Справа № 724/1814/24
Провадження № 2/724/21/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Ковальчук Т.М.

за участі

секретаря судового засідання: Мазної О.М.

позивача: ОСОБА_1

представників позивача ОСОБА_2 ,

відповідача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хотин Чернівецької області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну черговості спадкування

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про зміну черговості одержання права на спадкування.

В обґрунтування позову посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна сестра ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . За життя спадкодавець заповіту не склала. Спадкоємцем першої черги за законом є онука померлої ОСОБА_3 (відповідачка у справі) на підставі ст.1266 ЦК України, за правом представлення, так як її батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше за свою матір ОСОБА_5 .

Позивач зазначає, що відповідно до статті 1262 ЦК України вона є спадкоємцем другої черги та у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Вважає, що має право на спадкування разом із відповідачкою, яка є спадкоємцем першої черги і яка закликається до спадкування, оскільки здійснювала догляд за померлою та утримувала її з липня 2008 року та по день смерті.

Зазначає, що у 2008 році, під час перебування за кордоном на заробітках, ОСОБА_5 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримала важку черепно-мозкову травму, тривалий час лікувалась та у 2009 році визнана інвалідом другої групи безстроково. Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 17.02.2010 р. ОСОБА_5 була визнана недієздатною, а ухвалами суду від 17.07.2012 р. та від 18.10.2018 її було призначено опікуном над недієздатною ОСОБА_5 .

Позивач, посилаючись на ч.2 ст.1259 ЦК України, вказує, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, сплачувала комунальні платежі, та надавала іншу допомогу спадкодавцеві, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані, зокрема періодично поміщала сестру на лікування в Чернівецьку обласну психіатричну лікарню та інші медичні заклади, де перебувала разом з нею, купувала ліки, їжу, предмети гігієни тощо, постійно готувала їй їжу, щотижня відводила до свого будинку де мила її, приймала ванни та викликала додому перукаря; робила прибирання та ремонт будинку ОСОБА_5 ; постійно спілкувалася з нею, поздоровляла зі святами тощо. Всі ці обставини існують у своїй сукупності.

Також, зазначає, що 10.02.2009 р. ОСОБА_5 не розуміючи значення своїх дій уклала договір купівлі-продажу власного житлового будинку по АДРЕСА_1 , який рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 18.06.2012 року, за її позовною заявою, як опікуна, було визнано недійсним.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просить змінити черговість на одержання права на спадкування і надати їй, спадкоємцю другої черги за законом, право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Процесуальні дії у справі. Подані заяви (клопотання) сторін.

12 червня 2024 року ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с.49 том 1).

27.06.2024 року представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Боднарюком В.І. до суду подано відзив на позов, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.54-55). Відзив обгрунтовано тим, що позивач ОСОБА_1 , мешканка с.Клішківці починаючи з 2008 року і по день смерті ОСОБА_5 разом з останньою за адресою АДРЕСА_1 , не проживала. Господарський номер 8 та АДРЕСА_1 розташовані на одному подвір`ї. ОСОБА_5 разом зі своїм сином ОСОБА_6 та онукою ОСОБА_3 вели спільне господарство та проживали разом з 2008 року до квітня 2018 року, тобто до моменту поміщення ОСОБА_5 до будинку інтернат. Вказує, що ОСОБА_5 з 04.04.2018 і до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 перебувала в ОКУ «Хотинський психоневрологічний будинок інтернат» на повному державному утриманні. Просить критично віднестися до посилань позивача, що після ДТП за участі покійної ОСОБА_5 (з 2008 року) вона постійно турбувалася про сестру, в тому числі допомагала їй пересуватись, постійно готувала їжу. Просив стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на правову допомогу.

