справа № 619/3780/24
провадження № 2/619/66/25
РІШЕННЯ

іменем України

09 травня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого суддіБолибока Є.А.
за участюсекретаря судового засіданняЛоманової І.А.

Справа № 619/3780/24

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

представник позивача: адвокат Римарчук А.В.;

відповідач: ОСОБА_2 ;

відповідач: ОСОБА_3 ;

представник відповідача: адвокат Шевченко Д.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження позов про стягнення заборгованості за договором позики.

Стислий виклад позиції сторін.

29 травня 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом, в якому, після його уточнення, просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 кошти по Договору позики грошей від 15.10.2020, посвідченого приватним нотаріусом Єрмаковою Л.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 711 в розмірі 4 853 804,85 грн. В обґрунтування позову посилався на те, що 15.10.2020 між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Єрмаковою Л.С. та зареєстрований в реєстрі за № 711. На забезпечення виконання зобов`язання було укладено договір поруки від 15.10.2020, в якому поручитель ОСОБА_3 зобов`язалася відповідати перед ним за виконання ОСОБА_2 в повному обсязі по всім його зобов`язанням що виникли з договору позики грошей від 15.10.2020, посвідченого приватним нотаріусом Єрмаковою Л.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 711. Згідно пунктів 1 та 2 договору відповідач ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 2 514 250 грн, що є еквівалентом 89 000,00 доларів США та зобов`язувався повернути кошти не пізніше 15.10. 2022. Однак до часу звернення з позовом борг відповідачем ОСОБА_3 не повернуто. Вказує, що пунктом 3.1. договору передбачено, що на день повернення коштів боржник зобов`язується сплатити грошові кошти у гривнях в еквіваленті 89 000,00 доларів США за офіційним курсом на день повернення. Борг станом на 17.05.2024 становить 3 504 314,50 грн, (89000х39,4305 офіційний курс гривні до долара США). При неповерненні позики п. 5 договору передбачено, що за кожен прострочений день повернення суми нараховується пеня у розмірі 0,1 % , а також 3 % річних від простроченої суми. Сума пені та 3% річних становить 1 349 490 грн. Таким чином сума боргу становить 4 853 804,85 грн. Зазначає, що договором позики грошей від 15.10.2020, посвідчений приватним нотаріусом Єрмаковою Л.С. зареєстрованого в реєстрі за № 711, встановлено строк повернення грошових коштів (позики) до 15.10.2022. Однак відповідач ОСОБА_2 суму отриманих від нього грошових коштів не повернув. Згідно з п.5 договору передбачено, що при неповернення загальної суми позики своєчасно (до 15.10. 2022) Позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення. Станом на дату пред`явлення позову позика не погашена. 15.10.2020 укладено договір поруки в якому поручитель ОСОБА_3 зобов`язалася відповідати перед Кредитором (ним) за виконання ОСОБА_2 в повному обсязі по всім його зобов`язанням що виникли з договору позики грошей від 15.10.2020 посвідчений приватним нотаріусом Єрмаковою Л.С. зареєстрованого в реєстрі за № 711. Пунктом 8 договору поруки встановлено, що Поручитель відповідає перед Кредитором за порушення зобов`язання боржником як солідарний боржник. 18.05.2024 на адресу відповідача ОСОБА_3 було надіслано повідомлення з вимогою про погашення суми боргу, однак 20.05.2024 лист повернуто відправнику у зв`язку з відмовою утримувача. Отже вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву до суду не надав.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Шевченко Д.С. просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи свої доводи посилалася на те, що із позовними вимогами не погоджуються, оскільки невірно визначено суму заборгованості. Зазначає, що позивач просить стягнути заборгованість за договором позики від 15.10.2020 у розмірі 4 853 804,85 грн, з яких 3 504 314,50 грн визначає як суму основного боргу, а 1 349 490,35 грн сума пені та 3% річних. Вважає, позивач помилково визначає суму боргу у розмірі 3 504 314,50 грн, даний розмір заборгованості суперечить п. 1 спірного Договору. У цій справі матеріалами справи підтверджується, що відповідно до п. 1 Договору позики від 15.10.2020 позикодавець ОСОБА_1 передав у власність позичальникові ОСОБА_2 належні йому грошові кошти в сумі 2 514 250,00 грн, що станом на 15.10.2020 за офіційним курсом НБУ продажу доларів США є еквівалентом суми 89 000 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів ОСОБА_1 у визначені цим договором розмірі, строки і порядку. 