Справа № 645/7235/23
Провадження № 2/645/102/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року Немишлянський районний суд м.Харкова у складі: головуючого - судді Ульяніч І.В., при секретарі - Циганок В.М., учасники справи: позивач ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_2 , відповідач - ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_4 , представник третьої особи ХМР (не з`явився),

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, третя особа: Харківська міська рада,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить (з урахуванням уточненої позовної заяви) визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за позивачем право власності на 3/8 частину вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначає, що батьки позивача, батько ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебували у шлюбі, під час якого народився позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою від 10.06.1976 року, за № 1-4422, та зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 23.03.1977 року, за № 42511, ОСОБА_5 став належати житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . Таким чином, в період зареєстрованого шлюбу в інтересах сім`ї, батьками позивача був придбаний зазначений житловий будинок, загальною площею 50,7 кв.м., з надвірними будівлями спорудами, що розташовані на земельній ділянці розміром 600 м2. Це майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя на підставі ст.22 КоБС України, який діяв на той час. Тобто зазначений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами на праві спільної сумісної власності належить - ОСОБА_5 та його дружині ОСОБА_6 . Отже, майно, яке набуте батьками позивача під час перебування у шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності.

25.07.1979 року шлюб між батьками позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був розірваний Червонозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 372. 13.08.2021 року мати позивача ОСОБА_6 склала заповіт, який був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Нескородовою О.А., зареєстрованого в реєстрі за №3686,3687, відповідно до якого заповіла все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складало і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті та на, що вона за законом матиме право, матір заповіла позивачу. ІНФОРМАЦІЯ_5 мати позивача ОСОБА_6 померла. Позивач зазначає, що після її смерті він прийняв спадщину, як спадкоємець за заповітом, який постійно був зареєстрований разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України. З заявою про відмову від прийняття спадщини позивач до нотаріальної контори не звертався. Відповідач ОСОБА_3 є єдинокровною сестрою позивача по матері, яка була народжена матір`ю у попередньому шлюбі. На час смерті матері ОСОБА_6 , відповідач ОСОБА_3 була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 . Позивач вважає, що є всі підстави для того, щоб визнати спірний житловий будинок з надвірними будівлями, зареєстрований на праві власності на ім`я батька позивача - ОСОБА_5 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в якому матері позивача ОСОБА_6 , як дружині, має належати 1/2 його частина. 21.02.2021 року позивач звернувся до Приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області В.В.Пейчевої з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 . До спадкової маси входить частина житлового будинку з надвірними будівлями розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Однак отримати свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса позивач не зміг. Приватним нотаріусом ХМНО Харківської області 18.12.2023 року вих.№286/02-14 був складений інформаційний лист «щодо оформлення спадкових прав», в якому позивачу надано роз`яснення, що нотаріальна дія з видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті матері - ОСОБА_6 , не можлива у зв`язку з тим, що не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме оригіналів документів, що посвідчують право власності на спадкове майно, які знаходяться у ОСОБА_5 . При відмові у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через відсутність необхідних для спадкування документів, Приватний нотаріус ХМНО Харківської області В.В.Пейчева роз`яснила позивачу, процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку, з посиланням на п. 3 Розділу 1 Глави 7 Порядку вчинення нотаріальної дії нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції від 22.02.2012 за №296/5, про що зазначено в вищезгаданій постанові.

Позивач зазначає, що задоволення позовних вимог надасть йому право на отримання спадщини за заповітом після смерті матері та державної реєстрації права власності на отримане в спадок нерухоме майно відповідно до вимог чинного законодавства. Тому позивач змушений звернутись до суду з цією позовною заявою.

Ухвалою суду від 08.02.2024 року відкрито загальне позовне провадження по вказаній справі, справу призначено до розгляду у підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 12.02.2024 року задоволено клопотання позивача про забезпечення позову. Накладено заборону вчинення будь-яких дій, спрямованих на відчуження та/або передання в заставу або інше обтяження - житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_5 до вирішення судом по суті позову.

