ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/775/25 Справа № 212/7186/24 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участю секретаря Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/7186/24 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович,

на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2024 року,

встановив:

У липні 2024 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз О.В., звернувся до суду з позовом до відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову посилався на те, що ОСОБА_1 з 27 березня 1992 року по 19 січня 1994 року працював на посаді підземного електрослюсаря у трест «Кривбасшахтострой» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком». 19 січня 1994 року позивач був звільнений з роботи. За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав хронічне професійне захворювання.

Пунктом 7 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 06 травня 2024 року, встановлено наявність у позивача професійних захворювань: - хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня. - радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7 зі статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ - другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня).

В пункті 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 від 06 травня 2024 року зазначено, що професійне захворювання виникло за тих обставин: внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавши місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпав під вплив підвищених показників концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням. Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 02 квітня 2024 року № 510 підставою для встановлення професійних захворювань, також послужив профмаршрут: 27 березня 1992 року - 19 січня 1994 року - підземним електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування «Кривбасшахтобуд». Згідно п. 18 зазначеного акту причинами виникнення професійного захворювання є: І пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з, вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1,65-1,75 рази і складала 3,3-3,5 мг/мЗ при ГДК 2,0 мг/мЗ. Важкість праці: робоча поза - незручна 45% тривалості зміни при допустимій до 25%; кількість нахилів тулуба 153 при допустимому до 100.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 11 липня 2024 року серії 12 ААА №130063 позивачу первинно безстроково визначено ступінь втрати професійної працездатності на рівні 65%, з яких: 45% - радикулопатія, 20% - ХОЗЛ.

Згідно довідки Медико-соціальної експертної комісії від 11 липня 2024 року серії 12 ААГ № 573695 позивачу первинно безстроково встановлено третю групу інвалідності. Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування, що підтверджується випискою із медичної карти № 1054 стаціонарного хворого та випискою із медичної карти №1134 стаціонарного хворого. Відповідно до медичного висновку від 02 квітня 2024 року №510 позивач має скарги на задишку при незначному фізичному навантаженні, епізоди утрудненого дихання до 1-2 р/добу, які ініціюються частіше фіз. навантаженнями, рідне виникають спонтанно вранці або в нічний час, частіше сильний кашель з виділенням невеликої кількості слизового, в`язкого харкотиння, рідше - сухий приступоподібний кашель, біль у грудях та міжлопатковій ділянці, загальну слабкість, підвищену втому, запаморочення, головний біль, постійні стійкі болі та обмеження рухів в п/крижовому та шийному відділах хребта з іррадіацією в ліву ногу, біль та обмеження рухів в плечових, ліктьових та колінних суглобах. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування. Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в відносно молодому віці, систематичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію.

Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказуванню іншими засобами доказування. Позивач вважає, що за таких обставин зі сторони відповідача йому має бути відшкодована моральна шкода, яка завдана ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у нього хронічного професійного захворювання.

Просив суд стягнути з відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 400 000 гривень, без урахування податку з доходів фізичних осіб.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задовольнено частково. Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 гривень без утримання податку з доходу фізичних осіб. Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз О.В., ставить питання про зміну оскаржуваного рішення та збільшення розміру моральної шкоди до 400 000 гривень, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у зв`язку з професійним захворюванням та втратою професійної працездатності порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту встановлення професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування..

При визначенні розміру моральної шкоди суд не врахував, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Якщо втрачене здоров`я людини, то вона безумовно позбавляється в певній мірі повноцінного життя, на яке розраховує. Оскільки позивачу встановлено 65% втрати працездатності та встановлено третю групу інвалідності, це безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у його буденному житті. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Відповідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача, а саме: - з 27 березня 1992 року по 19 січня 1994 роки на посаді підземного електрослюсаря у трест «Кривбасшахтострой» ВО «Кривбасруда» правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком». Звільнений 19 січня 1994 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України.

Відповідно копії Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07 травня 2024 року (форми П-4) (далі Акт), ОСОБА_1 було встановлено діагноз: 1) Хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії (пиловий бронхіт другої стадії, емфізема легень другої стадії), група В. Легенева недостатність другого ступеня. 2) Радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7 зі статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ - другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня).

