ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/1303/24 Номер провадження 22-ц/814/2075/25Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Карпушина Г.Л.; суддів Бутенко С.Б., Обідіної О.І., при секретарі судового засідання Буйновій О.П.-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Дроменко Людмили Василівни на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 17 лютого 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний нотаріус Полтавського районного округу Полтавської області Воронкова Олена Анатоліївна, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В обгрунтування позову вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 .

З метою оформлення спадщини вона звернулася до Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Воронкової О.А. з метою оформлення спадкових справ, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона пропустила строк встановлений для прийняття спадщини, оскільки не підтверджено факт її проживання разом із померлим ОСОБА_2 на момент смерті.

Вказувала, що на момент смерті спадкодавця ОСОБА_2 вона проживала разом із ним в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначала, що у померлого є ще син ОСОБА_3 , який на спадщину не претендує.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 17 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Приватний нотаріус Полтавського районного округу Полтавської області Воронкова Олена Анатоліївна про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини залишити без розгляду.

Не погодившись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 адвокат Дроменко Л.В. подала на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу повернути для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що постановляючи оскаржувану ухвалу районний суд безпідставно залишив заяву без розгляду, оскільки у справі відсутні докази того, що розгляд даної заяви може вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та щодо наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Зазначає, що приватним нотаріусом Воронковою О.А. було надано інформаційну довідку зі спадкового реєстру, з якої вбачається, що будь-які спадкові справи після смерті ОСОБА_2 не відкривалися ні за заповітом, ні за законом, тому вважає, що оскільки інших спадкоємців немає, відповідно відсутній спір про право.

Судове засідання проводилося в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін по справі.

На момент розгляду справи був присутній представник заявника, інші сторони по справі будучи належним чином та завчасно повідомленими про час та місце слухання справи в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника справи, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Залишаючи заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини залишено без розгляду, оскільки вбачається спір про право.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками районного суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане із наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (ст. 2 цього Кодексу).

Залишаючи заву без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцями не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки в цьому випадку існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Проте такий висновок суду є передчасним, з яким погодитися не можна, оскільки судом першої інстанції не враховано, що при розгляді справ даної категорії має бути встановлено, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20 (провадження № 61-12758св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22)).

Так, судом не було встановлено, хто ще є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , тобто, судом першої інстанції не встановлено коло спадкоємців, а також між ким існує спір, адже існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.

Необхідність встановлення факту постійного проживання заявника разом зі спадкодавцями для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини пов`язана суто з неможливістю самостійного встановлення нотаріусом факту постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцями.

Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, від 14 грудня 2022 року у справі № 180/2132/21, від 20 грудня 2023 року у справі № 761/16555/23.

Слід також зазначити, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (частини перша, третя статті 1277 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1277 ЦК України заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

У постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 25 вересня 2023 року у справі № 641/5425/21 (провадження № 61-2699св23) зроблено висновок, що «у справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у разі наявності спору, належними відповідача є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Таким чином, встановивши коло спадкоємців (брат заявника ОСОБА_3 , спадкоємці за заповітами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) та не залучивши їх до участі у справі у якості заінтересованих осіб, а у разі їх відсутності не залучивши відповідний орган місцевого самоврядування, висновок суду першої інстанції про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним і нічим не підтверджений.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу районного суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 374,379,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дроменко Людмили Василівни - задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтава від 17 лютого 2025 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 07 травня 2025 року.

Головуючий суддя : _____________________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ____________________ С.Б. Бутенко ___________________ О.І. Обідіна