29.07.2024 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Раєвським І.А. до суду подано відповідь на відзив (а.с.71-81 том 1)в якій зазначає, що виходячи зі змісту ч.2 ст.1259 ЦК України спільне проживання не є обов`язковою умовою для зміни черговості спадкування. Додатково вказав, що після ДТП і госпіталізації ОСОБА_5 до італійської лікарні, позивач та її чоловік ОСОБА_7 їздили в лікарню відвідати сестру, дізнатись про стан її здоров`я, позивач спілкувалась з лікарями, кілька місяців до виписки ОСОБА_5 перебувала поряд з нею в італійській лікарні. Крім того, позивач займалася оформленням документів для повернення ОСОБА_5 в Україну, за власний рахунок оплачувала транспорт для перевезення сестри з Італії в Україну та супроводжувала її повернення додому. По поверненню в Україну чоловік ОСОБА_5 помер, тому витрати на поховання несла також позивач, оскільки син ОСОБА_5 не працював та коштів не мав. В Україні позивач займалась лікуванням сестри, їздила з нею на консультації до лікарів, організовувала госпіталізацію для лікування після аварії та поточних захворювань, тобто здійснювала всі можливі заходи, щоб забезпечити їй належне лікування та догляд. За станом здоров`я ОСОБА_5 була визнана інвалідом другої групи та недієздатною, опіку над якою здійснювала позивач, оскільки син та онучка спадкодавця не допомагали їй опікуватися останньою. Відповідач інтересу до бабусі-спадкодавця не проявляла, жодних матеріальних витрат на утримання будинку, лікування чи догляд за бабусею не несла. Незважаючи на те, що позивач і працювала, і мала власне господарство, вона знаходила час та турбувалась і опікувалась сестрою. У 2013 році внаслідок погіршення здоров`я позивача, ухвалою суду від 11.11.2013 позивач була звільнена від повноважень опікуна, проте продовжувала постійно опікуватися та створювати всі необхідні умови для повноцінного життя сестри. З часом психічний стан ОСОБА_5 погіршувався, у 2017-2018 році її двічі примусово госпіталізовували до Чернівецької обласної психіатричної лікарні для обстеження і лікування. У зв`язку зі стійкими інтелектуальними та психічними порушеннями, агресивною поведінкою ОСОБА_5 , що створювало небезпеку для неї та оточуючих, а також з тим, що за станом здоров`я ОСОБА_5 потребувала постійного стороннього догляду, побутового обслуговування та надання медичної допомоги і комплексу реабілітаційних послуг, остання у період з 04.04.2018 року і по день смерті перебувала в Хотинському психоневрологічному будинку інтернат, організацію розміщення в якому також займалася лише позивач. За час перебування ОСОБА_5 в даному закладі позивач її відвідувала, привозила різні гостинці, їжу, одяг, засоби гігієни, різні речі, спілкувалась з нею, вітала зі святами. Також продовжувала доглядати за будинком сестри, наводила в ньому лад, сплачувала комунальні платежі. Після смерті ОСОБА_5 позивач організовувала та несла витрати на поховання спадкодавця. Крім того, на думку представника позивача, відповідач надає суду неправдиві відомості щодо спільного проживання з бабусею. Так, дійсно онучка проживала з ОСОБА_5 з народження і до 4-5 років. Потім відповідач переїхала до батьків, які проживали і працювали в Москві, де і пішла до школи. Після повернення з Москви, вона фактично проживала у своєї бабусі по лінії матері, а у 2013 році уклала шлюб з ОСОБА_3 , відповідно з моменту реєстрації шлюбу проживала разом зі своїм чоловіком в с. Малинці за місцем проживання чоловіка. Щодо доводів відповідача ОСОБА_8 , що вона проживала разом з бабусею та батьком та вели спільне господарство з 2008 по 2018 рік, то вказує, що господарські номери будинків дійсно знаходяться на одному подвір`ї і до 2008 року були під одним погосподарським номером, а в кінці 2008 початок 2009 року дані будинки були розділені на два окремих господарських номери 8 та 8 «а» із розділенням права власності між спадкодавцем та її сином. Фактично відповідач не проживала за вказаною адресою років з 4-5, а її батько проживав періодично. Так, ОСОБА_6 був засуджений за злочин та відбував покарання у вигляді позбавлення волі у період з 24.04.2009 року до умовно дострокового звільнення 03.01.2013 року, а отже, не міг проживати та вести спільне господарство у вказаний період. Також син спадкодавиці неодноразово перебував під адміністративним арештом за порушення правил адміністративного нагляду і відповідно не завжди знаходився вдома з матір`ю, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно матері. ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , але фактично там не проживала та господарство не вела. Крім того, будинок під номером АДРЕСА_1 був пошкоджений внаслідок пожежі 27.09.2013 року саме вдень весілля відповідачки. Будинок пошкоджений по сьогоднішній день і в ньому неможливо проживати.

03.09.2024 року представником відповідача, в порядку ст.180 ЦПК України, подані заперечення на відповідь на відзив (а.с.121-122 том 1), в яких зазначає, що твердження позивача, що відповідач жодної участі у допомозі бабусі не надавала, до бабусі не навідувалася, не відповідає дійсності. Так, звертає увагу суду, що ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 11.11.2013 року задоволено заяву позивача про звільнення її від обов`язків опікуна. Як вбачається зі змісту ухвали суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з даною заявою, так як її стан здоров`я погіршився, в той час як хвора ОСОБА_5 має сина та онуку ОСОБА_3 . Отже, позивач підтверджувала той факт, що хвора має сина та онуку, які проживали з ОСОБА_5 та здійснювали за нею догляд, в той час як позивач формально виконувала обов`язки опікуна. Звертає увагу суду, що дійсно 27.09.2013 року, фактично в день весілля відповідачки, її недієздатна бабуся, перебуваючи під опікою позивача, вчинила пожежу, в результаті якої житловий будинок було пошкоджено, а сама хвора мало не загинула. Також зазначає, що під час перебування ОСОБА_5 в будинку-інтернаті на повному державному утриманні, позивач отримувала 25 відсотків розміру пенсії хворої ОСОБА_5 , а згодом отримала виплати на поховання хворої, яка померла в м. Хотин саме перебуваючи в інтернаті.

Ухвалою суду від 03.09.2024 року витребувано з Хотинської державної нотаріальної контори належним чином посвідчені копії матеріалів спадкової справи №302/2021, заведеної після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.136 том 1).

Ухвалою суду від 15.11.2024 року, за клопотанням представника відповідача, витребуваноз Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області наступну інформацію: чи здійснювалась виплата ОСОБА_1 - 25 відсотків розміру пенсії призначеної недієздатній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Якщо так, то протягом якого періоду та в якому розмірі виплачувалась пенсія; чи наявна в матеріалах пенсійної справи ОСОБА_5 , заява ОСОБА_1 про отримання частини пенсії ОСОБА_5 ; чи отримувала ОСОБА_1 , виплати на поховання після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Хотин Чернівецької області (а.с.150-151 том 1).

27.11.2024 року з Хотинської державної нотаріальної контори надійшли належним чином посвідчені копії матеріалів спадкової справи №302/2021, заведеної після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.154-172 том 1).

Ухвалою суду від 09.12.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Головному управлінню Пенсійного фонду України в Чернівецькій області продовжено строк до 15.01.2025 для виконання ухвали суду від 15.11.2024 (а.с.183-184 том 1).

15.01.2025 року надійшла витребувана інформація з ГУПФ України в Чернівецькій області (а.с.186-187 том 1).

Ухвалою суду від 22.01.2025 року поновлено представнику відповідача строк для подачі клопотання про витребування доказів. Витребувано з ОКУ «Хотинський психоневрологічний будинок інтернат» інформацію щодо розпорядження ним грошовими коштами (пенсією) ОСОБА_5 , яка перебувала на повному державному утриманні інтернату, з зазначенням періоду отримання та розміру пенсії (а.с.210-211 том 1).

06.02.2025 року з ОКУ «Хотинський психоневрологічний будинок інтернат» до суду надійшла витребувана інформація (а.с.214 том 1).

Ухвалою суду від 03.03.2025 року клопотання представника позивача про поновлення строку для подання доказів та долучення письмових доказів - залишено без задоволення (а.с.47 том 2).