Пунктом 17 Акту визначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи в шахтобудівельному управлінні підземним електрослюсарем (слюсарем) черговим з ремонту устаткування з 31.01.1994 по 14.04.2020 ОСОБА_1 виконував весь комплекс роботи з ревізії та ремонту електричного обладнання та механізмів.

Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпав під вплив підвищених показників концентрацій аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони.

В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати транспортувальні засоби та засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним перевантаженням.

Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 02 квітня 2024 року №510, підставою для встановлення професійних захворювань, також послужив профмаршрут: 27 березня 1992 року - 19 січня 1994 року - підземним електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування «Кривбасшахтобуд».

У п. 18 Акту зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання стали: важкість праці та пил переважно фіброгеннної дії.

Довідкою МСЕК серії 12 ААА №130063 від 11.07.2024 року ОСОБА_1 первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65%, з яких: 45% - радикулопатія, 20% - ХОЗЛ з 10.06.2024 безстроково.

Довідкою МСЕК серії 12ААГ №573695 від 11.07.2024 року ОСОБА_1 первинно безстроково встановлено третю групу інвалідності з 10.06.20024.

Відповідно наданих копій виписок із медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого, позивач неодноразово проходив обстеження та знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку з професійними захворюваннями.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійного характеру страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, де виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності у розмірі 65% встановлених безстроково, встановлення 3 групи інвалідності, період роботи протягом 2 років на підприємстві відповідача в шкідливих умовах, періоду праці на іншому підприємстві протягом 26 років, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, тому вважав за необхідне призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 20 000 гривень без врахування податку з доходу фізичних осіб.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та розглянувши доводи апеляційної скарги, виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з 27 березня 1992 року по 19 січня 1994 рік на посаді підземного електрослюсаря у трест «Кривбасшахтострой» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком».

Пунктом 17 Акту визначено, що професійне захворювання виникло за таких обставин: Працюючи в шахто будівельному управлінні підземним електрослюсарем (слюсарем) черговим з ремонту устаткування з 31.01.1994 по 14.04.2020 ОСОБА_1 виконував весь комплекс роботи з ревізії та ремонту електричного обладнання та механізмів.

Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 02 квітня 2024 року №510 підставою для встановлення професійних захворювань, також послужив профмаршрут: 27 березня 1992 року - 19 січня 1994 року - підземним електрослюсар (слюсар) черговий та з ремонту устаткування «Кривбасшахтобуд».

У п. 18 Акту зазначено, що причиною виникнення професійного захворювання стали: важкість праці та пил переважно фіброгеннної дії.

Довідкою МСЕК серії 12 ААА №130063 від 11.07.2024 року ОСОБА_1 первинно визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65%, з яких: 45% - радикулопатія, 20% - ХОЗЛ з 10.06.2024 безстроково.

Довідкою МСЕК серії 12ААГ №573695 від 11.07.2024 року ОСОБА_1 первинно безстроково встановлено третю групу інвалідності з 10.06.20024.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, в тому числі, і з вини трест «Кривбасшахтострой» ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є АТ «Кривбасзалізрудком», яким було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду і він має право на її відшкодування.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п.13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.

При визначенні розміру моральної шкоди, судом першої інстанції вірно враховано той факт, що Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) складено на ПрАТ «Суха Балка», на якому позивач працював протягом 26 років, в той же час на підприємстві відповідача лише 2 роки.

На думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги позивача про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди є заниженим, не заслуговують на увагу, оскільки, при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд першої інстанції в повній мірі врахував роз`яснення, наведені у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає стягнення відшкодування в розмірі 20 000 гривень достатньою сатисфакцією за завдану позивачеві моральну шкоду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведених в цій постанові апеляційного суду підстав та обґрунтувань, зведені лише до незгоди з висновком суду першої інстанції без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів зроблений судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами чи невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

Оскаржуване рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що постановлене в справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Відповідно підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мотуз Олександр Володимирович, залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 07 травня 2025 року.

Головуючий суддя: О.І.Корчиста