ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 року м. Чернівці

Справа № 727/2515/24

Провадження №22-ц/822/356/25

Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Литвинюк І. М.,

суддів: Височанської Н. К., Перепелюк І. Б.

секретар Сарган Ю. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2025 року, головуючий у І-й інстанції Галичанський О. І.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу ) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 березня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги та вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів, стягуваних з відповідача на утримання дітей у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу ) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є достатнім та не буде порушувати майнові права платника аліментів.

Обґрунтованими та співмірними є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Суду не надано належних доказів, що понесені АО « Поляк та партнери» згідно з актом № 56 від 02 серпня 2024 року витрати мають відношення до даної справи. Так, сума витрат вказана «10 400 гривень», проте у нижній його графі прописом зазначено суму «десять тисяч п`ятсот гривень». У вказаному акті не вказано обсяг перекладу, з детальним роз`ясненням щодо кількості сторінок перекладу.

На зазначене рішення суду представник позивача ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2025 року змінити в частині стягнення аліментів на утримання дітей, зазначивши також дані ОСОБА_2 , як громадянина Румунії з ідентифікуючими даними ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий СПЧЛЕП Сучава 04.06.2016, та в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн та витрати на послуги перекладача в розмірі 10 400 грн.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2025 року оскаржується в частині зазначення ідентифікуючих даних відповідача ОСОБА_2 та розподілу судових витрат.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального права, судом не було досліджено та надано оцінки доказам, неповно встановлено обставини, які мають значення для вирішення справи та неправильно здійснено розподіл судових витрат, у зв`язку з чим рішення підлягає зміні в частині задоволення позовної вимоги та розподілу судових витрат.

Зазначає, що відповідачем надано копію трудового контракту, в якому він зазначений як громадянин Румунії з ідентифікаційними даними, що підтверджує доводи позивачки про наявність у нього подвійного громадянства, а також факт його офіційного працевлаштування та здійснення трудової діяльності в Румунії як громадянина цієї країни.

У зв`язку з цим позивачкою була подана заява про збільшення позовних вимог, якою просила суд: «Стягнути з ОСОБА_2 , громадянина України з ідентифікуючими даними РНОКПП - НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серїї НОМЕР_4 , виданий Першотравневим РВ УМВС України в Чернівецькій області 22.06.2011, громадянина Румунії з ідентифікуючими даними ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий СПЧЛЕП Сучава 04.06.2016, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітної плати та інших доходів щомісячно і до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду».

Суд першої інстанції у своєму рішенні не врахував та не зазначив факт наявності у відповідача громадянства Румунії, не навів мотивів відмови у задоволенні позовної вимоги в цій частині, хоча ця обставина була належним чином доведена апелянтом.

Відсутність належної оцінки доказів щодо наявності у відповідача громадянства Румунії та ігнорування цієї обставини судом першої інстанції є грубим порушенням норм процесуального права, передбачених ЦПК України. Це свідчить про неповноту дослідження фактичних обставин справи, що безпосередньо впливає на права та законні інтереси апелянта. Наявність у відповідача подвійного громадянства є важливою умовою для можливого стягнення аліментів за кордоном, зокрема на підставі міжнародних договорів, ратифікованих Україною.

Отже, судове рішення не відповідає принципам всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин справи, а тому підлягає зміні із зазначенням ідентифікаційних даних ОСОБА_2 , як громадянина Румунії.

Твердження про нібито неспівмірність заявленої суми відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 20 000 грн із складністю справи та виконаними роботами є безпідставним. Фактичний обсяг здійснених процесуальних дій свідчить про необхідність витрат у заявленому розмірі, що є обґрунтованим та відповідає принципу справедливості й розумності судових витрат.

Суд не взяв до уваги, що окрім часу, витраченого представником позивача безпосередньо у судовому засіданні, було витрачено також і час на підготовку до судових засідань.

Представником відповідача було подано до суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на адвоката, які підлягають розподілу між сторонами/ заперечення щодо витрат. Однак у своєму клопотанні представник відповідача не надав жодних належних доказів чи об`єктивних обґрунтувань на підтвердження невідповідності заявленої суми витрат, обмежившись лише власними суб`єктивними твердженнями та посиланням на те, що відповідач нібито не є громадянином Румунії.

Відмова суду першої інстанції у задоволенні клопотання щодо компенсації витрат на перекладача у сумі 10 400 грн є необґрунтованою та підлягає скасуванню.

