Житомирський апеляційний суд
Справа №274/8409/24 Головуючий у 1-й інст. Хуторна І. Ю.
Категорія 76 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №274/8409/24 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Бердичівтеплоенерго» про зобов`язання укласти трудовий договір та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Хуторної І.Ю. в м. Бердичів Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати, що по відношенню до нього, відповідач допустив дискримінацію, мобінг при спробі працевлаштуватись на посаду оператора котельні до КП «Бердичівтеплоенерго»;

- зобов`язати відповідача укласти трудовий договір з ним на посаду оператора котельні, починаючи з 25 вересня 2024 року;

- стягнути з КП «Бердичівтеплоенерго» на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 25 вересня 2024 року по дату прийняття рішення в розмірі середнього заробітку оператора котельні на КП «Бердичівтеплоенерго».

В обґрунтування позову зазначав, що 25.09.2024 він звернувся до КП «Бердичівтеплоенерго» із заявою про працевлаштування. Вказує, що дану заяву він подав до скриньки підприємства з написом «Для вхідної кореспонденції». Оскільки адміністрація підприємства на час подачі заяви не працювала, надати для огляду документи, зокрема, які посвідчують особу та трудову книжку не виявилось можливим. Зазначає, що у поданій заяві він вказав про бажання укласти трудовий договір з КП «Бердичівтеплоенерго», намір звернення до суду за захистом своїх прав, про наявність між сторонами судових спорів в минулому, про неправомірність мобінгу зі сторони КП «Бердичівтеплоенерго», та неправомірність дискримінації пов`язаної з поводженням з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування на те. Звертає увагу на те, що з аналогічними заявами про працевлаштування він звертався до КП «Бердичівтеплоенерго» 01.10.2024, 11.10.2024, шляхом подачі таких заяв через поштове відділення та 02.10.2024, 07.10.2024, 10.10.2024, 14.10.2024, 15.10.2024, 16.10.2024, 17.10.2024 та 18.10.2024 шляхом подачі таких заяв до скриньки з написом «Для вхідної кореспонденції». Зазначає, що від КП «Бердичівтеплоенерго» йому поштових відправлень не надходило, по жодній із заяв поданих КП «Бердичівтеплоенерго» з ним не уклало трудовий договір, тоді як відповідачем було проведено набір працівників на посаду оператора котельні 17.10.2024 за заявкою на працівників від 16.10.2024.

Посилаючись на ч. 1 та ч. 7 ст. 43 Конституції України, КЗпП України, Закон України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» та на практику Європейського суду з прав людини (справа «Пічкур проти України», заява №10441/06, рішення від 07.11.2013, пункт 48-49), вказує, що відповідачем було допущено відносно нього дискримінацію та мобінг, про що свідчать, на його думку, неодноразове звернення до суду за захистом своїх прав, неодноразові повідомлення відповідачу, щодо того, що він має намір звернутись до суду за захистом своїх прав у разі їх порушення, неоднакове відношення відповідача до нього, в порівняні з іншими особами, при розгляді заяв на працевлаштування. Звертає увагу на те, що інших працівників КП «Бердичівтеплоенерго» приймало на роботу, тоді як йому на його численні заяви про бажання працевлаштуватись, надавало відповідь, що не приймає, та більше не вчинило жодних дій щодо укладення трудового договору. Стверджує, що КП «Бердичівтеплоенерго» не запрошувало його для укладення трудового договору. Вказує, що він має належне посвідчення про закінчення професійно-технічної освіти на посаду оператора котельні та три висновки психофізіологічної експертизи з дозволом на виконання роботи оператора котельні, трудову книжку, свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Також стверджує, що він має закінчену вищу освіту. Враховуючи вищевикладене просив задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції не вірно зробив висновок про те, що аудіофайли датовані 26.09.2024, 07.10.2024, 10.10.2024, 14.10.2024, 15.10.2024, 18.10.2024, 17.10.2024, 22.10.2024 та 24.10.2024 не містять будь-якої доказової інформації. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції звільнив відповідача від обов`язку подавати належні копії документів. Зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінку відповідям відповідача. Вказує, що судом першої інстанції проігноровано норму ст. 5-1 КЗпП України. Зазначає, що суд першої інстанції неправомірно зробив припущення того, що він після «залишення» заяв йшов з приміщення підприємства. Вказує, що висновки суду першої інстанції про те, що він не звертався до адміністрації підприємства чи іншої уповноваженої особи ґрунтуються на припущеннях. Зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. Звертає увагу на те, що його право звертатися до суду гарантоване чинним законодавством України. Вказує, що суд першої інстанції не розглядав обставину та не досліджував докази дискримінації, ст. 2-1 КЗпП України, наміру звернення до суду за захистом своїх прав, неоднакове відношення відповідача до нього в порівнянні з іншими особами. Також зазначає, що суд першої інстанції не розглядав обставину та не досліджував докази мобінгу. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

07 квітня 2025 року на адресу суду від КП «Бердичівтеплоенерго» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вважає, що апеляційна скарга не піддягає задоволенню, оскільки мотиви (аргументи) та підстави зазначені в скарзі є безпідставними та необґрунтованими. Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства України. Вказує, що відповідач є об`єктом критичної інфраструктури, робота на посаді оператора котельні не належить до категорії сезонних. Зазначає, що при прийнятті на роботу на посаду оператора котельні на опалювальний сезон з працівником укладається строковий трудовий договір, строк якого встановлений за погодженням сторін. Саме такий договір укладається між підприємством та працівником з початком опалювального сезону і на період опалювального сезону. Звертає увагу на те, що позивач просив укласти трудовий договір на посаду оператора котельні з 25.09.2024, з тієї дати, коли фактично ще взагалі не розпочато опалювального сезону 2024-2025 років. Вказує, що наказом підприємства №100 від 15.10.2024 в 2024 році розпочато опалювальний період 2024-2025 років з 17 жовтня 2024 року. Зазначає, що власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, має право вільного вибору серед кандидатів на зайняття робочого місця. Вказує, що апелянт залишаючи щоразу в приміщенні адмінбудівлі відповідача заяву на працевлаштування, не вчинив необхідних дій для укладення трудового договору в письмовій формі, не надав належним чином оригінали всіх необхідних документів передбачених ст. 24 КЗпП України. Вважає, що оскільки скаржник не перебуває з відповідачем в трудових правовідносинах, тому безпідставним є посилання на норми права згідно яких гарантується право працевлаштованих працівників. Зазначає, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують дискримінацію та мобінг при спробі працевлаштуватись на посаду оператора котельні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 25.09.2024, 26.09.2024, 02.10.2024, 10.10.2024, 14.10.2024, 15.10.2024, 16.10.2024, 17.10.2024, 18.10.2024 ОСОБА_1 звертався до КП «Бердичівтеплоенерго» із заявами, які були опущені до скриньки за написом «Для вхідної кореспонденції» в приміщенні КП «Бердичівтеплоенерго» та із заявами від 01.10.2024, 11.10.2024, які надіслані на адресу КП «Бердичівтеплоенерго» поштою, у яких просив прийняти його на роботу оператором котельні. У заявах вказував, що має належне посвідчення про закінчення професійно-технічної освіти на посаду оператора котельні, висновки психофізіологічної експертизи з дозволом на виконання роботи оператора котельні, паспорт, трудову книжку, свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Повідомив, що має закінчену вищу освіту, військово-обліковий документ. Надасть для ознайомлення оригінали цих документів під час настання обставин укладення трудового договору.

До матеріалів справи позивач долучив фотокопії протоколів та висновків психофізіологічної експертиз №6-4072/37465, №6-4072/37466, №6-4072/37467 від 03.09.2024, копію диплома спеціаліста, копію посвідчення № НОМЕР_1 оператора котельні, виданого 04.09.1998 та свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Також позивач долучив до позову ухвали про відкриття провадження у справах за його позовом до КП «Бердичівтеплоенерго»: від 02.06.2012 у справі №0603/3764/12 про визнання трудового договору укладеного безстроково та зміну дати звільнення, від 26.12.2012 у справі №0603/6799/12 про визнання відмови в працевлаштуванні необґрунтованою, зобов`язання укласти безстроковий трудовий договір, зобов`язання виплатити кошти за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, від 23.10.2013 у справі №274/6500/13-ц про визнання відмови в працевлаштуванні необґрунтованою, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, від 05.04.2013 у справі №274/1908/13-ц про визнання не в повній мірі оплату роботи в нічний час, зобов`язання сплатити заборгованість по заробітній платі, від 03.12.2014 у справі №274/6209/14-ц про зобов`язання укласти трудовий договір та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, від 28.12.2015 у справі №274/5149/15-ц про зобов`язання укласти договір, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, від 08.11.2016 у справі №274/5431/16-ц про зобов`язання укласти трудовий договір та стягнення середнього заробітку, від 02.11.2017 у справі № 274/4455/17 про зобов`язання укласти трудовий договір та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, від 13.11.2018 у справі №274/6062/18 про зобов`язання укласти трудовий договір, від 12.11.2019 у справі №274/6766/19 про зобов`язання укласти трудовий договір та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, від 07.11.2020 у справі №274/7153/20 про зобов`язання укласти трудовий договір та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, від 28.10.2021 у справі №274/6696/21 про зобов`язання укласти трудовий договір та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, від 014.11.2022 у справі №274/6464/22 про зобов`язання укласти трудовий договір та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, від 30.10.2023 у справі №274/7465/23 про зобов`язання укласти трудовий договір та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