15.10.2020, Національним Банком України було встановлено такі валютні курси: USD (долар США) 28,3164 грн. Зазначені положення договору позики відповідають положенням статті 533 ЦК України. Ураховуючи умови договору та положення статті 533 ЦК України, вбачається безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення суми боргу у розмірі 3 504 314,50 грн, оскільки предметом договору позики є 2 514 250,00 грн, що еквівалентно 89 000 доларів США за встановленим сторонами обмінним курсом НБУ на 15.10.2020: 1 долар США 28,3164 грн, і саме таку суму грошових коштів відповідач ОСОБА_4 отримав за спірним Договором, що визнається самим позивачем у позові. Тому посилання ОСОБА_1 на курс НБУ станом на день звернення до суду з позовною заявою є таким, що суперечить умовам укладеного сторонами договору позики. Також вказує на відсутність правових підстав для стягнення пені. Зазначає, що позивач, серед іншого, просить стягнути пеню та 3% річних у розмірі 1 349 490,35 грн. Договором позики від 15.10.2020 у пункті 5 передбачено, що при неповерненні загальної суми позики своєчасно (тобто до 15.10.2022) позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України, та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилася несплаченою. За кожен прострочений день повернення позиченої суми нараховується пеня у розмірі 0,1 %, а також 3 % річних від простроченої суми. Разом з тим, 17.03.2022 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 р. (далі «Закон № 2120»), низка норм якого стосується питань кредитування та іпотеки, встановлюючи нові правила, що підлягають застосуванню під час дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. У зв`язку з військовою агресією російської федерації Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжувався неодноразово та неперервно. Згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08.05.2024 р. № 3684-ІХ, воєнний стан в Україні продовжено до 12 серпня 2024 року. Вищезгаданим Законом № 2120 було внесено зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України та доповнено його пунктом 18, що встановлює нові правила звільнення позичальника від відповідальності в разі прострочення виконання ним своїх зобов`язань. Зокрема, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Крім цього, встановлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем. З аналізу пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України вбачається наступне: 1. Штрафи, неустойка, пеня та інші платежі, як захід відповідальності за цей період ці суми не нараховуються за такими договорами і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (на відміну від мораторію, який передбачає лише відстрочення). 2. Дія п. 18 Прикінцевих положень ЦК України розповсюджується на усі види кредитних (позикових) боргових зобов`язань, як перед юридичними, так і перед фізичними особами. 3. Дія розповсюджується як на відповідальність, визначену статтею 625 ЦК України, так і на інші види відповідальності, визначені відповідними кредитними договорами: штрафи, неустойку, пеню та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами (перелік таких платежів не є вичерпним). 4. Строк дії таких обмежень триває включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування. 5. Дія правової норми у часі пункт 18 має ретроспективну дію і поширюється також на кредитні договори і позики, які укладені до 17 березня 2022 року (закон № 2120 від 15 березня 2022 року). З огляду на викладене, з урахуванням того, що відповідач в період дії воєнного стану, який введений Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», звільняється від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, визначеної ст. 625 ЦК України, позовні вимоги в частині щодо стягнення пені задоволенню не підлягають. Вказує, що встановлений Договором термін повернення позики сплив 15.10.2022, тобто у період дії воєнного стану в Україні. Таким чином, позовні вимоги в частині стягнення 1 349 490,35 грн сума пені та 3% річних не підлягають задоволенню. Крім того посилається на те, що заборгованість за договором позики від 15.10.2020 є предметом розподілу майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Вказані правочини, зокрема договір позики від 15.10.2020 та договір поруки від 15.10.2020, вчинені під час перебування ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18.06.2024 по справі № 619/2353/24 розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Питання поділу спільного майна, предметом якого також є боргові зобов`язання колишнього подружжя, у рамках справи про розірвання шлюбу не вирішувалося. За час шлюбу сторонами набуто у власність наступне нерухоме майно яке було зареєстровано на чоловіка ОСОБА_3 ОСОБА_2 . Крім цього, під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 за спільні кошти подружжя було придбано транспортні засоби, частину з яких в подальшому, без згоди та відома ОСОБА_3 було відчужено на користь третіх осіб. Окрім вищезазначеного спільного майна колишнім подружжям набуто боргові зобов`язання за договором позики, укладеним 15.10.2020 між ОСОБА_1 з ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_3 не погоджується з відповідним розподілом майнових зобов`язань, вважає, що останні є передчасними до вирішення питання про поділ спільного майна подружжя. В будь-якому разі, вважають, вимоги, скеровані до ОСОБА_3 , задоволенню не підлягають. Грошові кошти від позивача були отримані ОСОБА_2 особисто та використані ним на власну користь. ОСОБА_3 жодних грошових коштів від ОСОБА_1 не отримувала.

