Справа № 953/3854/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2025 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Шаренко С.Л.,

за участю секретаря: - Реуцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту спільного проживання з померлим та перебування у нього на утриманні,-

установив:

26.12.2024 до Київського районного суду м. Харкова з Харківського апеляційного суду на підставі постанови колегії суддів судової палати у цивільних справах надійшла цивільна справа за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій заявник просить визнати факт спільного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 зі своєю дружиною, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 .

Свою заяву заявник обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 звернулась 12.10.2021 до ГУ ПФУ в Харківській області з заявою щодо переходу на інший вид пенсії відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в силу втрати годувальника, свого чоловіка, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . У відповіді від 18.10.2021 зазначено про відмову в задоволенні вказаної заяви на підставі того, що заявницею не доведено факт спільного проживання з померлим та перебування у нього на утриманні.

Зазначає, що вона разом з ОСОБА_2 уклали шлюб, який було зареєстровано. Адресою реєстрації ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 , яка зазначена в паспорті громадянина України. Натомість, ОСОБА_2 постійно проживав зі своєю дружиною, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник зазначає, що їй та її чоловікові було призначено пенсію за віком, про що свідчать пенсійні посвідчення ОСОБА_1 № НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 та ОСОБА_2 №НОМЕР_7 серії НОМЕР_3 .

З моменту укладення шлюбу і до самої смерті чоловіка вони проживали разом однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, піклувалися один про одного та мали спільний бюджет. Заявник зазначає, що вона отримує пенсію за віком, розмір якої завжди був наближений до мінімальної, а пенсія померлого чоловіка завжди була значно більшою, а окрім пенсії заявник не має іншого джерела доходів. Тому заявник звертається до суду з заявою про встановлення юридичного факту.

Крім того, заявник просила витребувати у КП ХМР «Жилкомсервіс» Дільниця №15 довідку про склад сім`ї; у КНП ХОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» інформацію про дати обслуговування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою його фактичного проживання: АДРЕСА_1 ; у ГУ ПФУ в Харківській області інформацію про розмір пенсійних виплат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з травня 2020 року по травень 2021 року.

Ухвалою суду від 27.12.2024 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. Витребувано у КП ХМР «Жилкомсервіс» Дільниця №15 довідку про склад сім`ї, а саме: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які до 23.06.2021 року проживали за адресою: АДРЕСА_1 ; у КНП ХОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» інформацію про дати обслуговування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою його фактичного проживання: АДРЕСА_1 ; у ГУ ПФУ в Харківській області інформацію про розмір пенсійних виплат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з травня 2020 року по травень 2021 року.

10.01.2025 року на виконання ухвали суду про витребування доказів від начальника ГУ ПФУ в Харківській області Г. Баєвої надійшла заява, в якій вона просила долучити до матеріалів справи довідку про розмір пенсійних виплат ОСОБА_2 за період з травня 2020 року по травень 2021 року, з якої вбачається, що за цей період ОСОБА_2 отримав всього 89 077, 89 гр (а.с. 116-117).

23.01.2025 року на виконання ухвали суду про витребування доказів від директора КНП ХОР «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» В. Забашти надійшов лист, відповідно до змісту якого вбачається, що перевіркою форм первинної медичної облікової документації встановлено, що у період з 01.01.2022 по 17.01.2025 до громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , викликів до служби ЕМД не надходило (а.с. 119).

30.01.2025 року на виконання ухвали суду про витребування доказів від директора КП «Житлокомсервіс» Г. Мальованого надійшов лист, відповідно до змісту якого вбачається, що в розпорядженні підприємства відсутня актуальна інформація про склад сім`ї, яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 123).

Заявник ОСОБА_1 та її представник - адвокат Біленький Д.В. в судове засідання не з`явились. Від адвоката Біленького Д.В. до суду надійшла заява, в якій він просив розглянути справу без участі сторони заявника та задовольнити заяву ОСОБА_1 .

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що визначено п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України.

Як передбачено ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Судом встановлено, що 17 травня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Московського районного управління юстиції в м. Харків зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №413 від 17.05.2003 року та підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 17.05.2003 року (а.с. 30).

Згідно з копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 місце проживання ОСОБА_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 41).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, про що 23.06.2021 зроблено відповідний актовий запис №12267 та підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 виданого 23.06.2021 (а.с. 20).

