржника, відтак він має право на його оскарження в апеляційному порядку, хоча в суді першої інстанції і не був включений до кола учасників справи.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 07.05.2018 у даній справі слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та ухвалити постанову про відхилення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - задовольнити.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 07.05.2018 у даній цивільній справі - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до В`язівської сільської ради Городищенського району Черкаської області про визнання права власності в порядку спадкування - відхилити.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 06.05. 2025.

Суддя-доповідач

Судді