Провадження №: 2/336/469/2025
24 квітня 2025 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Зарютіна П.В., при секретарі Колісника Д.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного непроживання, визнання особи такою, що не прийняла спадщину, -
05.09.2024 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в провадження судді Зарютіна П.В. надійшла цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного не проживання, визнання особи такою, що не прийняла спадщину, за підсутністю.
Згідно до позову позивач ОСОБА_1 просить суд встановити факт постійного не проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини за місцем відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 та визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Посилаючись на те що, ОСОБА_2 з 22.11.2004 року розшукується Шевченківським відділенням поліції Дніпровського відділу ГУНП в Запорізькій збласті, що підтверджується відомостями з відкритого пошукового ресурсу «Розшукові обліки МВС», який є копією офіційної бази МВС України, і з того часу за місцем реєстрації не проживає.
Ухвалою суду від 10.09.2024 року позовну заяву було залишено без руху, задля усунення недоліків, а саме відсутністю квитанції про сплату судового збору.
13.09.2024 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків з підтвердженням про сплату судового збору.
Ухвалою суду від 16.09.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання.
30.10.2024 року під час підготовчого провадження відводів заявлено не було, сторони не виявили бажання укласти мирову угоду чи передати справу на розгляд третейського суду або звернутися до суду для проведення врегулювання спору за участю судді. У зв`язку з викладеним суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити вищевказану справу до судового розгляду по суті.
Одночасно ухвалою суду від 24.02.2025 року було: витребувано у Приватного
Вищевказана справа була призначена до судового розгляду.
При цьому, сторона позивача не висловила заперечень проти вирішення справи у порядку заочного розгляду, тому суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести заочний розгляд вищевказаної справи.
У порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Як передбачено ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, акти цивільного законодавства, а згідно ст.1220 ЦК України встановлено, що смерть спадкодавця породжує спадкові правовідносини.
Як передбачено ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять всі права та обов`язки, які належали спадкоємцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті.
За ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 , про що слідує зі свідоцтва про її смерть.
За життя ОСОБА_3 була власником квартири АДРЕСА_2 на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Завпоріжжя від 19.11.2013 року.
ОСОБА_3 є бабусеє позивача, про що вбачається зі свідоцтва про народження позивача, свідоцтва про її шлюб та витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян.
При цьому, ОСОБА_3 є матір`ю відповідача, про що вбачається із запису акту про його народження.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).
Отже, відповідач є спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері.
У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення (ч.1 ст. 1265 ЦК УКкраїни).
Отже, позивач є спадкоємцем п`ятої черги після смерті своєї бубусі.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).
Зі спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , слідує, що лише позивач у встанволений законом строк звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Відповідач такий строк пропущено, оскільки із заявою про прийняття спадщини звернувся з пропуском вказаного строку.
Натомість, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 2 ст. 1268 ЦК України).
При цьому, як слідує з матеріалів справи, відповідач зареєстрований у спірній квартирі з 1994 року. У спірній квартирі також була зареєстрована його мати з 1973 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюютьсязаконом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами, або підставою для їх обмежень.
Сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити, відповідно до ч. З ст. 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. Таким чином, державна реєстрація відповідача у спадковій квартирі сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті померлої ОСОБА_3 за адресою реєстрації останньої.
Частина 3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один відодного.
На підтвердження позовних вимог позивач надала витяг із сервісу МВС України про осіб, які переховуються від влади, де містяться відомості про перебування у розшуку відповідача через кримінальне переслідування, який зник 22.11.2002 року, що узгоджується із поясненнями позивача про непроживання відповідача у спірній квартирі після відкриття спадщини.
Зважаючи на те, що відповідач у встановлений законом строк не подав заяву про прийняття спадщини, з 2004 року перебуває у розшуку МВС України через кримінальне пересування, а отже у суду немає підстав не довіряти обґрунтуванню позивача, про те, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживав постійно зі спадкодавцем як на час відкриття спадщини, суд дійшов до висновку про те, що він не прийняв спадщину, а відповідно позов підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 29, 1268 ЦК України, ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81 89, 258, 263-265, 280-283 ЦПК України ЦПК України, ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного не проживання, визнання особи такою, що не прийняла спадщину задовільнити.
Встановити факт постійного непроживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини після смерті останньої за адресою їх реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 .
Визнати ОСОБА_2 таким, що не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Зарютін