На відзив представник позивача ОСОБА_1 адвокат Римарчук А.В. подав відповідь, в якій зазначає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Вказує, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики грошей від 15.10.2020 та договір поруки, в якому поручитель ОСОБА_3 зобов`язалася відповідати перед Кредитором за виконання ОСОБА_2 в повному обсязі по всім його зобов`язанням, що виникли з договору позики грошей від 15.10.2020 посвідчений приватним нотаріусом Єрмаковою Л.С., зареєстрованого в реєстрі за № 711. Таким чином письмова форма договору позики є підтвердження реального характеру та доказом факту укладення договору. Однак борг відповідачами не повернуто по сьогоднішній день. Визначаючи суму борг сторона позивача керувалась п.3.1 договору позики котрим встановлено, що на день повернення коштів боржник зобов`язується сплатити грошові кошти у гривнях в еквіваленті 89 000,00 доларів США за офіційним курсом на день повернення. На день пред`явлення позову 17.05.2024 офіційний курс гривні до долара США становить - 39,4305 грн (відповідно 89 000 доларів США х 394305 = 3 504 314,50 грн. Отже відповідно до п.3.1 договору еквівалент 89 000 доларів США становить 3 504 314,50 грн. Пеня та 3% річних у розмірі 1 349 490,35 грн були нараховані відповідно до умов п. 5 договору позики, котрим передбачено за кожен прострочений день повернення позиченої суми нараховується пеня у розмірі 0,1 %, а також 3% річних від простроченої суми. Пунктом 12 договору позики встановлено, що сторони дійшли взаємної та добровільної згоди про те, що у разі бойових дії та або запровадження військового стану та території м. Харкова та або Харківської області не вважається форс-мажором. Таким чином сторони встановили, що ескалація воєнних дій з певного погляду є звичайним ризиком для сторони позичальника і відповідно норми Закон №2120 даному випадку не слід застосовувати. 15.10.2020 укладено договір поруки в якому поручитель ОСОБА_3 зобов`язалася відповідати перед Кредитором (мною) за виконання ОСОБА_2 в повному обсязі по всім його зобов`язанням що виникли з договору позики грошей від 15.10.2020 посвідчений приватним нотаріусом Єрмаковою Л.С., зареєстрованого в реєстрі за № 711. Пунктом 8 договору поруки встановлено, що Поручитель відповідає перед Кредитором за порушення зобов`язання боржником як солідарний боржник. Відтак заперечення відповідача ОСОБА_3 про розгляд питання про стягнення боргу за договором позики в межах розгляду спору про поділ майна не заслуговує на увагу.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

31 травня 2024 року ухвалою суду позовну заяву залишено без руху.

31 травня 2024 року ухвалою суду заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто заявнику.

05 червня 2024 року позивач усунув недоліки позовної заяви.

05 червня позивач ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав до суду заяву про забезпечення позову.

06 червня 2024 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

11 червня 2024 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Призначено підготовче засідання на 10 год 00 хв 09.07.2024. Запропоновано відповідачм подати до суду відзив на позов в строк до 02.07.2024.

02 липня 2024 року представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_5 через систему «Електронний суд» подала до суду відзив на позовну заяву.