У матеріалах справи містяться перекладені документи із чітким зазначенням, що переклад був виконаний саме перекладачем ОСОБА_5 , що виключає будь-які сумніви щодо правомірності заявлених витрат.

У відзиві представник відповідача Якобишена Т. Д. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Зазначає, що відповідно до довідки № 7301.14-5540/73.2-24 від 17.10.2024, наданої Управлінням ДМВ у Чернівецькій області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , документований паспортом громадянина України НОМЕР_5 , виданим 22 червня 2011 року Першотравневим РВ УМВС України в Чернівецькій області, та паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_6 від 17 травня 2016 року, орган видачі 7302.

ОСОБА_2 з питань виїзду на постійне проживання за кордон до УДМС у Чернівецькій області не звертався.

Інформація про вихід з громадянства України ОСОБА_2 в УДМС у Чернівецькій області відсутня. Втрата громадянства України УДМС у Чернівецькій області не ініціювалась.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України згідно зі статтею 3 Закону України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року.

Вказує на те, що у відповідача є місце реєстрації в Україні за адресою: АДРЕСА_1 .

Стороною позивача безпідставно подано дане клопотання в порядку ст. 498 ЦПК України, оскільки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є громадянином України та має на території України зареєстроване місце проживання, а тому у позивачки не було необхідності для подання клопотання про звернення суду України із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку статті 498 ЦПК України. Для подальшого стягнення аліментів з доходу відповідача на території Румунії, де останній офіційно проживає та працює, достатньо рішення суду держави України, з яким громадянин України (стягувач) звертається до Міністерства юстиції України або його міжрегіональні управління, яке передає відповідне звернення до Міністерства юстиції Румунії.

Заявлена позивачкою сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн є неспівмірною із складністю справи та виконаними роботами, а більша частина роботи виконана необґрунтовано та безпідставно.

Судом правомірно відмовлено у стягненні на користь позивачки витрат на послуги перекладача, оскільки відповідач ОСОБА_2 є громадянином України і у позивачки не було потреби звертатися до суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку ст. 498 ЦПК України та перекладу документів на румунську мову для громадянина України.

Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_6 просить стягнути з позивачки на користь відповідача витрати, понесені на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, суд апеляційної інстанції переглядає справу лише в частині зазначення ідентифікуючих даних відповідача ОСОБА_2 та розподілу судових витрат, в іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині, враховуючи доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає повністю, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки № 7301.14-5540/73.2-24 від 17 жовтня 2024 року наданої Управлінням ДМВ у Чернівецькій області вказано, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , документований паспортом громадянина України НОМЕР_5 виданий 22 червня 2011 року Першотравневим РВ УМВС України в Чернівецькій області та паспортом громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_6 від 17.05.2016 року, орган видачі 7302.

ОСОБА_2 з питань виїзду на постійне проживання за кордон до УДМС у Чернівецькій області не звертався.

Інформація про вихід з громадянства України ОСОБА_2 в УДМС у Чернівецькій області відсутня. Втрата громадянства України УДМС у Чернівецькій області не ініціювалась.

Враховуючи викладене ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є громадянином України згідно ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» від 18.01.2001 року.

Відповідно до Індивідуального трудового договору №2, укладеного 05.03.2024 року, відповідач ОСОБА_2 прийнятий на роботу до ТОВ « Арідентал» ( м. Сучава) лікарем стоматологом з 06.03.2024 року, з відповідною заробітною платою.

У грудні 2024 року представник позивача ОСОБА_3 подала за заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 , громадянина України з ідентифікуючими даними РНОКПП - НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серїї НОМЕР_4 , виданий Першотравневим РВ УМВС Українив Чернівецькій області 22.06.2011 року, громадянина Румунії з ідентифікуючими даними ІПН НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий СПЧЛЕП Сучава 04.06.2016року, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітної плати та іншихдоходів щомісячно ідо досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня звернення до суду.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 5 статті 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Відповідно до статті 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Громадянин України не може бути позбавлений громадянства і права змінити громадянство (частина перша статті 25 Конституції України).

Пунктом 2 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Згідно з пунктом 26 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає рішення про прийняття до громадянства України та припинення громадянства України, про надання притулку в Україні.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначено Законом України «Про громадянство України».