Листом Начальника відділу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.10.2021 відмовлено ОСОБА_1 в переході на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 23).

Як зазначила заявник, її чоловік ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проте проживав разом із нею за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 29; 32).

Вказала, що вони з моменту укладення шлюбу і до самої смерті чоловіка проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, піклувалися один про одного та мали спільний бюджет.

Так, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оплати комунальних послуг здійснювались за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 24-27).

Факт спільного проживання заявника з померлим чоловіком також підтверджується протоколами отримання відомостей в порядку п. 7 ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (а.с. 33-38).

Так, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 пояснили, що вони знають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 багато років, оскільки вони є їхніми сусідами в будинку АДРЕСА_4 , їм відомо, що вони перебували у шлюбі, проживали разом та вели спільне господарство у квартирі №4 вказаного будинку. Зазначили, що чоловік ОСОБА_1 забезпечував її необхідним та сплачував за комунальні послуги.

Окрім того, як вбачається з листа в.о. головного лікаря КНП «Міської поліклініки №10» Харківської міської ради С. Ковальової, ОСОБА_2 , 1950 р.н., в період з 19.10.2012 року по 14.03.2019 року мешкав за адресою: АДРЕСА_1 та перебував під динамічним медичним спостереженням у лікарів: кардіолога, терапевта. З 15.03.2019 по 19.06.2021 року за медичною допомогою до лікарів КНП «Міська поліклініка №10» ХМР не звертався. Активної декларації з лікарями поліклініки не було. За даними ЕСОЗ декларація укладена у медичному закладі АТ «Українська залізниця» (а.с. 43).

Конституційний суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 року у справі №1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01.01.2012 року, викладеними у судовій практиці щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом); відсутній спір про право.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться: показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту; документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки; довідки з місця проживання, фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази), докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства, заяви, анкети, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного та ін.

Суд звертає увагу, що право на вибір місця проживання закріплено у ст. 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення ст. 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

Таким чином, реєстрація місця проживання заявниці і її чоловіка за різними адресами не свідчить про те, що вони перебуваючи у шлюбі не проживали однією сім`єю.

З огляду на досліджені докази, суд вважає доведеним факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за однією адресою.

Що стосується встановлення факту перебування заявниці на утриманні чоловіка, то слід зазначити наступне.

Пунктом 2 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

У статті 38 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено поняття членів сім`ї, які вважаються утриманцями.

Члени сім`ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Як роз`яснено в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання призначення пенсії, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка, заявниця посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з чоловіком, проживала з ним спільно і пенсія її чоловіка була основним джерелом для її існування адже вона значно більше від її пенсії.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з довідки щодо відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, інформація про доходи ОСОБА_1 за період з 4 кварталу 2020 року по 3 квартал 2021 року відсутня (а.с. 19).

Із довідки № 6953 9998 8236 1913 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Київському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м. Харкова в Харківській області та отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період: з 01.01.2020 по 31.12.2021 складає 51 000 гр. (а.с. 21).

З матеріалів справи вбачається, що померлий ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був пенсіонером та перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області, й отримував пенсію за віком по дату смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 . Сума пенсії за період: з травня 2020 року по травень 2021 року складає 89077, 89 гр. (а.с. 117).

Судом встановлено, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував значно вищу пенсію ніж ту, яку отримує ОСОБА_1 . Таким чином, суд вважає, що пенсія покійного чоловіка заявника була основним джерелом засобів до існування та проживання сім`ї, тому у суду є всі підстави для встановлення факту перебування заявника на утриманні свого чоловіка, оскільки фактів зворотного судом не встановлено.

Частинами 1, 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Можна зробити висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Такі висновки щодо застосування норм права викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18).

Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

На підставі ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається: непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. До членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

За таких обставин, оскільки встановлення вищевказаних фактів має для заявника юридичне значення і потрібне для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, суд вважає за необхідне встановити факт спільного постійного проживання ОСОБА_1 з чоловіком ОСОБА_2 , та перебування ОСОБА_1 на повному утриманні чоловіка, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 63, 265, 293 - 294, 315, 319, 352, 354 ЦПК України суд,-

ухвалив:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області про встановлення факту спільного проживання з померлим та перебування у нього на утриманні.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із ії чоловіком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утриманні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до моменту смерті чоловіка ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.Л. Шаренко