ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року

м. Київ

справа № 316/2369/19

провадження № 61-15317св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ванджурака Романа Васильовича на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2024 року в складі судді Коломаренко К. А. та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року в складі колегії суддів Онищенка Е. А., Полякова О. З., Трофимової Д. А.

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Енергодарської міської ради, ОСОБА_3 про визнання недійсним розпорядження на приватизацію, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, та

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним розпорядження Енергодарської міської ради про передачу квартири АДРЕСА_1 у власність громадян; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 31 липня 2018 року № НОМЕР_1 , видане ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , укладений 12 червня 2019 року № 1022, посвідчений приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Сірою І. Є.; визнати ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

09 травня 2024 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя позов задоволено частково.

Визнано недійсним розпорядження Енергодарської міської ради про передачу квартири АДРЕСА_1 від 31 липня 2018 року № 9087.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло від 31 липня 2018 року № НОМЕР_1 , видане на ім`я ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 12 червня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , серія та номер: 1022, посвідчений приватним нотаріусом Енергодарського міського нотаріального округу Сірою І. Є. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

09 жовтня 2024 року постановою Запорізького апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2024 року залишено без змін.

Судові рішення мотивовано тим, що в 2011 році позивач був переведений працювати у Відокремлений підрозділ «Управління справами» Державного підприємства «НАЕК «Енергоатом» до м. Києва, та тимчасово був відсутній за місцем мешкання в спірній квартирі саме у зв`язку з виконанням трудової функції, проте в м. Енергодар регулярно приїздив. Позивач згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» мав право на приватизацію квартири разом із ОСОБА_1 , однак приватизація спірної квартири була проведена без згоди та участі позивача. Отже, приватизація квартири АДРЕСА_1 не могла бути здійснена одноособово ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_2 , який також мав право на проживання та користування цією квартирою, здійсненою приватизацією порушено його права. Відповідно, позовні вимоги в частині визнання недійсним розпорядження Енергодарської міської ради про передачу квартири АДРЕСА_1 у власність громадян та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло від 31 липня 2018 року № НОМЕР_1 ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Приватизація ОСОБА_1 квартири визнана судом недійсною, наслідком зазначеного є відсутність у ОСОБА_1 законних підстав для укладення спірного договору купівлі-продажу. Тому договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 12 червня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , номер 1022, посвідчений приватним нотаріусом Сірою І. Є., слід визнати недійсним.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

19 листопада 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ванджурак Р. В. через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року, в якій просить їх скасувати, направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що повідомлення відповідачів, що знаходяться на тимчасово окупованій території, має здійснюватися через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України, чого суд першої інстанції не зробив. Тобто справу в суді першої інстанції розглянуто за відсутності відповідачів, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання.

Показання свідків, надані в нотаріальній конторі та посвідчені нотаріусом, не передбачені процесуальним законом як докази, що зазначено в постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі № 200/17947/16-ц. Тобто суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Позиція інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначає, що доводи про неналежне повідомлення учасника справи може бути предметом касаційного перегляду не інакше, як за особистою скаргою неповідомленого учасника, а не будь-якого іншого. Інформації щодо перебування ОСОБА_1 на окупованій території матеріали справи не містять. Відповідачка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи судом першої інстанції. Позов у частині визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, був залишений без задоволення за недостатністю доказів (показань свідків), тому посилання заявниці на недопустимість доказів є безпідставним.

Позиція Верховного Суду

Касаційні провадження в справі відкрито з підстав, передбачених пунктом 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги, відзиву та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

Верховний Суд, оцінюючи доводи касаційної скарги, першочерговозвертає увагу на ті, що містять посилання на порушення судами норм процесуального права, які згідно з частиною першою статті 411 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.

Тобто саме той учасник, якого неналежно повідомлено судом про час і місце розгляду справи, може посилатися на пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України як на підставу скасування оскаржуваних судових рішень.

Тому Верховний Суд перевіряє наявність підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України, лише стосовно заявниці ОСОБА_1 .

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Конституційний Суд України в Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що належний перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1. пункту 3 мотивувальної частини).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, становить фундаментальний принцип, та має на увазі зокрема право на «усне слухання». При цьому право на публічний розгляд було б позбавлене сенсу, якщо сторона у справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (Trudov v. Russia, № 43330/09, § 24, 27, рішення від 13 грудня 2011 року).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою, другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з частиною п`ятою статті 14 ЦПК України суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки-повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до частин другої, четвертої, п`ятої, шостої статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України).

Верховний Суд зазначає, що повідомлення сторін про час та місце розгляду справи суд здійснює відповідно до статті 128 ЦПК України. Якщо в матеріалах справи немає доказів про повідомлення учасника справи про час та місце розгляду справи, то він не може вважатися повідомленим належним чином.

ОСОБА_1 про дату, час та місце підготовчого засідання була повідомлена завчасно та належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документа 11 квітня 2024 року о 13 год. 00 хв. до електронного кабінету відповідачки в системі «Електронний суд» (т. 4, а. с. 88).

День отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи є днем вручення судової повістки (пункт 2 частини восьмої статті 128 ЦПК України).

Крім того, відповідно до матеріалів справи адресою листування (указує цю адресу і в касаційній скарзі) відповідачки ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 .

За цією адресою ОСОБА_1 надсилалася повістка про виклик у судове засідання 09 травня 2024 року (т. 4, а. с. 75). Рекомендоване повідомлення повернулося до суду з відміткою відділення поштового зв`язку про те, що адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду вважається днем вручення судової повістки.

Згідно з частиною першою статті 12-1 Закону України від 15 квітня 2014 року № 1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII) якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Однак с. Крюківщина Бучанського р-у Київської обл. не належить до тимчасово окупованої території України, тому в порядку статті 12-1 Закону № 1207-VII відповідачка не повинна була повідомлятися судом першої інстанції про дату, час і місце розгляду справи.

Суд першої інстанції не допустив порушення прав ОСОБА_1 знати про час і місце судового засідання (частина перша статті 8 ЦПК України), на доведення переконливості своїх заперечень проти позову, забезпечив можливість реалізувати процесуальні права, тому відсутні обов`язкові підстави скасування судових рішень.

У суді апеляційної інстанції від представника ОСОБА_1 - Ванджурака Р. В. надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі, що свідчить про оскарження заявницею рішення суду з формальних підстав, а не з мотивів порушення її права бути заслуханою.

Касаційна скарга мотивована також тим, що показання свідків, надані в нотаріальній конторі та посвідчені нотаріусом, не передбачені процесуальним законом як докази, що зазначено в постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі № 200/17947/16-ц; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Наведені доводи є безпідставними.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Така підстава скасування судового рішення передбачає, що суд в оскаржуваному рішенні послався на обставини, що мають суттєве значення, встановлені на підставі недопустимих доказів.

Однак суди відмовили в задоволенні вимоги позивача про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартири АДРЕСА_1 , оскільки жодних доказів, окрім пояснень свідків, позивачем не надано, а виключно покази свідків не можуть бути єдиним та беззаперечним доказом цих обставин.

Тобто суди критично оцінили показаннями свідків під час встановлення істотних для вирішення справи обставин, з огляду на що відсутні передбачені пунктом 4 частини третьої статті 411 ЦПК України підстави для скасування судового рішення.

По суті вирішення спору доводів у касаційній скарзі не наведено, тому Верховний Суд не переглядає справу поза межами касаційного оскарження (стаття 400 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення залишаються без змін, розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ванджурака Романа Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 травня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 09 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:О. М. Ситнік В. М. Ігнатенко І. М. Фаловська