ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2025 року м. Кропивницький

справа № 399/375/24

провадження № 22-ц/4809/111/25

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дьомич Л.М., Чельник О.І.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Щепілов Олександр Володимирович, на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 22 липня 2024 року (суддя Шульженко В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

встановив:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до з ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з останнього на свою користь борг з урахуванням 3% річних, заборгованості зі сплати пені та заборгованості зі сплати інфляційних витрат в загальному розмірі 21837,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21.04.2021 між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 18000,00 грн та зобов`язаний був ці грошові кошти повернути без відсотків до 30.05.2021. Вказав, що 11.04.2024 він направив на адресу відповідача поштове відправлення з описом з вимогою про повернення боргу, однак грошові кошти станом на день звернення з позовом відповідач не повернув. У зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 18000,00 грн зі сплати боргу, а також за період з 31.05.2021 по 23.02.2022 заборгованість зі сплати 3% річних в розмірі 396,00 грн, заборгованість зі сплати пені в розмірі 2239,88 грн, та заборгованість зі сплати інфляційних втрат в розмірі 1201,63 грн, що разом становить 21837,51 грн. Відповідач у добровільному порядку повертати позику не бажає.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 22 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що із копії розписки про отримання грошових коштів (мовою оригіналу «расписка о получении денежных средств») (а.с.9) вбачається, що 21.04.2021 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наведені паспортні дані, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , отримав від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою АДРЕСА_2 , грошову суму 18000 грн.

Отже, ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання повернути дані грошові кошти в повному обсязі ОСОБА_1 до 30.05.2021 без відсотків по домовленості з ОСОБА_1 .

Оригінал розписки судом оглянуто в судовому засіданні шляхом демонстрації її позивачем на камеру в режимі відеоконференції.

11.04.2024 ОСОБА_1 направив на адресу відповідача вимогу про повернення боргу (а.с.10).

Згідно наданого позивачем розрахунку, 3% річних за період з 31.05.2021 по 23.02.2022 396 грн, пеня за період з 31.05.2021 по 23.02.2022 2239,88 грн, інфляційні втрати 1201,63 грн (а.с.11-13).

Встановивши дані обставини справи, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що надана позивачем розписка від 21.04.2021 не підтверджує отримання ОСОБА_2 грошових коштів саме у борг.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновок суду про те, що розписка не доводить надання позивачем коштів саме в борг, є необґрунтованим.

Зокрема, суд першої інстанції не навів аргументів, через яких він дійшов висновку, що розписка, яка містить дані про суму отриманих коштів, особу яка їх отримала, особу яка їх надала, зобов`язання про повернення коштів у визначений строк, не підтверджує отримання коштів у борг.

Аналізуючи обставини справи апеляційний суд вважає, що між сторонами склались боргові зобов`язання, відповідно до яких ОСОБА_2 , отримавши від ОСОБА_1 18000 грн., взяв на себе зобов`язання повернути дані грошові кошти в повному обсязі ОСОБА_1 до 30.05.2021 без відсотків.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частинами першою, другою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17 і підтримані Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною третьою статті 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора (частини перша, четверта статті 545 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Досліджена апеляційним судом копія розписки від 21.04.2021, яка міститься в матеріалах справи, підтверджує факт отримання відповідачем грошових коштів в сумі 18 000 грн та зобов`язання їх повернути позивачу в строк до 30 травня 2021 року.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 3028 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Щепілов Олександр Володимирович, задовольнити.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 22 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 18 000 грн, 3 % річних за період з 31.05.2021 по 23.02.2022 в сумі 396 грн, пеня в розмірі 2239,88 грн, інфляційні витрати 1201,63 грн, а всього 21 837, 51 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 3028 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.05.2025.

Судді:

О.А.Письменний Л.М. Дьомич О.І. Чельник