КП «Бердичівтеплоенерго» на заяви ОСОБА_1 листами від 25.09.2025, 04.10.2024, 11.10.2024, 14.10.2024, 15.10.2024, повідомило останнього, що прийом працівників на виконання обов`язків оператора котельні не здійснюється. У листах зазначається, що будь-яких документів та додатків до заяви підприємство не отримувало. У листі від 23.10.2024 КП «Бердичівтеплоенерго» повідомило, що прийом працівників на виконання обов`язків оператора котельні здійснено.

У листі Житомирської обласної військової адміністрації від 09.07.2024, серед іншого, вказано, що відповідно до наказу від 08.07.2024 №611 Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України затверджено Перелік підприємств, що обслуговують системи життєзабезпечення, які операторами об`єктів критичної інфраструктури сектору системи життєзабезпечення, згідно з Секторальним переліком об`єктів, до якого включено також КП «Бердичівтеплоенерго», .

Відповідно до розпорядження №478 від 02.08.2024 Житомирської обласної військової адміністрації, КП «Бердичівтеплоенерго»:

- визнано підприємством, яке відповідає критеріям, зазначеним у пп. 4), 5), 6) п. 2 Критеріїв та порядку, за якими здійснюється визначення підприємств, установ та організацій, які є критично важливими для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, а також критично важливими для забезпечення потреб Збройних Сил, інших військових формувань в особливий період, затверджених постановою №76;

- визнано підприємством критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення Житомирської області в особливий період.

Відповідно до п. 3 та п. 8 рішення виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області №359 від 26.09.2024, опалювальний період 2024-2025 р.р. для мешканців будинків (квартир) з централізованим опаленням, бюджетних закладів, установ та організацій, на балансі яких знаходяться котельні встановлено з 01.11.2024. Директору КП «Бердичівтеплоенерго» Приймаку С.В., керівникам бюджетних, комунальних некомерційних підприємств, установ та організацій, на балансі яких знаходяться котельні, при умові пониження середньодобової температури повітря протягом трьох діб нижче +8°С, розпочати опалювальний сезон раніше.

Згідно з наказом КП «Бердичівтеплоенерго» №100 від 15.10.2024, на виконання рішення Бердичівської міської ради №359 від 26.09.2024 опалювальний період 2024-2025 рр. розпочато 17.10.2024, що вбачається також з повідомлення виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 19.12.2024.

Крім того, КП «Бердичівтеплоенерго» на сторінці facebook було розміщено оголошення у якому повідомляло мешканців міста про початок опалювального сезону 2025-2025 р.р. з 18.10.2024.

У заяві свідка від 12.11.2024 директор КП «Бердичівтеплоенерго» Сергій Приймак на виконання вимог ст. 93 ЦПК України надав відповіді на запитання позивача, поставлені у позовній заяві та вказав таке:

- можливість провести співбесіду роботодавцю з претендентом на роботу та отримати необхідні документи у КП «Бердичівтеплоенерго» була відсутня, оскільки позивач не вчинив необхідних дій для укладання трудового договору в письмовій формі, не надав належним чином оригінали всіх необхідних документів (ст. 24 КЗпП України), які передбачені трудовим законодавством. ОСОБА_1 в приміщенні відповідача залишав лише заяви про прийняття на роботу оператором котельні;