26.02.2024 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов Відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обгрунтування Відзову зазначає, що викладені у позові обставини є такими, що не відповідають дійсності та не підтверджені належними доказами. Будинок за адресою: АДРЕСА_1 , було придбано відповідачем ОСОБА_5 за кошти, надані його батьками у 1976 році. Як до моменту придбання ОСОБА_5 будинку, так вже і після розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_6 разом з дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки іншого помешкання не мали. Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було розірвано 25.07.1979 року. З моменту розірвання шлюбу ОСОБА_6 разом з дітьми виїхали зі спірного будинку та продовжили проживати в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується доданими до цього відзиву доказами. Лише в 1993 році ОСОБА_6 зареєструвалась у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , тому що власники будинку за адресою АДРЕСА_2 , продали його і ОСОБА_6 вимушена була виписатись звідти. Однак, ОСОБА_6 фактично не проживала постійно в спірному будинку, через конфлікти з ОСОБА_5 , який був проти її проживання там. В сім`ї завжди вважалось, про що добре відомо і позивачу і відповідачу ОСОБА_3 , що вказаний будинок завжди належав відповідачу - ОСОБА_5 , який і до сьогоднішнього дня продовжує проживати в ньому. Весь час володіння будинком, зокрема і після розірвання шлюбу з ОСОБА_6 , відповідач - ОСОБА_5 самостійно утримує будинок в належному стані, здійснює ремонтні та будівельні роботи, оплачує комунальні послуги. Натомість, ОСОБА_6 за життя ніколи не приймала участі в утриманні вказаного житлового будинку, у здійсненні ремонтних та будівельних робіт, а також оплаті комунальних послуг. У зв`язку з цим, фактично до моменту своєї смерті ОСОБА_6 проживала разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_3 . Не дивлячись на те, що після розірвання шлюбу відповідач - ОСОБА_5 не дозволяв ОСОБА_6 проживати у спірному будинку та фактично вона не мала доступу до нього, за життя вона самостійно не зверталась до суду з вимогами ні про поділ майна подружжя, ні про усунення перешкод у користуванні майном. Отже, враховуючи, що шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розірвано і за життя ОСОБА_6 не зверталась до суду з позовом про поділ майна подружжя для захисту своїх порушених прав, вказаний поділ не може здійснюватись за позовом спадкоємця, оскільки право ОСОБА_6 на поділ спірного майна припинилось внаслідок її смерті.

Крім того, відповідач зазначає, що у разі якщо суд прийде до висновку про задоволення вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, то при вирішенні похідної вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом необхідно враховувати наступне: 17.11.2021 року відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_6 , її спадкоємцями є син ОСОБА_1 та донька ОСОБА_3 . ОСОБА_3 є особою з інвалідністю та з 23.07.2018 їй встановлено ІІ групу інвалідності безстроково. З викладеного вбачається, що на момент відкриття спадщини відповідач ОСОБА_3 вже була непрацездатною особою та відповідно має право на обов`язкову частку у спадщині. Таким чином, незважаючи на наявність заповіту складеного спадкодавцем на ім`я позивача, відповідач - ОСОБА_3 має право на 1/4 частину від обсягу спадкового майна (тобто на половину частки, яка би належала їй у разі спадкування за законом), що становить 1/8 частину у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач - ОСОБА_3 звернулась з заявою про прийняття спадщини та саме за її заявою було відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_6 , що підтверджується витягом зі спадкового реєстру. З огляду на зазначене в порядку спадкування за заповітом за позивачем може бути визнано право не на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , а лише на 3/8 частин житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

26.03.2024 року від відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач у задоволенні позовних вимог заперечує у повному обсязі, вважає позов безпідставним та необгрунтованим, викладені обставини є такими, що не відповідають дійсності та не підтвердженні належними доказами. В обгрунтування відзову зазначає, що між ним та ОСОБА_6 було укладено шлюб 08.10.1967 року. Перебуваючи у шлюбі, впродовж 8 років, він із сім`єю (дружиною - ОСОБА_6 , сином - ОСОБА_1 та падчеркою ОСОБА_3 ) до 1975 року фактично проживав за місцем реєстрації дружини за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, він був зареєстрований у будинку своїх батьків за адресою: АДРЕСА_3 . Внаслідок постійних сварок, він був вимушений переїхати у 1975 році до своїх батьків. В свою чергу, ОСОБА_6 з дітьми залишилася проживати за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , переїжджати до батьків відповідача вона категорично відмовилася. Житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 було придбано у 1976 році батьками відповідача ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за їх кошти. Оскільки батьки купували будинок для відповідача, його було зареєстровано на його ім`я згідно з договором купівлі-продажу від 10.06.1976 року, посвідченого Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою за № 1-4422 та зареєстрованого в БТІ за № 42511. ОСОБА_6 свої власні грошові кошти в придбання будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не вкладала, бо вже тоді мала на меті розлучитися з ним, подальшого спільного життя з ним не планувала, почала активно влаштовувати власне особисте життя, стала в чергу на отримання житла за місцем своєї роботи. Після придбання у 1976 році будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач переїхав від своїх батьків до цього будинку. Натомість, ОСОБА_6 до нього не переїжджала та продовжила разом з дітьми жити у будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Після придбання будинку у 1976 році, відповідачем було здійснено капітальний ремонт в ньому. З ремонтними роботами йому допомагав батько ОСОБА_9 та друзі. ОСОБА_6 ніяким чином участі в ремонтних та будівельних роботах жодної участі не приймала, власні грошові кошти не вкладала. У 1979 року за заявою ОСОБА_6 шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу у 1979 році, ОСОБА_6 ніколи не ставила питання про розподіл майна подружжя, через відсутність у них спільного майна. Впродовж 1980 - 1988 років вже після розлучення відповідачем було здійснено прибудову до будинку та збудовано гараж, надвірні будівлі, проведено водопровід до будинку, перекрито кришу, замінено газове обладнання, інші роботи. Усі прибудови узаконено у 1988 році, що відображено у технічному паспорті на будинок. У 2004 році здійснено приватизацію земельної ділянки, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , де власником визначено ОСОБА_5 . У 1980 році ОСОБА_6 зняли з черги на отримання житла за місцем роботи, тоді вона продовжувала мешкати у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , винаймаючи приміщення у власників цього будинку. В подальшому власниками орендованого ОСОБА_6 приміщення було продано будинок за адресою АДРЕСА_2 , а нові власники будинку виписали ОСОБА_6 з нього. У зв`язку з тим, що після розлучення ОСОБА_6 власного житла не мала, у 1993 році вона попросила відповідача «тимчасово» прописатися до нього у будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Власних ключів від житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 ніколи не мала. Ключі завжди були у відповідача і з його дозволу ОСОБА_6 іноді їх брала. Внаслідок сімейної домовленості між членами родини, батько відповідача ОСОБА_9 , на прохання відповідача, у 1992 році склав заповіт на користь свого онука та його сина - ОСОБА_1 (Позивач). У 1994 році позивач - ОСОБА_1 за заповітом діда ОСОБА_9 отримав у спадщину будинок за адресою: АДРЕСА_3 , куди і переїхав на постійне місце проживання, де і мешкає до теперішнього часу. Відповідач вказує, що у нього була домовленість із колишньою дружиною - ОСОБА_6 про те, що після отримання спільним сином ОСОБА_1 у спадок від батька відповідача будинку за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_6 буде мешкати разом з сином в цьому будинку. Але матір із собою брати син відмовився, реєструватися за вказаною адресою не поспішав і сам. Після цього, відповідач став наполягати на переїзді ОСОБА_6 до сина. З цього приводу син ОСОБА_1 став тиснути на матір щодо розподілу власності, постійно влаштовував конфлікти. Конфлікти між відповідачем та ОСОБА_6 виникали постійно щодо оплати комунальних послуг, допомоги по господарству та на присадибній ділянці, а сварки з приводу володіння та користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , почали виникати вже з 1994 року, коли відповідач став наполягати на її переїзді до сина. З приводу сварок неодноразово викликалися наряди поліції. Колишня дружина ОСОБА_6 до самої смерті між цими сварками вимушена була «мандрувати» між домом відповідача та домом сина, бо в домі сина вона також була не бажаною. Після чергової сварки, коли позивач побив відповідача, відповідач остаточно заборонив йому з`являтися у себе дома. Дільничним офіцером поліції СП ПП ВП №2 ХРУП №2 ГУ НП в Харківській області було опитано сусідів, що мешкають поруч з адресою: АДРЕСА_1 , з ОСОБА_1 проведено профілактичну бесіду та роз`яснено положення ст. 173-2 КУпАП та ст. 126(1) КК України. Також зазначає, що незважаючи на порушення свого права власності та чинення їй з 1994 року перешкод в користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 до суду за захистом своїх майнових прав не зверталася, бо ніколи не мала наміру щодо розподілу майна подружжя через відсутність у них спільного майна. З 2001 року в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована та проживає падчерка ОСОБА_3 .. За домовленістю з нею, вона займає одну кімнату, в якій зробила ремонт. Крім того, з 2001 року вона сплачує всі комунальні послуги за адресою, допомагає відповідачу по господарству та на присадибній ділянці. Приймає участь у ремонтно-будівельних роботах. ОСОБА_6 в оплаті комунальних послуг, утриманні, здійсненні ремонту та/або будівельних робіт в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ніколи жодної участі не приймала. Поряд з цим, вона допомагала сину - ОСОБА_1 утримувати та ремонтувати будинок за адресою: АДРЕСА_3 . Також, зазначає, що ОСОБА_6 склала заповіт на користь сина ОСОБА_1 під його тиском.

