У Х В А Л А

05 травня 2025 року

м. Київ

справа № 493/1020/20

провадження № 61-5304cк25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Осокіна Сергія Юрійовича на додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 25 березня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Левчик» про відшкодування майнової й моральної шкоди та

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, у якому просили стягнути з Приватного підприємства «Левчик» (далі - ПП «Левчик») на відшкодування майнової шкоди ОСОБА_1 28 536,46 грн, на користь ОСОБА_2 - 28 543,78 грн, а також відшкодувати моральну шкоду в розмірі по 30 000,00 грн на користь кожного з позивачів, вирішити питання про розподіл судових витрат.

10 травня 2023 року рішенням Балтського районного суду Одеської області в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено.

22 травня 2023 року додатковим рішенням Балтського районного суду Одеської області стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь

ПП «Левчик» судові витрати в розмірі 10 000,00 грн.

07 листопада 2023 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Балтського районного суду Одеської області від 10 травня 2023 року змінено, скасовано рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПП «Левчик» про відшкодування майновоїшкоди.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПП «Левчик» на користь ОСОБА_1 навідшкодування майнової шкоди 28 536,46 грн.

Стягнутоз ПП «Левчик» на користь ОСОБА_2 на відшкодування майновоїшкоди 28 543,78 грн.

В іншій частині рішення Балтського районного суду Одеської області від 10 травня 2023 року залишено без змін.

07 листопада 2023 року постановою Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено.

Додаткове рішення Балтського районного суду Одеської області від 22 травня

2023 року скасовано.

Ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні заяви про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПП «Левчик» витрат на професійну правничу допомогу.

25 березня 2025 року додатковою постановою Одеського апеляційного суду заяву Осокіна С. Ю. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ПП «Левчик» на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 1 214,27 грн.

Стягнуто з ПП «Левчик» на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 1 214,27 грн.

Стягнуто з ПП «Левчик» на користь ОСОБА_1 суму, сплачену за проведення експертизи в розмірі 35 639,11 грн.

У задоволенні клопотання Осокіна С. Ю. про поновлення строку на подачу заяви про ухвалення додаткового рішення в частинні стягнення судових витрат на правову допомогу відмовлено.

Заяву Осокіна С. Ю. про ухвалення додаткового рішення в частинні стягнення судових витрат на правову допомогу залишено без розгляду.

23 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат

Осокін С. Ю. через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 25 березня

2025 року, в якій просить її скасувати в частині відмови в поновленні строку для подачі заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу та залишення без розгляду цієї заяви, ухвалити в цій частині нове рішення, яким поновити процесуальний строк та задовольнити заяву.

Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення в справі з ціною позову, що не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

За вимогами частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»);значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково (підпункт «г»).

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

У справі предметом позову є вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди в загальному розмірі 117 080,24грн, що не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (242 240,00 грн).

Отже, заявником оскаржується додаткове судове рішення суду апеляційної інстанції про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в малозначній справі.

Додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення.

Додаткове судове рішення - засіб усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги.

З інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що постанова суду апеляційної інстанції про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування судового рішення в частині та ухвалення в цій частині нового судового рішення про стягнення майнової шкоди учасниками справи до суду касаційної інстанції не оскаржувалася.

У касаційній скарзі заявник не зазначив, що розгляд справи в касаційному суді має виняткове значення для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що незалежно від того, чи визнавав справу малозначною суд першої чи апеляційної інстанції, такою її може визнати касаційна інстанція, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюється й на стадію касаційного провадження.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову в відкритті провадження) в справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику в такій категорії справ та вважає, що справа не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд зауважує, що зазначення підстав касаційного оскарження є лише вимогою до форми та змісту касаційної скарги відповідно до цивільного процесуального закону, проте не є безумовною підставою для відкриття провадження у справі на рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарги касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

Водночас застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Заявник подав касаційну скаргу на судове рішення в справі з ціною позову, яка не перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Осокіна Сергія Юрійовича на додаткову постанову Одеського апеляційного суду від 25 березня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Левчик» про відшкодування майнової й моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська