ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3431/25 Справа № 214/9665/24 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів Зубакової В.П., Корчистої О.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сергієнко Дмитро Миколайович, на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2024 року, яку ухвалено суддею Поповим В.В. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, дата складення повного тексту судове рішення відсутня,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сергієнко Д.М., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення майнової шкоди, завданої в результаті ДТП у розмірі 44 682,00 грн, моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн, а також судових витрат по справі.

Разом із позовом представником позивача подано клопотання про поновлення строку на звернення до суду із даним позовом, яке обґрутновано тим, що 01.07.2014 року відповідачем було допущено порушення ПДР України та як наслідок вчинено ДТП, внаслідок чого автомобілі сторін отримали механічні пошкодження та позивачу було завдано матеріальної та моральної шкоди. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.07.2014 року встановлено наявність вини ОСОБА_2 у вищевказаній ДТП. Отже, з моменту ДТП минуло більше трьох років. 11.05.2018 року позивачем було подано до суду позовну заяву до відповідача з тим самим предметом позову та з тих самих підстав. Заочним рішенням від 24.10.2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 було частково задоволено, проте в подальшому, за заявою відповідача, заочне рішення було скасовано, справу призначено до розгляду. Ухвалою суду від 20.01.2021 року позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача у судове засідання. При цьому представник позивача зауважує, що про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 не була повідомлена, ніяких документів від суду не отримувала та про ухвалу про залишення позову без розгляду дізналась лише у липні 2023 року з Єдиного державного реєстру судових рішень. Оскільки позивач не позбавлена права повторного звернення до суду із позовною заявою після усунення умов, що були підставою для залишення позовної заяви без розгляду, її представником 27.08.2023 року було подано до суду позовну заяву до відповідача повторно, але ухвалою від 20.02.2024 року позовну заяву залишено без розгляду. Ухвалу обґрунтовано тим, що ефективним способом захисту порушених прав у даному випадку є оскарження в апеляційному порядку ухвали суду від 20.01.2021 року про залишення позовної заяви без розгляду, з якою позивач не погоджується та вважає, що має право на повторне звернення до суду із позовом до ОСОБА_2 . Разом з тим, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16.09.2024 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження. Так, у зв`язку з викладеним, враховуючи конституційне право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, представник позивача просить поновити строк на звернення до суду із даною позовною заявою.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2024 року клопотання про поновлення строку на звернення до суду залишено без задоволення, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_4 не погоджується із ухвалою суду першої інстанції, вважає її такою, що порушує право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та право на судовий захист, тому просить ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що перебування справи № 214/3018/18 на розгляді в Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та Дніпровському апеляційному суді перешкоджало позивачці зверненню з повторною позовною заявою раніше, адже такий позов було б повернуто за нормами ст.. 185 ЦПК України.

Зазначає, що хід розгляду справи № 214/3018/18, що викладений у клопотанні про поновлення строку для звернення до суду, є вмотивованою підставою для задоволення вимог ОСОБА_1 щодо поновлення строку на звернення до суду по справі № 214/9665/24.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 10 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Апеляційний судом встановлено, що заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року у справі № 214/3018/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 44 682,00 грн, моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн та судовий збір у розмірі 704,80 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 27 вересня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду у справі №214/3018/18 задоволено, заочне рішення у цивільній справі за позовною заявою скасовано та призначено судове засідання.

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 20 січня 2021 року у справі №214/3018/18 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди, третя особа ОСОБА_3 , залишив без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача у судове засідання.

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 24 листопада 2021 у справі №214/3018/18 заяву ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , про поворот виконання рішення суду задоволено частково. Допущено поворот виконання заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року у справі №214/3018/18, в порядку повороту виконання заочного рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року, стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 46386, 80 грн. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 20 лютого 2024 року у справі №214/6290/23 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишив без розгляду у зв`язку з тим, що позивач не довів наявності окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності, натомість у діях позивача вбачається прагнення переглянути в межах цієї справи ухвалу суду від 20 січня 2021 року про залишення позову без розгляду, постановлену в іншій справі №214/2018/18, що є неприпустимим та виходить за рамки повноважень суду першої інстанції.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 16 вересня 2024 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року у справі №214/3018/18 у зв`язку з пропуском строку на подання апеляційної скарги.