Аргументи учасників справи

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Вважає, що вона має право на зміну черговості спадкування, оскільки належним чином виконувала обов`язки опікуна. Доповнивши, що після дорожньо транспортної пригоди, яка трапилася з сестрою в Італії, вона привезла її додому, в подальшому оформила офіційно опікунство над нею з 2010 по 2013 рік. Під час перебування сина ОСОБА_5 у місцях позбавлення волі, то її сестра проживала сама, оскільки вона на той час працювала, тому найняла жінку, яка здійснювала догляд за її сестрою. У 2013 році за станом здоров`я звільнилася від обов`язків опікуна і в той час вже син сестри ОСОБА_9 повернувся з місць позбавлення волі і була онучка ОСОБА_3 . Проте, вона продовжувала здійснювати догляд за сестрою, періодично, під час загострень хвороби у сестри, поміщувала її до психіатричної лікарні на лікування. ОСОБА_5 до поміщення в будинок інтернат проживала у своєму власному будинку в с. Малинці, тому що бажала там проживати. Під час пожежі, яка сталася у 2013 році, вона була офіційно опікуном, але з сестрою не проживала, бо мала свій власний будинок, але відвідувала сестру постійно, готувала їй їжу. За станом здоров`я ОСОБА_5 можна було залишати саму, проте згодом її стан здоров`я погіршився і це стало небезпечно, тому було прийнято рішення про поміщення її до будинку-інтернат. Вона часто брала сестру до себе додому, купала її, перевдягала, утримувала будинок, сплачувала комунальні послуги за весь період, бо зі сторони відповідача цього ніхто не здійснював, вирішувала питання з підключенням газу, світла, так як були відключення за борги. Під час здійснення опікунства отримувала пенсію підопічної та з цих коштів оплачувала послуги, однак їх не вистачало, тому докладала власні кошти. В період, коли була звільнена від обов`язків опікуна, пенсію сестри не отримувала, тоді пенсію отримував син ОСОБА_5 . Також за власні кошти займалася питанням повернення належного ОСОБА_5 будинку, який було продано її сином.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги довірительки підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позові та відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі. Пояснила суду, що про те, що вона має право на спадкування після смерті бабусі ОСОБА_5 дізналася з листа нотаріуса. Тоді вона звернулася з заявою до нотаріуса на прийняття спадщини ОСОБА_5 , як спадкоємець першої черги за законом за правом представлення. Від нотаріуса їй стало відомо, що окрім неї, з заявою про прийняття спадщини ОСОБА_5 звернулася рідна сестра бабусі - ОСОБА_1 . Після цього, вона мала розмову з позивачем, яка просила її відмовитись від прийняття спадщини. Зазначила, що у 2008 році вона була неповнолітньою, ходила до школи, а її батько ОСОБА_6 працював, у бабусі ОСОБА_5 , після ДТП, була доглядальниця. Потім в їх сім`ї почалися фінансові труднощі і у її батька виникли борги, який взяв кредит під заставу будинку АДРЕСА_1 , в подальшому на даний будинок був накладений арешт. Щодо продажу будинку АДРЕСА_2 , їй нічого відомо не було. Вона по мірі можливості допомагала доглядати бабусю. Так, дійсно вона з бабусею проживала в різні періоду, у 2013 році вийшла заміж і проживала у чоловіка. Був період, коли вони проживали всі разом в будинку АДРЕСА_3 є літньою прибудовою. В літній період проживала в будинку бабусі, оскільки зимою там не було можливості проживати. Зазначає, що позивач навідувалася до сестри рідко, під час опікунства, остання не брала її до себе додому купати, перевдягатися. Бабуся постійно скаржилася, що ОСОБА_1 забирала пенсію. Розпорядником пенсії не була ані вона, ані батько. Під час перебування ОСОБА_5 на лікуванні в психіатричній лікарні її не відвідувала. Про перебування бабусі в будинку-інтернаті дізналася від батька.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог просив відмовити за необґрунтованості, з підстав, викладених у відзиві на позов.

Фактичні обставини встановлені судом

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку, встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 05.04.2021 року виконавчим комітетом Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області (а.с. 8 том 1).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок, що розташований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.23-28,31,172-173 том 1).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №65748248 від 27.07.2021 року вбачається, що заповіти, посвідчені від імені ОСОБА_5 , у вказаному реєстрі відсутні (а.с.158 том 1).

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є її онука ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , спадкоємцем другої черги рідна сестра ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.6,32-34, 165-166 том 1).

З матеріалів спадкової справи № 302/2021, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , вбачається, що 27 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Хотинської державної нотаріальної контори Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті сестри ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.155 зворот том 1).

22 вересня 2021 року ОСОБА_3 звернулася до Хотинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом, після смерті своєї бабусі ОСОБА_5 , батько якої (син спадкодавиці) ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.163 том 1).

Судом встановлено, що в липні 2008 року під час перебування за кордоном на заробітках, ОСОБА_5 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, отримала важку черепно-мозкову травму, тривалий час лікувалася, що підтверджується медичними документами, зокрема, випискою з операційного відділення лікарні Вітторіо Венето, Італія від 18.10.2008 року, витягом з історії хвороби Чернівецької обласної психіатричної лікарні №4287 про стаціонарне лікування ОСОБА_5 у період з 27.07.2009 по 07.08.2009 року (а.с.11-15 том 1).

Організацію повернення ОСОБА_5 з Італії на територію України здійснювала позивач ОСОБА_1 , що підтверджується копіями паспорта для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_1 та посвідченням особи на повернення в Україну на ім`я ОСОБА_5 , виданого 07.10.2008, з відмітками про перетин кордону України на в`їзд в одному пункті пропуску 19.10.2008 р. (а.с.82-83 том 1).

Так згідно витягу з історії хвороби Чернівецької обласної психіатричної лікарні №4287 встановлено, що ОСОБА_5 знаходилась на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Чернівецької обласної психіатричної лікарні з 27.07.2009 по 07.08.2009 з діагнозом : наслідки перенесеної важкої черепно-мозкової травми (22.07.2008), забій головного мозку, субархноїдальний крововилив; розлад особистості, помірний, змішаного ґенезу (а.с.15 том 1).

З матеріалів справи встановлено, що 23 вересня 2009 року ОСОБА_5 визнана інвалідом другої групи. Інвалідність встановлена безстроково.

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 лютого 2010 року у справі № 2о-18/10 ОСОБА_5 , 1949 р.н., визнано недієздатною. При розгляді цієї справи судом встановлено, що ОСОБА_5 знаходилась на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні Чернівецької обласної психіатричної лікарні з 27.07.2009 по 07.08.2009 з діагнозом : наслідки перенесеної важкої черепно-мозкової травми (22.07.2008), забій головного мозку, субархноїдальний крововилив; розлад особистості, помірний, змішаного генезу. Згідно висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 29 січня 2010 року ОСОБА_5 страждає хронічним психічним захворюванням у формі деменції (недоумства) хронічного походження і за своїм психічним станом розуміти значення своїх дій та керувати ними вона не може (а.с.40-41 том 1).

ОСОБА_1 у період з 20.05.2010 року по 11.11.2013 року та з 18.10.2018 року по 04.04.2021 року була призначена опікуном недієздатної ОСОБА_5 , що підтверджується судовими рішеннями наявними в матеріалах справи (а.с.16-17,19-21 том 1).

Судом також встановлено, що в березні 2011 року позивач ОСОБА_1 , яка діяла в інтересах ОСОБА_5 як опікун, звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі продажу житлового будинку номер АДРЕСА_1 , укладений 10.02.2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_12 та посвідчений приватним нотаріусом Хотинського районного нотаріального округ Чернівецької області Масловською І.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №444. Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 18.06.2012 року (справа №2-76/12) договір купівлі-продажу від 10.02.2009 року було визнано недійсним, з підстав, що ОСОБА_5 на момент вчинення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними (а.с.18-20 том 1).

Згідно довідки виконавчого комітету Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області за №2171 від 26.07.2021 року, ОСОБА_5 , 1949 року народження, згідно погосподарської книги №10 за 2021-2025 роки, особовий рахунок № НОМЕР_2 , була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 з 1969 року по день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.29 том 1).

Згідно довідки Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області №975 від 20.09.2021, яка наявна в матеріалах спадкової справи № №302/2021, покійна ОСОБА_5 була прописана та проживала одна за адресою АДРЕСА_1 (а.с.164 зворот, том 1).

Згідно акту обстеження житлово побутових умов проживання від 25.06.2024 року, складеного комісією в складі: старости с.Малинці Боярин В., депутата Клішковецької сільської ради Білого А. та сусідів ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , було обстежено будинок АДРЕСА_1 . З акту встановлено, що господарські номери 8 та 8-а розташовані на одному подвір`ї по АДРЕСА_1 . Зі слів сусідів стало відомо, що ОСОБА_1 , жителька с. Клішківці з 2008 по день смерті ОСОБА_5 разом з нею не проживала (а.с.59 том 1).

Згідно довідки виконавчого комітету Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області за №540 від 26.06.2024 року, господарський номер 8 та АДРЕСА_1 , розташовані на одному подвір`ї. Зі слів сусідів, стало відомо, що ОСОБА_5 разом зі своїм сином ОСОБА_6 та онукою ОСОБА_3 вели спільне господарство та проживали разом з 2008 до квітня 2018 року (а.с.59 том 1).

З довідок ОКУ «Хотинський психоневрологічний будинок-інтернат» від 26.06.2024 №128 та від 04.07.2024 за №140, встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебувала в даній установі на повному державному утриманні з 04.04.2018 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно наказу від 04.04.2018 р. за №21. ОСОБА_5 поступила до установи на підставі путівки Департаменту соціального захисту населення Чернівецької ОДА від 29.03.2018 року №65 із діагнозом: виражені зміни особистості органічного ґенезу, експлозивний варіант, в/лікарняна ремісія, згідно заключення ЛКК Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 14.12.2017 №473. Під опікою ОКУ «Хотинський психоневрологічний будинок-інтернат» не перебувала. Згідно із записами у Журналі реєстрації відвідувань підопічних, які мають опікунів, за період перебування ОСОБА_5 у закладі, опікун ОСОБА_1 неодноразово відвідувала свою підопічну, приносила їй гостинці та додаткові необхідні речі. Також постійно цікавилася її станом здоров`я та умовами перебування у закладі, з відповідальністю виконувала обов`язки опікуна по відношенню до своєї підопічної, що також підтверджується завіреними копіями сторінок із Журналу реєстрації відвідувань підопічних (а.с.58, 92-107 том 1).

З відповіді ОКУ «Хотинський психоневрологічний будинок інтернат» за №30 від 06.02.2025 року на виконання ухвали суду від 22.01.2025, встановлено, що питання щодо розподілу грошових коштів (пенсій) осіб, які перебувають на повному державному утриманні у закладах соціального захисту регулюється Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно п.1,3 ст. 48 цього закону, під час перебування на повному державному утриманні у відповідній установі особі виплачується 25 відсотків призначеної пенсії. У випадках, якщо розмір його пенсії перевищує вартість утримання, виплачується різниця між пенсією і вартістю утримання, але не менше 25 відсотків призначеної пенсії. Частина пенсії, що залишилася після виплати суми пенсії пенсіонеру та членам його сім`ї, перераховується до установи, де пенсіонер перебуває на повному державному утриманні за його особистою заявою. На рахунок ОКУ «Хотинський психоневрологічний будинок- інтернат» надходило 75 відсотків пенсійних коштів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , протягом періоду перебування останньої у закладі (а.с.214 том 1).

Згідно відомостей Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 10.12.2025 року, наданих на виконання ухвали суду про витребування доказів від 15.11.2024, встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебувала на обліку в ГУПФ України в Чернівецькій області, як одержувачка пенсії за віком. За матеріалами пенсійної справи встановлено, що ОСОБА_5 04.04.2018 року була зарахована на повне державне утримання до Хотинського психоневрологічного будинку інтернат (наказ №21 від 04.04.2018 року). В матеріалах паперової пенсійної справи №000 ОСОБА_5 наявна її заява від 12.04.2018 про перерахування коштів на її поточний рахунок в ПАТ АТ «Ощадбанк». Заява ОСОБА_1 про перерахування на поточний рахунок частини пенсії (25 відсотків розміру пенсії) ОСОБА_5 та копія рахунку у пенсійній справі відсутня. Згідно заяви від 06.04.2021 ОСОБА_1 про виплату допомоги на поховання органом Пенсійного фонду 08.04.2021 року було нараховано та виплачено допомогу на поховання за померлу ОСОБА_5 (а.с.186-187 том 1).

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні надав покази, з яких вбачається, що він з позивачем є сусідами, знає її та її родину з дитинства. Йому відомо, що ОСОБА_5 певний час перебувала в Італії та там потрапила в дорожньо- транспортну пригоду. Після аварії її лікували, була дуже хвора. Коли привезли ОСОБА_5 в с. Малинці з Італії, позивач постійно їздила до неї, забезпечувала сестру продуктами харчування, одежею, неодноразово забирала її в с. Клішківці до себе додому, де купала, перевдягала, стригла. Стрижку здійснювала його дружина, яка є перукарем, також вона перешивала одяг ОСОБА_5 . Він неодноразово відвозив позивачку в с.Малинці до сестри, також позивач наймала працівників для проведення поточного ремонту будинку сестри, прибирання в городі, на подвір`ї, яким сплачувала кошти, оплачувала йому бензин за перевезення. ОСОБА_5 після ДТП самостійно рухалася, доглядала себе, могла себе обходити, але була дуже агресивна. Разом з тим, в неї дрижали руки, не могла себе купати, тому постійно потребувала догляду, який здійснювала ОСОБА_1 . В одному господарстві з покійною проживав син ОСОБА_9 , але в іншому будинку. Позивач неодноразово привозила сумку з приготовленою їжею сестрі та її сину, щоб між ними не виникали суперечки за продукти.

Свідок ОСОБА_16 в суді показала, що після аварії в ОСОБА_5 були проблеми зі здоров`ям психологічного характеру, у зв`язку з чим, вона періодично проходила лікування в психіатричній лікарні. Позивач відвідувала сестру під час перебування в лікарні, привозила їжу, одяг та інші речі. Так як вона працювала на той час в психіатричній лікарні, то і через неї позивач передавала сестрі всі необхідні речі. Також позивач вирішувала всі побутові потреби сестри, сплачувала комунальні послуги. Після пожежі, яка сталася в будинку сестри позивача, ОСОБА_1 привезла свою сестру до неї додому проживати десь на місяць. У ОСОБА_5 після пожежі були обпечені руки, їй потрібен був сторонній догляд, щоб годувати її, з`явилися прояви загострення хвороби. В подальшому позивач помістила сестру до Клішковецької амбулаторії, а згодом за станом здоров`я сестри до психіатричної лікарні. У зв`язку з даними подіями, у ОСОБА_1 трапився інсульт і вона офіційно відмовилася від опікунства, але незважаючи на це, сестру не залишала, провідувала її, приносила продукти харчування. Також їй відомо, що будинок в якому проживала ОСОБА_5 був проданий її сином ОСОБА_9 , оскільки в нього були борги. Позивач займалася справами по поверненню будинку своїй сестрі. Також зазначила, що під час перебування ОСОБА_5 в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні, її ніхто не відвідував, крім сестри. Під час проживання ОСОБА_5 у неї вдома після пожежі, до неї син та онука не приходили. Вона разом з позивачем тричі відвідувала ОСОБА_5 в Хотинському психоневрологічному будинку- інтернаті. Після смерті ОСОБА_5 позивач забирала тіло покійної та організовувала похорон.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні надала покази, з яких вбачається, що вона є сусідкою позивача. ОСОБА_5 після аварії спочатку ходила з паличкою, все було добре, з часом її стан погіршився, погано говорила, ставала агресивною, їй потрібно було лікування і опіка. Весь цей час опікою займалася ОСОБА_1 . Коли позивач працювала, то наймала жінку, яка здійснювала догляд за сестрою. В період до поміщення ОСОБА_5 в будинок- інтернат, позивач часто привозила її до себе додому, купала, стригла, переодягала, збирала її речі з дому, прала і відвозила назад. Також позивач часто разом з нею відвідувала сестру в будинку - інтернат, купала її там, привозила продукти, влаштувала їй свято.

Свідок ОСОБА_18 пояснила, що позивач наймала її робити ремонти в будинку ОСОБА_5 в с. Малинці, перед поверненням останньої з Італії додому після аварії. Після дорожньо транспортної пригоди стан ОСОБА_5 змінився, вона стала більш агресивною, що було помітно, до всього придиралася. Її чоловік майже кожного місяця відвозив позивача до сестри, яка возила продукти сестрі. Вона теж їздила з позивачем, до місця проживання ОСОБА_5 , купали її там, перевдягали, речі брала прати додому. ОСОБА_1 боялася йти до сестри сама, так як ОСОБА_19 була дуже агресивна. Машину залишали внизу на дорозі, щоб вона її не побила, був випадок, що тікали з будинку. Приступи агресії в ОСОБА_5 були моментами, вона могла себе обслуговувати. Оскільки в с. Малинці належних умов не було, то позивач брала сестру до себе додому, купала її, перевдягала, що було постійно, свідок навіть їй в цьому допомагала. Також свідок повідомила, що позивач провідувала свою сестру в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні. В подальшому після пожежі стан ОСОБА_5 погіршився, можливості тримати її вдома не було, тому було вирішено помістити її до Хотинського психоневрологічного будинку інтернат.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 показав, він працює медичним братом в Хотинському психоневрологічному будинку інтернат з 2008 року. ОСОБА_5 перебувала в будинку інтернат на лікуванні до дня смерті. ОСОБА_5 за своїм психічним станом «була нічого», а часом доводилось, робити їй уколи, бо вона не давала жити тим, хто поряд із нею. Під час перебування ОСОБА_5 в будинку інтернат, майже щомісяця її відвідувала сестра ОСОБА_1 , привозила продукти, ОСОБА_5 впізнавала свою сестру, спілкувалася з нею. Факт відвідування відповідачкою ОСОБА_3 хворої не може підтвердити.