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про громадянство України», громадянство України - це правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; особа - фізична особа; громадянин України -особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; особа без громадянства - особа, яку жодна держава відповідно до свого законодавства не вважає своїм громадянином; міжнародний договір України - міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 2 Закону України «Про громадянство України» законодавство України про громадянство ґрунтується, зокрема, на принципах: єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи достовірних відомостей, зокрема відповідного Указу Президента про те, що відповідач ОСОБА_2 втратив громадянство України внаслідок набуття громадянства Румунії, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Колегія суддів зауважує, що порядок стягнення аліментів у відносинах з державою Румунія регулюється Конвенцією про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання 2007 року, порядок виконання якої визначається Інструкцією про виконання в Україні Конвенції про міжнародне стягнення аліментів на дітей та інших видів сімейного утримання, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15.09.2017 № 2904/5.

Отже, задовольняючи часткового позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у резолютивній частині рішення суду лише ідентифікуючі дані відповідача ОСОБА_2 , як громадянина України, оскільки у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Щодо розподілу судових витрат на правову допомогу та витрат на послуги перекладача, понесених позивачем у суді першої інстанції, слід зазначити наступне.

У частині першій статті 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження в справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частиною другою статті 141 ЦПК України в разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

Частинами шостою-восьмою статті 139 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною третьою, восьмою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) та в постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року в справі № 757/16448/17-ц (провадження № 61-48191св18).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) від 14 червня 2023 року в справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22).

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, в частинах п`ятій та шостій статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, витрат із залученням перекладача.

Під час визначення суми відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, суд має виходити з критерію реальності таких витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, в рішеннях від 23 січня 2014 року в справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі якщо, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також у постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19.

Представник відповідача ОСОБА_6 в суді першої інстанції щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу подала відповідне клопотання про їх зменшення, яке було враховане судом першої інстанції.

Отже, вирішуючи питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції, дослідивши подані на підтвердження відповідних витрат докази, перевіривши доводи сторін, у тому числі заперечення сторони відповідача щодо розміру заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, надав правильну оцінку співмірності суми витрат зі складністю справи та необхідністю процесуальних дій в суді, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності розміру витрат та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зменшення витрат на професійну правничу допомогу з 20 000 грн до 5 000 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно відмовлено в стягненні на користь позивачки витрат на послуги перекладача, оскільки інтереси відповідача ОСОБА_2 представляла адвокат Якобишена Т. Д., тому у сторони позивача не було потреби звертатися до суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави у порядку ст. 498 ЦПК України та перекладу документів на румунську мову, тобто стороною позивача не доведено, що витрати на перекладача у даній справі були необхідними.

Отже, суд першої інстанції, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, надав належну правову оцінку доказам, наданим позивачем на підтвердження судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, правильно застосував відповідні норми ЦПК України та урахував судову практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права в оскаржуваній частині не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи.

У відповідності до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення першої інстанції в оскаржуваній частині без змін, оскільки підстави для його скасування відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача Якобишена Т. Д. просить вирішити питання про судові витрати на правничу допомогу, понесені ОСОБА_2 у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суд апеляційної інстанції стороною відповідача надано наступні докази: Договір про надання правничої допомоги № 177 від 07.10.2024, укладений між адвокатом Якобишеною Т. Д. та відповідачем ОСОБА_2 ; Додаткова угода № 1 від 01.04.2025 до договір про надання правничої допомоги № 177 від 07.10.2024, якими визначено розмір гонору у сумі 10 000 грн; платіжна інструкція №Р24А412883274Ш9062 від 01.04.2025 про сплату відповідачем ОСОБА_2 на користь адвоката Якобишеної Т. Д. коштів у розмірі 10 000 грн, де в призначенні платежу зазначено, відповідно до договору № 177 від 07.10.2024 по апеляції на рішення у справі № 727/2515/24.

Копію відзиву з додатками було надіслано представнику позивача Поляка М. В., що підтверджується квитанцією №3172229 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС.

Отже, стороною відповідача підтверджено документально, що ОСОБА_2 дійсно були понесені витрати на правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а загальний розмір таких витрат складає 10 000 грн, що підтверджено належними та допустимими доказами.

Разом з тим, сторона позивача не скористалася правом на подання клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, а також те, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишено без змін, надання належних доказів на підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, приймаючи до уваги відсутність клопотання, передбаченого ч. 5 ст. 137 ЦПК України про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що такі витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача в повному обсязі.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 18 лютого 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за надання професійної правничої допомоги у суді апеляційної інстанції у розмірі 10 000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

І. Б. Перепелюк