Верховний Суд ухвалою від 31 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року залишив без руху.

Верховний Суд ухвалою від 31 жовтня 2024 року відмовив ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою, яка підписана представником ОСОБА_4 , в частині оскарження ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 січня 2021 року у справі № 214/3018/18 у зв`язку з тим, що вищевказана ухвала в апеляційному порядку не переглядалась, а отже не підлягає касаційному оскарженню відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України.

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 20 листопада 2024 року повернув без розгляду скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця, зобов`язання вчинення дій у зв`язку з тим, що відсутні докази надсилання ОСОБА_1 матеріалів скарги стягувачу ОСОБА_2 .

Верховний Суд ухвалою від 28 листопада 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року повернув у зв`язку з невиконанням ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху.

Залишаючи без задоволення клопотання про поновлення строку на звернення до суду, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача не наведено жодного доказу щодо причин пропуску строку звернення до суду та поважності цих причин, по суті зазначивши хід розгляду справи № 214/3018/18.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обґрунтованих підстав для поновлення строку на звернення до суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі -Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За правилами ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 127 ЦПК України, якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк.

Згідно з ч. 4 ст. 127 ЦПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за доцільне звернути увагу, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача, як на обґрунтування клопотання про поновлення процесуального строку на звернення до суду з повторною позовною заяву, зазначає інформацію про рух справи № 214/3018/18.

Відповідно до заочного рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 жовтня 2018 року у справі № 214/3018/18 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 , про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 44 682,00 грн, моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн та судовий збір у розмірі 704,80 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 27 вересня 2019 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду у справі №214/3018/18 задовольнив, заочне рішення у цивільній справі за позовною заявою скасував та призначив судове засідання.

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалою від 20 січня 2021 року у справі №214/3018/18 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди, третя особа ОСОБА_3 , залишив без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача у судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Однак, після постановлення вищевказаної ухвали, а саме 20 січня 2021 року, позивачка ОСОБА_1 повторно звернулася з позовом 27 серпня 2023 року, що вбачається зі змісту ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 лютого 2024 року, якою позовну заяву залишено без розгляду у зв`язку з тим, що позивач не довів наявності окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності, натомість у діях позивача вбачається прагнення переглянути в межах цієї справи ухвалу суду від 20 січня 2021 року про залишення позову без розгляду, постановлену в іншій справі №214/2018/18, що є неприпустимим та виходить за рамки повноважень суду першої інстанції.

З наведеного вище вбачається, що позивачка ОСОБА_1 повторно звернулася з позовом до ОСОБА_2 після спливу більше двох років, проте такі дії позивачки, на переконання колегії суддів, не є добросовісним використанням процесуального права.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначені в клопотанні причини пропуску строку на звернення до суду, який перевищує два роки, не є переконливими та обґрунтованими, та, як наслідок, не можуть бути підставою для поновлення строку.

Норми цивільного процесуального закону не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Водночас право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком цієї особи добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (§ 35 рішення ЄСПЛ у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Неможливість суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27 квітня 2000 року у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30 листопада 2006 року у справі «Красношапка проти України»).

Поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Вирішуючи, чи з поважних причин пропущено певний процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює сукупність обставин на свій розсуд.

ЄСПЛ зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення у справі «Воловік проти України» заява № 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення у справі «Перетяка та Шереметьев проти України», заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів наголошує, що обгрунтованих обставин, через які позивач не мала можливості своєчасно звернутися до суду, в апеляційній скарзі не зазначено.

Таким чином, доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію позивачкою своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення всіх можливих та залежних від неї дій, спрямованих на своєчасне подання повторної позовної заяви, ОСОБА_1 не надала.

Крім того, своїм правом на оскарження ухвал Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області та Дніпровського апеляційного суду по цивільній справі №214/3018/18 позивачка скористалась.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, враховуючи, вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення без розгляду клопотання про поновлення строку звернення до суду та про залишення без розгляду позовної заяви.

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сергієнко Дмитро Миколайович, залишити без задоволення.

Ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 06 травня 2025 року.

Головуючий

Судді