РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/20016/23

Провадження №: 2/755/3056/25

"30" січня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Гончарука В.П.

за участі секретаря - Гриценко О.І.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання батьківства та зобов`язання вчинити дії, суд, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду та відповідно до позовних вимог просив суд визнати позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та внести відповідні зміни до актового запису про народження малолітнього ОСОБА_5 вказавши батьком останнього позивача ОСОБА_1 .

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що позивач познайомився з відповідачем ОСОБА_3 в 2015 р., та через певний період часу стали проживати разом.

В 2017 р. відповідач ОСОБА_3 завагітніла, позивач мав намір укласти шлюб з відповідачем ОСОБА_3 , але остання відмовила в укладанні шлюбу, мотивуючи це тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком.

ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач ОСОБА_3 народила сина, народження якого було зареєстровано в органах РАЦСу безпосередньо відповідачем ОСОБА_3 .

Позивач не бачив самого бланку про народження дитини ОСОБА_6 , так -як довіряв відповідачу ОСОБА_3 .

Після народження сина позивач та відповідач ОСОБА_3 певний період часу ще проживали разом, але в послідуючому відповідач поїхала проживати до іншого чоловіка.

Весь цей період часу позивач піклувався про свого сина ОСОБА_6 , надавав матеріальну допомогу відповідачу в утримані свого сина та в його вихованні .

В 2023 р. позивач дізнався, що в свідоцтві про народження його сина ОСОБА_6 вказано батьком відповідача ОСОБА_4 , з яким відповідач ОСОБА_3 проживала з 2018 р.

Відповідно до висновку Медико - генетичного центру МАМА ПАПА де був проведений аналіз ДНК на батьківство слідує, що позивач ОСОБА_1 на 99,999999 % є батьком дитини - ОСОБА_5 , тобто батьківство позивача по відношенню до малолітнього ОСОБА_5 повністю доведене.

З врахуванням викладеного позивач просить суд визнати його батьком неповнолітнього ОСОБА_5 , виключивши відомості про батька ОСОБА_4 з актового запису про народження неповнолітнього ОСОБА_5 .

Позиція позивача обгрунтована посиланням на вимоги ст.ст. 126,128, 134, 144 СК України

Ухвалою суду від 1 січня 2024 р. по даній справі було відкрито виконавче провадження за загальними правилами позовного провадження.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були сповіщені належним чином про день, місце та час розгляду справи, своїм правом на подачу відзиву не скористалися.

В судовому засіданні позивач та його представник наполягали на задоволені позову в повному обсязі, просили його задовольнити, вказуючи на те, що позивач ОСОБА_1 в період часу 2016 - 2017 р.р. перебував у стосунках з відповідачкою ОСОБА_3 та як наслідок у останньої народився син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 нардження.

Те, що позивач є біологічним батьком малолітнього ОСОБА_6 підтверджується результатами аналізу ДНК, проведеного Медико - генетичним центром МАМА ПАПА, відповідно до якого вірогідність батьківства ОСОБА_1 по відношенню до дитини ОСОБА_5 складає 99,999999 %, на підставі чого просить внести зміни до актового запису про народження малолітнього ОСОБА_6 , вказавши батьком позивача та виключити відомості про відповідача ОСОБА_4 як батька малолітнього ОСОБА_6 .

Відповідач ОСОБА_3 самостійно займалася реєстрацією народження свого сина, взявши у позивача документи та вказавши на те, що батьком дитини в актовому записі про народження дитини буде вказано саме позивача по справі.

Через деякий час після народження дитини відповідач ОСОБА_3 стала проживати з відповідачем по справі ОСОБА_4 та позивач не мав змоги оглянути свідоцтво про народження свого сина, а саме відомості про батька дитини.

Але при цьому позивач піклується про свого сина ОСОБА_6 , надає позивачу матеріальну допомогу на його утримання, піклується про його виховання, навчання, на канікулах забирає свого сина до себе на відпочинок.

В 2023 р. позивач при ознайомлені зі свідоцтвом про народження свого сина ОСОБА_6 випадково дізнався, що батьком дитини його сина вказано відповідача ОСОБА_4 , що стало підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 фактично не оспорювала фактичних обставин справи, не оспорювала того факту, що позивач є біологічним батьком її малолітнього сина ОСОБА_5 , але на час реєстрації народження свого сина вона перебувала у фактичних шлюбних стосунках з відповідачем ОСОБА_4 , який надав до відділу РАЦС заяву, в якій визнав своє батьківство по відношенню до ОСОБА_5 , що стало підставою для внесення відомостей відповідача ОСОБА_4 до актового запису про народження як батька її сина ОСОБА_6 .

В подальшому відповідач ОСОБА_3 в судові засідання не з`являлася.

Відповідач ОСОБА_4 в зал судового засідання не з`явився, сповіщався належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді.

Представник третьої особи в зал судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи у відсутність представника третьої особи.

Суд заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Також статтею 13 ЦК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як убачається з матеріалів справи, що у відповідача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_5 , реєстрація про народження якого була здійснена 17 жовтня 2017 р. Дніпровським районним у м.Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві ( актовий запис 2985), батьком дитини вказано відповідача ОСОБА_4 на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства від 17.10.2017 р.

Відповідно до висновку медико - генетичного центру МАМА ПАПА де був проведений аналіз ДНК на батьківство слідує, що позивач ОСОБА_1 на 99,999999 % є біологічним батьком дитини - ОСОБА_5 .

Як убачається в з матеріалів справи, що 19.07.2017 р. рішенням Дніпровського районного суду м.Києва між відповідачем ОСОБА_3 та ОСОБА_3 було розірвано шлюб, який було укладено 14.10.2006 р.

Частиною 1 ст. 126 СК України визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

У відповідності до ст. 128 Сімейного кодексу України слідує, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Запис про батька дитини ОСОБА_5 , відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян слідує, що запис про батька здійснено відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України, а саме за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України

Як убачається з матеріалів справи, що відповідач ОСОБА_4 не оспорює своє батьківство по відношенню до малолітнього ОСОБА_5 та не позбавлений батьківських прав по відношенню до останнього.

Статтею 136 СК України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини.

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Постановою Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Також статтею 129 СК України визначено, що особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.

До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 не знайшли своє обгрунтування в ході судовгоо розгляду та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.125,126, 129, 130,126,128,135 СК України, Постановою Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 7, 10, 76, 81, 133, 244-245, 259, 263-265, ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання батьківства та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення виготовлено 10 лютого 2025 р.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач:

ОСОБА_1 , адреса : АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ;

Відповідачі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Третя особа: Дніпровський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у м. Києві, адреса: м.Київ, б - р Верховної Ради, буд.8/20.

Суддя: