Справа №487/7934/24
Провадження №2/487/463/25
05.05.2025 Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Кузьменко В.В., при секретарі - Барської А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради в особі Служби у справах дітей Адміністрації Заводського районну міста Миколаєва про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
12.09.2024 року з до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради в особі Служби у справах дітей Адміністрації Заводського районну міста Миколаєва про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 16.10.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
30.01.2025 року позивачем долучено до матеріалів справи копії нотаріально завірених заяв ОСОБА_3
01.04.2025 року представник третьої особи Норенко О.О. долучила висновок органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав та розглянути справу за її відсутності.
01.04.2025 року від представник позивача надійшло клопотання про долучення доказів.
01.04.2025 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивачем подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду було повідомлено належним чином, причин неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи до суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Суд вважає за можливе ухвалити рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку.
Звертаючись до суду із позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилався на положення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (стаття 12 Закон України «Про охорону дитинства»).
Згідно з статтею 15 вказаного Закону батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України).
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого й умисного нехтування ними своїми обов`язками.
За змістом наведених норм матеріального права предметом доказування у справах про позбавлення батьківських прав є наявність однієї із підстав або декількох підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, - у розглядуваному випадку наявності факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, яке може проявлятися у вищенаведених діях і бездіяльності по відношенню до дітей.
Як установив суд, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 25.06.2013 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07.06.2022 року по справі №487/368/22 шлюб між ними було розірвано
ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки №3237 про реєстрацію особи громадянином України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 05.12.2017 року він набув громадянство України на підставі ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про громадянство України".
Розпорядженням Миколаївської міської ради від 26.04.2023 року №271 визначено місце проживання дитини з батьком ОСОБА_1 .
Згідно довідки від 08.04.2024 року №75 виданої Миколаївською гімназією №35, ОСОБА_4 навчається у Миколаївській гімназії №35. Батько дитини одноосібно займається його вихованням, постійно спілкується з вчителями та класним керівником з питань навчання та виховання сина, відвідує батьківські збори та шкільні заходи. З період навчання мати жодного разу в закладі не з`явилась, з класним керівником не спілкувалась.
Згідно довідки від 20.02.2024 року №11 виданої закладом дошкільної освіти №117, ОСОБА_4 , 08.06.2014 року, дійсно відвідував заклад дошкільної освіти №117 у м. Миколаєві з 01.05.2018 по 01.08.2020 року. За період відвідування закладу мати ОСОБА_2 жодного разу не приймала участі в навчальному та виховному процесі. Вихователі дитини жодного разу не бачили матір.
Згідно довідки від 09.08.2024 року №749/01-12 виданої КНП ММР "Центр первинної медико-санітарної допомоги №6", декларація заключна з лікарем-педіатром ОСОБА_5 з 31.08.2021 року. На прийомах дитина завжди у супроводі тата або дідуся. З мамою дитини жодного разу лікар не спілкувалась.
Згідно акту про фактичне не проживання особи від 26.07.2024 року, ОСОБА_6 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з квітня 2018 року.
Згідно долучених копій заяв ОСОБА_2 , вбачається, що остання проживає в Турецькій республіці з 2014 року.
Аналіз наведених обставин в їх сукупності дає підстави для висновку, що відповідач фактично свідомо й умисно ухилилася та самоусунулася від виховання сина та виконання батьківських обов`язків, що характеризує її з негативної сторони і як безвідповідальну матір, свідчить про відсутність у неї батьківського почуття любові до рідної дитини, небажання виховувати і піклуватися про неї, а також суперечить загальновизнаним правилам і принципам співжиття і сімейних відносин.
За змістом статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно з висновком органу опіки та піклування Миколаївської міської ради від 31.03.2025 року доцільним є позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Суд погоджується із наявним у матеріалах справи висновком органу опіки та піклування і вважає його достатньо обґрунтованим та зробленим на підставі повного, всебічного, детального й об`єктивного аналізу фактичних обставин, що мають значення для справи, з життя дитини і відповідача, акцентуванні уваги на невиконанні відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина та умисному ухиленні від виконання таких обов`язків.
Факт неявки у судове засідання відповідача, яка достовірно знала про розгляд цієї справи, суд розцінює як небажання останньої відстоювати і захищати свої батьківські права щодо дитини та незацікавленість у відновленні й утриманні родинних стосунків з нею.
Системний аналіз наведених вище обставин справи дає підстави для висновку про доведеність у вказаному випадку факту умисного і свідомого ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та передбачених пунктом 2 частини першої статті 164 СК України правових підстав для застосування крайнього заходу впливу позбавлення батьківських прав стосовно дитини, оскільки відповідач не приймає участі у вихованні, утриманні, фізичному, психічному, соціальному та духовному розвитку сина, не піклується про його зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги та любові, що в сукупності створює негативний вплив на дитину і призводить до шкідливих наслідків для його психіки та духовного розвитку.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім того, статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Також, ураховуючи положення частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, частин сьомої, восьмої статті 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.
За таких обставин справи та відповідно до вищенаведених норм матеріального і міжнародного права, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, а також враховуючи характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав стосовно її неповнолітнього сина, у зв`язку з умисним ухиленням від виконання батьківських обов`язків по їх вихованню та свідомим нехтуванням своїми обов`язками.
Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
На підставі викладеного, суд доходить висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Частиною 1ст. 191 СК України, встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн та на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
На підставі статей7,19,164,165,166,167,СК України, та керуючись статтями141,263 -265,268,273,280 - 282, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет позову Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради в особі Служби у справах дітей Адміністрації Заводського районну міста Миколаєва про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на місяць для дитини відповідного віку, починаючи з 21.09.2024 року та до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте районним судом при поданні відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.В.Кузьменко