02 липня 2024 року позивач через систему «Електронний суд» подав до суду заяву про забезпечення позову.

07 липня 2024 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

09 липня 2024 року підготовче засідання відкладено на 13 год 00 хв 29.07.2024.

29 липня 2024 року підготовче засідання відкладено на 11 год 00 хв 11.09.2024.

11 вересня 2024 року підготовче засідання відкладено на 11 год 00 хв 10.10.2024.

10 жовтня 2024 року підготовче засідання відкладено на 12 год 00 хв 28.10.2024.

28 жовтня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 11 год 00 хв 25.11.2024.

18 листопада 2024 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 подав до суду через систему «Електронний суд» відповідь на відзив.

25 листопада 2024 року судове засідання відкладено на 11 год 00 хв 24.12.2024.

24 грудня 2024 року судове засідання відкладено на 11 год 00 хв 28.01.2025.

28 січня 2025 року судове засідання відкладено на 12 год 30 хв 03.03.2025.

03 березня 2025 року судове засідання відкладено на 14 год 00 хв 26.03.2025.

26 березня 2025 року судове засідання відкладно на 14 год 00 хв 30.04.2025.

У судове засідання позивач ОСОБА_7 не з`явився, його представник адвокат Римарчук А.В. через систему «Електронний суд» подав до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до якого ОСОБА_2 особисто отримав судову повістку 10.04.2025 у судове засідання призначене на 14 год 00 хв 30.04.2025, причин неявки суду не повідомив.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явилася, її представник адвокат Шевченко Д.С. через систему «Електронний суд» подала до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача ОСОБА_3 та її представника адвоката Шевченко Д.С.

Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У силу положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

15 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Єрмаковою Л.С., зареєстрований в реєстрі за № 711 (далі Договір позики грошей), предметом якого було передання у власність Позичальникові ОСОБА_2 грошових коштів сумі 2 514 250,00 гривень (два мільйони п`ятсот чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят), що станом на 15 жовтня 2020 року за офіційним курсом НБУ України продажу доларів США є еквівалентом суми 89 000,00 (вісімдесят дев`ять тисяч) доларів США, а Позичальник, ОСОБА_2 , зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів Позикодавцеві, ОСОБА_1 , у визначені цим договором розмірі, строки і порядку.

15 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, посвідчений приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Єрмаковою Л.С., зареєстрований в реєстрі за № 713 (далі Договір поруки), в якому поручитель ОСОБА_3 зобов`язується відповідати перед Кредитором за виконання ОСОБА_2 в повному обсязі по всім його зобов`язанням, що виникли з договору позики грошей від 15 жовтня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Золочівського районного нотаріального округу Єрмаковою Л.С., зареєстрованого в реєстрі за № 711.

Мотиви суду.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 ЦК України).

За положеннями частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Судом установлено, що 15 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір позики грошей, предметом якого було передання ОСОБА_2 грошових коштів сумі 2 514 250,00 грн, що станом на 15.10.2020 за офіційним курсом НБУ є еквівалентом суми 89 000,00 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів ОСОБА_1 не пізніше 15 жовтня 2022 року.

ОСОБА_2 не дотримався взятих на себе зобов`язань за Договором позики грошей, про причини неповернення позики відповідач не повідомляє.

Отже, ОСОБА_2 умисно ухиляється від виконання покладених на нього Договором позики грошей обов`язків щодо повернення боргу, чим порушив взяті на себе зобов`язання за вказаним договором, порушивши його умови щодо строків повернення суми боргу.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України одним із видів забезпечення виконання зобов`язання може бути порука.

Згідно з частинами першою, другою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

На забезпечення виконання зобов`язання вказаного Договору позики15 жовтня 2020 року було укладено Договір поруки, в якому поручитель ОСОБА_3 зобов`язалася відповідати перед ОСОБА_1 за виконання ОСОБА_2 в повному обсязі по всім його зобов`язанням, що виникли з Договору позики грошей.

Відповідно до частин першої та другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Так як боржник ОСОБА_4 порушиввзяті на себе зобов`язання за Договором позики грошей, то поручитель ОСОБА_3 відповідає перед ОСОБА_1 як солідарний боржник.