У судовому засіданні в якості свідків зі сторони відповідачки були допитані: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_3 .

Так, свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні надав покази, з яких вбачається, що він є депутатом Малинецького старостинського округу Клішковецької сільської ради. Так, йому відомо, що після повернення ОСОБА_5 із-за кордону після аварії, яка сталася там, з нею проживав син ОСОБА_9 , навідувалася онучка ОСОБА_3 . Йому відомо, що ОСОБА_5 часто виходила в село, заходила до його матері, просила про допомогу по господарству, приготувати їжу, доглядати за нею. Не бачив, щоб ОСОБА_1 проживала разом з сестрою. Про те, що ОСОБА_5 була визнана недієздатною та перебувала в будинку-інтернаті йому не було відомо.

Свідок ОСОБА_22 показала, що працювала в сільській раді, їй відомо, що ОСОБА_5 проживала зі своїм сином та онучкою ОСОБА_3 , під час навчання в школі займалася онучкою. ОСОБА_5 неодноразово зверталася в сільську раду про допомогу, наголошувала на тому, що не хоче, щоб сестра була її опікуном. Під час спілкування ОСОБА_5 була адекватною, розуміла все, про що говорять. Зі слів ОСОБА_5 їй було відомо, що пенсію отримує сестра, бо вона скаржилася на це.

Свідок ОСОБА_23 зазначила, що ОСОБА_5 , після аварії, яка сталася з нею в Італії, проживала в себе вдома в с. Малинці. Стан здоров`я останньої змінився, погано говорила, координація рухів була порушена, проте не була безпорадною, могла сама себе обходити, всюди ходила, приходила часто до неї в гості. Також після дорожньо- транспортної пригоди ОСОБА_5 просила прийти їй допомогти, проживала з сином ОСОБА_9 та онучкою ОСОБА_27 .

Свідок ОСОБА_25 , яка є свекрухою відповідачки, в судовому засіданні пояснила, що після повернення ОСОБА_5 з Італії, разом з нею проживали син та онука ОСОБА_27 . Син ОСОБА_9 певний час перебував в місцях позбавлення волі, то за ОСОБА_5 доглядала онука ОСОБА_27 . Вона особисто приходила допомагати по господарству, на городі, приносила і готувала їжу, але ОСОБА_1 там не зустрічала. Зі слів сина та невістки їй відомо, що ОСОБА_5 перебувала на лікуванні в інтернаті, але з приводу чого невідомо. ОСОБА_5 знала, що її опікуном є рідна сестра, однак зверталася до профспілки колективу школи з питанням, щоб зняли опікуна, при цьому скаржилася, що ОСОБА_1 за нею не доглядає, нічого не робить, казала, що навіщо опікун, якщо в неї є діти, які її доглядають. Позивач не брала свою сестру додому, щоб помити, перевдягнути. До того часу, як ОСОБА_5 помістили в будинок- інтернат, остання розуміла значення своїх дій. Зазначила, що її син одружився з відповідачем в 2013 році і в день розпису в будинку ОСОБА_5 сталася пожежа, причини якої їй невідомі.

Свідок ОСОБА_26 пояснила, що вона працювала головою Малинецької сільської ради з 1987 по 2021 рік, знайома з покійною ОСОБА_5 , яка проживала в с. Малинці з сином ОСОБА_9 і онукою ОСОБА_27 . Онука проживала певний період в Москві, потім бабуся забрала її до себе додому, але вона там постійно не проживала. Їй відомо, що ОСОБА_5 привезли з Італії після дорожньо транспортної пригоди, яка трапилася там, вже хвору. ОСОБА_1 принесла в сільську раду документи, що вона є опікуном сестри ОСОБА_5 , вирішувала це питання через суд, але у зв`язку з чим її визнали недієздатною, їй невідомо. Час від часу позивач приносила сестрі їжу, приходила до неї. ОСОБА_5 навіть після того, як її визнали недієздатною, могла ходити в магазин, робити покупки, сама себе обслуговувати, розуміла значення своїх дій. Часто приходила в сільську раду, вони спілкувалися. Під час бесіди ОСОБА_5 скаржилася, що сестра забирає її пенсію, що їй недостатньо їжі, яку приносить сестра. Їй відомо, що ОСОБА_5 періодично проходила лікування і поверталася додому. В день реєстрації шлюбу ОСОБА_3 , в спірному будинку сталася пожежа. На той час там проживали ОСОБА_5 з сином. ОСОБА_1 , яка була опікуном покійної, там не було, вона приїхала, коли пожежу загасили. Їй відомо, що син ОСОБА_5 відчужив будинок матері, але ОСОБА_1 через суд визнала договір купівлі продажу даного будинку недійсним.

Свідок ОСОБА_24 зазначила, що працює в дитячому садочку та є колегою ОСОБА_3 . Була свідком того, як до ОСОБА_3 на роботу приїжджала тітка ОСОБА_1 для розмови щодо спадкування майна ОСОБА_5 . Після розмови з тіткою ОСОБА_8 була засмучена, плакала, повідомила, що тітка просила написати заяву нотаріусу про відмову від спадщини.

Свідок ОСОБА_3 , який є чоловіком відповідачки, пояснив, що до моменту укладення шлюбу з ОСОБА_3 , остання проживала з бабусею і батьком і навіть після укладення шлюбу. ОСОБА_5 після аварії проживала в с. Малинці постійно, до того часу як потрапила в будинок- інтернат. ОСОБА_5 була при пам`яті, пам`ятала всі дати, під час ходьби трохи тягнула ногу і їй важко було розмовляти, порушена була мова. Хто був її опікуном йому невідомо. Також йому невідомо, чи забирала ОСОБА_1 сестру до себе додому та чи привозила їй продукти харчування. Ініціатива помістити ОСОБА_5 в будинок інтернат була ОСОБА_1 . Під час перебування ОСОБА_5 в даному закладі, вони з дружиною навідувалися до неї, передавали продукти харчування, спілкувалися з нею, але намагалися цього не афішувати.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини - дня смерті спадкодавця (частина друга статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України).

Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Статтею 1262 ЦПК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (частина перша статті 1267 ЦК України).

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18)).

Одержання права на спадкування наступною чергою стосується другої-п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

Разом із тим, стаття 1259 ЦК України передбачає можливість зміни черговості одержання права на спадкування, у тому числі і за рішенням суду.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 753/16113/20 (провадження № 61-2552св23).

Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2022 року у справі № 372/3988/20-ц (провадження№ 61-5062св22), від 22 березня 2023 року у справі № 753/10668/19 (провадження № 61-11248св22).

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 401/2614/17 (провадження № 61-14759св20), від 28 червня 2023 року у справі № 691/1559/18 (провадження № 61-1917св23)).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 мотивувала позов тим, що має право на спадкування разом зі спадкоємцем першої черги, яка закликається до спадкування, тобто з відповідачем, оскільки здійснювала догляд за померлою та утримувала її з липня 2008 року по день смерті останньої, була призначена опікуном сестри. Посилаючись на частину другу статті 1259 ЦК України, вказує, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, сплачувала комунальні платежі та надавала іншу допомогу спадкодавцеві, яка через тяжку хворобу була у безпорадному стані.

Безпорадний стан ОСОБА_5 підтверджується медичними документами та судовими рішеннями, згідно яких ОСОБА_5 внаслідок перенесеної важкої черепно-мозкової травми від автомобільної аварії 22.07.2008 була визнана у 2009 році інвалідом другої групи безтерміново та у 2010 році недієздатною, це підтверджується медичною випискою з операційного відділення лікарні Вітторіо Венето, Італія від 18.10.2008 року; витягом з історії хвороби ОСОБА_5 . Чернівецької обласної психіатричної лікарні №4287; висновком судово-психіатричної експертизи від 29.01.2010; рішеннями Хотинського районного суду Чернівецької області від 17.02.2010 (справа №2о-15) та від 18.06.2012 року (справа №2-76/12).

Крім того, ОСОБА_5 за своїм психічним станом при укладанні договору купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 10.02.2009 року не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, що було встановлено судом у рішенні Хотинського районного суду Чернівецької області від 18.06.2012 (справа №2-76/12).

У зв`язку з наявністю у ОСОБА_5 важкого психічного розладу: виражені зміни особистості органічного (травматичного з 2008 року) ґенезу, експлозивний варіант, остання у 2017 році була примусово госпіталізована до психіатричного закладу та в подальшому 04.04.2018 року поміщена до ОКУ «Хотинський психоневрологічний будинок-інтернат», у якому постійно проживала та отримувала догляд і медичне лікування до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свідок ОСОБА_20 , який працює медбратом Хотинського психоневрологічного будинку-інтернат, в суді підтвердив хворобливий стан ОСОБА_5 , яка за своїм психічним станом «була нічого», а часом доводилось, робити їй уколи, бо вона не давала жити тим, хто поряд із нею.

Допитані свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , також підтвердили, що ОСОБА_5 була не зовсім адекватною, часто була агресивною, безпідставно скаржилась, систематично та тривало лікувалась у Чернівецькій обласній психіатричній лікарні.

Суд вважає, що надані позивачем докази безспірно встановлюють, що ОСОБА_5 з липня 2008 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 перебувала у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування, яку їй тривалий час надавала рідна сестра ОСОБА_1 .

Твердження відповідача ОСОБА_3 та свідків сторони відповідача, що ОСОБА_5 була «нормальна», розуміла значення своїх дій, спростовуються вищенаведеними доказами, крім того, вказані свідки, згідно їх показів, не перебували постійно поряд із ОСОБА_5 , не відвідували її у лікарнях, коли вона лікувалась, не займались власне лікуванням ОСОБА_5 .

Щодо здійснення позивачем опіки над ОСОБА_5 , її матеріальне забезпечення та надання їй іншої допомоги протягом тривалого часу, то суд зазначає, що в судовому засіданні підтверджено, що саме позивач ОСОБА_1 , в липні 2008 року після дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з ОСОБА_5 , поїхала закордон до італійської лікарні, де перебувала на лікуванні її сестра, доглядала за нею, була поряд з нею в лікарні до жовтня 2018 року, займалася оформленням документів для повернення сестри в Україну та супроводжувала під час повернення її в Україну, що підтверджується відмітками у паспортах про перетин кордону, медичними виписками з італійської лікарні.

Крім того, суд бере до уваги, що дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показами свідків підтверджено забезпечення спадкодавця позивачем необхідними ліками, продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, сплату комунальних послуг, організація та оплата періодичних косметичних ремонтів, прибирання будинку та господарства, в якому проживала ОСОБА_5 , періодично забирала сестру до себе додому, де купала, переодягала, стригла, возила на обстеження, до лікарень, займалася оформленням інвалідності сестри (а.с.35-39 том 1), що також підтверджується показами свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , та показами свідка ОСОБА_26 , яка також підтвердила, що позивач періодично приходила і привозила їжу ОСОБА_28 , була її опікуном.

Показами свідка ОСОБА_16 підтверджено, що у вересні 2013 року після пожежі за місцем проживання ОСОБА_5 , позивач відвідувала сестру у Клішковецькій лікарні, купувала ліки та все необхідне, та після виписки з лікарні організовувала постійний догляд за сестрою, яка проживала у неї, допомагала їй з переодяганням та гігієнічними процедурами, перев`язками, постійно відвідувала. Також свідок зазначила, що син і онука не провідували ОСОБА_5 під час її тимчасового проживання у неї вдома. Пізніше позивач забезпечила подальшу госпіталізацію сестри до Чернівецької обласної психіатричної лікарні на стаціонарне лікування.

Доводи відповідача про те, що пожежу в будинку у вересні 2013 р вчинила ОСОБА_5 і що це свідчить про невиконання позивачем обов`язків опікуна, суд вважає необґрунтованими та жодними доказами не підтверджені.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 була опікуном своєї сестри ОСОБА_5 у період з 20.05.2010 року по 11.11.2013 року та з 18.10.2018 року по 04.04.2021 року, що підтверджується судовими рішеннями наявними в матеріалах справи (а.с.16-17,19-21 том 1).

При цьому, у період звільнення ОСОБА_1 від обов`язків опікуна, за станом здоров`я, з листопада 2013 по жовтень 2018 року інший опікун ОСОБА_5 не призначався.

Суд звертає увагу також на те, що саме за зверненням позивача, яка звернулася у березні 2011 року до суду з позовом, як опікун ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку від 10.02.2009 року, який було укладено ОСОБА_5 , за рішенням суду було визнано даний договір недійсним та повернуто у власність ОСОБА_5 незаконно проданий будинок по АДРЕСА_1 , який наразі входить до складу спадщини та відносно якого виник спір між сторонами.

Також судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 займалася організацією поміщення сестри ОСОБА_5 до ОКУ «Хотинський психоневрологічний будинок-інтернат», що не заперечується відповідачем та підтверджується показами свідків.

Під час перебування ОСОБА_5 в ОКУ «Хотинський психоневрологічний будинок інтернат» у період з 04.04.2018 по 04.042021 рр позивач відвідувала сестру у даному закладі, привозила їжу, одяг, необхідні речі, вітала зі святами, що підтверджується довідкою ОКУ «Хотинський психоневрологічний будинок-інтернат» №140 від 04.07.2024; завіреними копіями сторінок із Журналу реєстрації відвідувань підопічних даного закладу (а.с.58, 92-107 том 1), а також показами свідків ОСОБА_20 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Після смерті ОСОБА_5 . 04.04.2021 позивач займалася організацією поховання сестри, що підтвердила свідок ОСОБА_16 та вбачається з інформації наданої ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 10.12.2024 про виплату ОСОБА_1 допомоги на поховання за померлу ОСОБА_5 (а.с.186 том 1).

Ураховуючи вищевикладені обставини, дослідивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивач опікувалася та матеріально забезпечувала ОСОБА_5 з липня 2008 року по день смерті, надані позивачем докази містять відомості про безпорадний стан спадкодавця та неможливість останньої самостійно здійснювати догляд за собою та задовольняти побутові потреби.

Суд критично відноситься до доводів сторони відповідача про спільне проживання відповідача ОСОБА_3 , її батька ОСОБА_6 разом з ОСОБА_5 з 2008 по квітень 2018 року, а також те, що не позивач, а вони здійснювали догляд та матеріально забезпечували ОСОБА_5 , оскільки вони не підтверджуються належними та достовірними доказами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що син спадкодавиці ОСОБА_6 з 2008 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав з матір`ю ОСОБА_5 періодично. Так, у період з 24.04.2009 по 03.01.2013 відбував покарання в місцях позбавлення волі за вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 10.06.2010 р (а.с.59-60, 85-86 том 2), після відбуття покарання офіційно працевлаштований не був, матір`ю не піклувався, вчиняв з нею сварки, за що притягувався до адміністративної відповідальності, що підтверджується постановами суду (а.с.61,63-64 том 2), отже ні фізичної, ні матеріальної допомоги матері не надавав, крім того, з пояснень самої відповідачки, наданих в суді та показів свідків, встановлено, що син померлої мав фінансові труднощі та борги, у зв`язку з чим взяв кредит під заставу будинку по АДРЕСА_1 .

Суд зазначає, що наявні у справи відомості про те, що відповідач ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , не свідчить про те, що за даною адресою відповідач фактично проживала, оскільки згідно довідок Клішковецької сільської ради №2171 від 26.07.2021 та №705 від 23.05.2024, ОСОБА_5 на момент смерті була зареєстрована та проживала одна.

Свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 підтвердили в суді, що в ті моменти, коли вони були на господарстві ОСОБА_5 , там проживала сама ОСОБА_5 та періодами її син ОСОБА_6 .

До показів свідків зі сторони відповідача суд відноситься критично, оскільки частина свідків є членами родини відповідача, а решта не змогла однозначно підтвердити, де саме проживала відповідач у період з 2008 по квітень 2018 року, зокрема, свідки плутались у показаннях, то повідомляли, що відповідач проживала з бабусею у малолітньому віці, то до заміжжя, то проживала на два господарства і бабиному і чоловіка, то просто навідувалась до баби. Свідок ОСОБА_26 повідомила, що ОСОБА_5 проживала разом з сином, невісткою та онукою ОСОБА_27 , але у які роки проживала не повідомила.

Отже, досліджені в судовому засіданні докази у сукупності не доводять твердження відповідача ОСОБА_3 про проживання, опікування та догляд нею ОСОБА_5 та не спростовують доводи та докази позивача, що саме ОСОБА_1 опікувалась, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу своїй сестрі ОСОБА_5 , яка через тяжку хворобу була неспроможна самостійно забезпечувати себе.

Таким чином, судом при розгляді даної справи, було встановлено наявність сукупності обставин, передбачених ч.2 ст.1259 ЦК України, які є підставою для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування, а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.258, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, ст.ст.1216-1218, 1220, 1223, 1258, 1259, 1261, 1262, 1266, 1270, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зміну черговості спадкування- задовольнити.

Надати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ), спадкоємцю другої черги за законом, право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через Хотинський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_6 .

Повний текст судового рішення складено 06.05.2025 року.

Суддя Т.М.Ковальчук