- під час укладення трудового договору громадяни зобов`язані подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, за наявності трудову книжку, документ про освіту, стан здоров`я та ін. Разом з тим, залишаючи заяви на працевлаштування будь-яких документів та додатків до заяв відповідачем не отримано. Провести співбесіду роботодавцю з претендентом на посаду оператора котельні було неможливо. Звернення до службових (відповідальних за прийом на роботу) осіб підприємства ОСОБА_1 не реалізоване;

- відповідно до наказу від 08.07.2024 №611 Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України затверджено Перелік підприємств, що обслуговують системи життєзабезпечення, які операторами об`єктів критичної інфраструктури сектору системи життєзабезпечення, згідно з секторальним переліком об`єктів до якого включено також КП «Бердичівтеплоенерго»;

- у зв`язку з уведенням на території України правового режиму воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 (зі змінами) та застосуванням заходів правового режиму воєнного стану, визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану» та у зв`язку з відсутністю укриття в приміщенні підприємства куди під час проведення особистого прийому могли б пройти громадяни у разі сповіщення сигналу «Повітряна тривога» та з метою здійснення необхідних заходів для відвернення терористичної загрози, збереження матеріальних цінностей підприємства та іншого майна, запобігання проникненню на територію підприємства сторонніх осіб, недопущення пронесення вибухонебезпечних предметів у будівлі та на територію КП «Бердичівтеплоенерго», яке є об`єктом критичної інфраструктури відповідно до статуту комунального підприємства «Бердичівтеплоенерго», затвердженого рішенням міської ради 28.02.2023 року №784, довідки Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України №8737/25/14-24 від 09.07.2024, розпорядження Житомирської обласної військової адміністрації №478 від 02.08.2024 - підприємство запровадило часткове обмеження відвідування сторонніх осіб на об`єкти та приміщення підприємства;

- 17.10.2024 з громадянами, які дійсно бажали працевлаштуватись, були укладені строкові трудові договори операторами котелень, оскільки вони особисто з`являлись на підприємство з оригіналами потрібних документів для ознайомлення з умовами праці, проходження співбесіди та отримання повної інформації про запропоновану роботу;

- підприємству невідомо про документи, які знаходяться у позивача, власником яких є КП «Бердичівтеплоенерго»;

- не укладення трудового договору обґрунтовано тим, що позивач не вчинив необхідних дій для укладення такого договору та не надав оригінали всіх необхідних документів. Залишаючи заяви на працевлаштування, будь-яких документів та додатків до заяв не надавав. Не реалізував можливість звернення до службових осіб підприємства для укладення договору.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що на переконання суду, дії позивача не демонстрували його дійсного наміру працевлаштуватися. Позивач не звертався до адміністрації підприємства чи іншої уповноваженої особи із заявою на працевлаштування, він не надав визначених частиною другої статті 24 КЗпП України документів. Доказів того, що підприємство чинило Літковичу В.В. перешкоди у поданні ним заяви про працевлаштування, разом із визначеними законом документами, або ж не приймало такі документи ОСОБА_1 теж не подав, як і доказів того, що йому було відмовлено у надані інформації щодо того хто на підприємстві безпосередньо відповідає за прийом працівників на роботу, у які дні заплановано прийом працівників на посаду оператора котельні, коли буде проведено співбесіди з працівниками та які документи мають бути подані. Не встановлено обставин, які б доводили, що при вирішенні питання про прийняття на роботу оператором котельні позивача та інших працівників, уповноваженою особою КП «Бердичівтеплоенерго» було допущено пряме або непряме обмеження прав позивача чи допущення прямих або непрямих переваг іншим працівникам при укладенні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання. Факти звернення ОСОБА_1 до суду із позовами до КП «Бердичівтеплоенерго» щорічно, починаючи із 2012 року не свідчать про вчинення відносно нього дискримінації чи мобінгу.

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

За змістом ст. 22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу.

Трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст. 21 КЗпП України).

Пункті 6 частини першої статті 24 КЗпП України визначає, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Згідно з частиною другою статті 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, -також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 24 КЗпП України Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що на посаду оператора котельні у КП «Бердичівтеплоенерго» працівники були прийняті з 17.10.2024 року.

Позивач, звертаючись із заявами з проханням прийняти його на роботу оператором котельні 25.09.2024, 26.09.2024, 01.10.2024, 02.10.2024, 07.10.2024, 10.10.2024, 11.10.2024, 14.10.2024, 15.10.2024, 16.10.2024, 17.10.2024, 18.10.2024 залишав такі заяви у скриньці для вхідної кореспонденції та направляв дві заяви поштовим зв`язком.

Одночасно, позивач проводив відеозйомку залишення ним заяв від 25.09.2024, 02.10.2024 та від 16.10.2024 у скриньці для вхідної кореспонденції та після чого він йшов з приміщення підприємства.

Суд першої інстанції правильно вважав, що такі дії позивача не демонстрували його дійсного наміру працевлаштуватися. Позивач не звертався до адміністрації підприємства чи іншої уповноваженої особи із заявою на працевлаштування, він не надав визначених частиною другою статті 24 КЗпП України документів.

Матеріали справи не містять доказів того, що підприємство чинило Літковичу В.В. перешкоди у поданні ним заяви про працевлаштування, разом із визначеними законом документами, або ж не приймало такі документи ОСОБА_1 теж не подав, як і доказів того, що йому було відмовлено у надані інформації щодо того хто на підприємстві безпосередньо відповідає за прийом працівників на роботу, у які дні заплановано прийом працівників на посаду оператора котельні, коли буде проведено співбесіди з працівниками та які документи мають бути подані.

Зі змісту статті 22 КЗпП України вбачається, що праву власника на вільний вибір серед кандидатів на зайняття робочого місця, кореспондується його обов`язок не допускати необґрунтованої відмови у прийняття на роботу.

За цією нормою, необґрунтованою є відмова у прийнятті на роботу працівника без будь-яких мотивів, або з підстав, що не стосуються кваліфікації чи професійних якостей працівника, або з інших підстав, не передбачених законом.

Встановивши, що причиною відмови у прийнятті ОСОБА_1 на роботу послугував той факт, що на час подання ряду заяв ОСОБА_1 набір працівників не здійснювався та до заяв він не долучив будь-яких додатків, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що такі мотиви у прийняття позивача на роботу не суперечать закону.

Крім того, обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 також посилався на те, що відповідач не прийнявши його на роботу, допустив дискримінацію та/або мобінг.

Так, згідно з частинами 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Заборона дискримінації гарантується Європейською конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, відповідно до ст. 14 якої «користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою».

При цьому Протокол №12 до Конвенції, ратифікований Україною 09.02.2006, розширює сферу дії заборони дискримінації на будь-яке право, що гарантується національним законодавством, навіть якщо таке право не передбачене Конвенцією.

Статтею 1 цього Протоколу передбачено, що «здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження, або за іншою ознакою».

У статті 2-1 КЗпП України визначено, що забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Відповідно до статті 2-2 КЗпП України вчинення мобінгу (цькування) заборонено.

За цією нормою мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.

Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є:

створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги);

безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція (незапрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця);

нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту;

нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації;

безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень);

необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.

За практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява №36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раальте проти Нідерландів») (пункти 48, 49 рішення ЄСПЛ від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», заява №10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує й Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року №4-рп/2004).

Судом першої інстанції не встановлено обставин, які б доводили, що при вирішенні питання про прийняття на роботу оператором котельні позивача та інших працівників, уповноваженою особою КП «Бердичівтеплоенерго» було допущено пряме або непряме обмеження прав позивача чи допущення прямих або непрямих переваг іншим працівникам при укладенні залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання.

Також суд першої інстанції не встановив з боку роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу КП «Бердичівтеплоенерго» ознак мобінгу (цькування), саме систематичних, тривалих умисних дій або бездіяльності роботодавця, які спрямовані на приниження честі та гідності позивача, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно ОСОБА_1 напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факти звернення ОСОБА_1 до суду із позовами до КП «Бердичівтеплоенерго» щорічно, починаючи із 2012 року не свідчать про вчинення до нього дискримінації чи мобінгу.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та надавши правову оцінку доводам позивача, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що підстави для зобов`язання відповідача укласти трудовий договір з ОСОБА_1 відсутні, оскільки не встановлено, що КП «Бердичівтеплоенерго» необґрунтовано відмовило ОСОБА_1 у прийнятті на роботу, допустило щодо нього дискримінацію чи мобінг при прийнятті на роботі. Оскільки вимога позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною, то суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні цієї вимоги.

Таким чином, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку доказам у справі, не спростовують правильності оскаржуваного судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 06 травня 2025 року.

Головуючий

Судді