Щодо заперечень представника ОСОБА_3 адвоката Шевченко Д.С.

Згідно з п. 3 Договору позики грошей сторони за цим договором домовились про те, що цей договір є безпроцентним, укладений з правом переуступки виключно позикодавцем свого права, та остаточний розрахунок щодо повернення суми позики - 2 514 250,00 гривень (два мільйони п`ятсот чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят грн. 00 коп.), що станом на 15 жовтня 2020 року за офіційним курсом НБУ України продажу доларів США є еквівалентом суми 89000,00 (вісімдесят дев`ять тисяч) доларів США, має бути здійснено не пізніше 15 жовтня 2022 (п`ятнадцятого жовтня дві тисячі двадцять другого) року.

ОСОБА_4 отримав 15 жовтня 2020 року грошові кошти 2 514 250,00 гривень, які на той час були еквівалентом 89 000,00 доларів США.

Пунктом 3.1 Договору позики грошейвизначено, що у разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України, ПОЗИЧАЛЬНИК зобов`язується сплатити ПОЗИКОДАВЦЮ суму грошових коштів у гривнях, еквівалентну 89 000,00 (вісімдесят дев`ять тисяч) доларів США за офіційним курсом Національного Банку України на день платежу.

Позивач просить стягнути суму заборгованості станом на 17.05.2024, а саме еквівалентом 89 000,00 доларів США, який станом на вказану дату становить 3 504 314,50 грн, що відповідає вимогам пункту 3.1 Договору позики грошей.

Отже, посилання представника ОСОБА_3 на необґрунтованість вказаної суми є безпідставним.

Також суд вважає безпідставним посилання на те, що вимога про солідарне стягнення заборгованості за Договором позики грошей є передчасною до вирішення питання про поділ спільного майна подружжя.

Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з відповідачів суми заборгованості за Договором позики грошей у сумі 3 504 314,50 грн.

Щодо стягнення пені та 3% річних.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року в справі № 320/8618/15-ц).

Розділ Прикінцевих та перехідних положень ЦК України було доповнено пунктом 18 згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на всій території України з 24.02.2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався, останній раз Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15 квітня 2025 року №235/2025, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 9 травня 2025 року строком на 90 діб, тобто до 07.08.2025.

Згідно з пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (далі пункт 18) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Штрафи, неустойка, пеня та інші платежі, як захід відповідальності за цей період ці суми не нараховуються за такими договорами і підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (на відміну від мораторію, який передбачає лише відстрочення).

Дія пункту 18 розповсюджується на усі види кредитних (позикових) боргових зобов`язань, як перед юридичними, так і перед фізичними особами (не на заборгованість по комунальних платежах, тощо).

Строк дії таких обмежень триває включно із 24 лютого 2022 року і на період дії воєнного, надзвичайного стану та тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Дія правової норми у часі пункту 18 має ретроспективну дію і поширюється також на кредитні договори і позики, які укладені до 17 березня 2022 року (Закон №2120 від 15.03.2022).

Верховний Суд неодноразово викладав висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів.

Зокрема, на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанови Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 706/68/23, від 12 лютого 2025 року в справі № 758/5318/23); на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанови Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/8349/22, від 21 січня 2025 року в справі № 751/3052/23).

Отже, позичальник звільняється від оплати штрафних санкцій виключно на заборгованість, яка виникла починаючи з 24 лютого 2022 року.

Згідно з п. 3 Договору позики грошей повернення коштів мало бути здійснено не пізніше 15 жовтня 2022 року.

З урахуванням наведеного, суд відхиляє доводи представника позивача про неможливість застосування 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, та відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення пені та 3% річних у розмірі 1 349 490,35 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18).

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З метою безумовного дотримання цього конституційного принципу статті 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України також гарантують те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Міжнародні стандарти у сфері судочинства приділяють значну увагу питанням дотримання принципу змагальності судового процесу.

Так, у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо якості судових рішень» міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Зв`язок принципів змагальності та рівності акцентовано також у деяких рішеннях Європейського суду з прав людини.

Так, у справі «Салов проти України» (заява №65518/01, п. 87) Суд зробив висновок, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу («Руїс-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), заява №12952/87, п. 63).

У справі «Лазаренко та інші проти України» (№70329/12, п. 37) Суд нагадує, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden), заява №10563/83, п. 24-33) та право на ефективну участь (T. проти Сполученого Королівства (T. v. the United Kingdom), заява №24724/94, п. 83-89).

Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України» (заява №4241/03, п. 50), в аспекті змагальності, наголошується на тому, що оцінка доказів є компетенцією національних судів і Суд не підмінятиме власною точкою зору оцінку фактів, яку їм було надано в межах національного провадження, гарантуючи право на справедливий судовий розгляд; стаття 6 Конвенції, в той же час, не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або способів їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами. Аналогічна позиція також міститься у рішенні в справі «Олюджіч проти Хорватії» (Olujic v Croatia), №22330/05, п. 77).

В інших рішеннях цього Суду сформовані такі підходи до розуміння принципу змагальності: згідно зі статтею 19 Конвенції обов`язок Суду полягає у забезпеченні дотримання зобов`язання, що здійснюються Договірними сторонами Конвенції, зокрема, його функція не стосується фактів чи законів, які враховані національним судом, якщо тільки вони не порушили прав та свобод, захищених Конвенцією; Суд не може погодитися принципово та абстрактно з тим, щоб незаконно отримані докази можуть бути допустимими («Schenk v. Switzerland, заява №10862/84, п.п 45-46; «Garcia Ruiz v. Spain», заява №30544/96, п. 28; Spang v. Switzerland, №45228/99, п. 32); Суд повторює, що він не уповноважений замінювати свою оцінку фактичних обставин, зроблену національними судовими органами, проте відповідно до прецедентної практики Суду вимога справедливості судового розгляду включає дослідження способу, у який було отримано та представлено докази; завдання Суду, серед іншого, установити, чи провадження в цілому, включно зі способом отримання і представлення доказів, було справедливим у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції («Домбо Беєер B. V. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. The Netherlands), заява №14448/88, п. 31).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Отже, суд з урахуванням усіх обставин справи, вважає доведеним вимоги позивача про солідарне стягнення з відповідачів суми заборгованості за Договором позики грошей у сумі 3 504 314,50 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Так як позивач звільнений від сплати судового збору, то суд стягує з відповідачів в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог.

Згідно п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI, ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: позовної заяви майнового характеру, яка поданафізичною особою: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 № 3460-IX, прожитковий мінімум для працездатних осіб на 1 січня 2024 року встановлений в розмірі 3 028 гривні.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Так як, позивач подав позов через систему «Електронний суд», то до сплати судового збору необхідно застосувати коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Вказане відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 916/228/22 (провадження № 12-26гс22), де вказано, що у позивача були обґрунтовані підстави вважати, що у разі подання ним позовної заяви в електронній формі до встановленої законом ставки судового збору має бути застосований понижуючий коефіцієнт у розмірі 0,8, визначений частиною третьою статті 4 Закону України «Про судовий збір».

За вимогу майнового характеру позивачу необхідно було сплати 1 відсоток ціни позову, але не менше 1211,20 грн (3028х0,4=1211,20) та не більше 15 140,00 грн (3028х5=15140) та до вказаної суми застосувати понижуючий коефіцієнт у розмірі 0,8.

Отже, за подачу даного позову необхідно було сплатити 12 112,00 грн (15 140,00х0,8=12 112,00).

Так як суд задовольняє позов частково, то з відповідачів на користь держави відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати у розмірі 8 777,57 грн ((3504314,50/4835804,00=0,7247; 12112х0,7247=8777,57).

Відповідно до ч.1 ст.259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Ураховуючи викладене та керуючись статтями 7, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по Договору позики грошей від 15.10.2020, посвідченого приватним нотаріусом Єрмаковою Л.С. та зареєстрованого в реєстрі за № 711, у розмірі 3 504 314,50 грн (три мільйони п`ятсот чотири тисячі триста чотирнадцять гривень 50 копійок).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в дохід держави 8 777,57 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 09 травня 2025 року.

Суддя Є. А. Болибок