Ухвалою суду від 29.04.2024 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Витребувано у приватного нотаріуса ХМНО Харківської області Пейчевої В.В., копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

10.06.2024 року на адресу суду надійшли витребувані судом письмові докази, а саме, копія спадкової справи №62/2021, відкритої після смерті ОСОБА_6

16.09.2024 року від позивача надійшла уточнення позовна заява.

Ухвалою суду від 24.10.2024 року прийнято до провадження уточнену позовну заяву від 16.09.2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, третя особа: Харківська міська рада. Закрито підготовче засідання у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні викладеним у позові. Просили задовільнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачів ОСОБА_4 щодо задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі, підтримали пояснення викладені у Відзові на позовну заяву. Відповідач ОСОБА_3 пояснила, що її мати одружилась із ОСОБА_5 в 1967 році, вони жили родиною за адресою: АДРЕСА_2 . В 1975 році ОСОБА_5 пішов мешкати до своїх батьків. В 1976 році купили будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за кошти батьків ОСОБА_5 , мати свої кошти в будинок не вкладала, майно не було спільним, дідусь допомогав добудуватити будинок. Мати зареєструвалась в спірному будинку в 1993 році. Мати жила та була зареєстровану в будинку, але з ОСОБА_5 жили окремо. В 1994 році ОСОБА_5 відмовився від спадку, будинку за адресою: АДРЕСА_3 , після смерті його батька на користь свого сина - позивача ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що перебував у шлюбі із ОСОБА_6 з 1967 р., жили у матері дружини, після скандалу, в 1975 р. він пішов до своїх батьків, в 1979 р. вони розлучились. Спірний будинок придбали його батьки для нього в 1976 р., він тоді перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6 .. Він багато коштів вклав в будинок, добудовував його, робив ремонт, батько допомагав. Доказів придбання будинку його батьками він не має. Його батьки в 1994 р. залишили свій будинок позивачу, в будинку мали жити ОСОБА_6 із сином. В період їх шлюбу дружина працювала в торгівлі. Позивач проживав в спірному будинку до армії. ОСОБА_6 проживала в будинку та була зареєстрована з 1993 року до травня 2021 року, в неї була окрема кімната, за життя дружина не бажала розподілу будинку. З травня 2021 року по листопад 2021 року, до смерті ОСОБА_6 проживала у сина. Зазначив, що спірний будинок не був спільним майном його та ОСОБА_6 ..

Представник відповідача Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьком є ОСОБА_5 (відповідач по справі) та матір`ю ОСОБА_6 /а.с.9/

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є донькою померлої ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 /а.с.173/

Отже, позивач та відповідач ОСОБА_3 є дітьми померлої ОСОБА_6 ..

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.10.1967 року, шлюб був розірваний 25.07.1979 року Червонозаводським відділом РАГСУ у м.Харкові, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу Серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_3 /а.с.10, 171/

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 10.06.1976 року, посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Харківською державною нотаріальною конторою за № 1-4422, зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 23.03.1977 р. № 42511, ОСОБА_5 придбав житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . /а.с.11-12, 125-126/

Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м.Харкова станом на 17.11.2021 року (дата смерті ОСОБА_6 ) за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . /а.с.182/

Відповідно до Довідки про зареєстрованих осіб від 22.12.2023 року, за адресою АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 з 15.08.1989 р., ОСОБА_5 (дата реєстрації відсутня) та ОСОБА_3 зареєстрована з 03.04.2001 р. /а.с.18/

Також судом встановлено, що в 1980 та в 1989 році ОСОБА_6 разом зі своїми дітьми ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , проживали та були зареєстровані у житловому будинку за адресою АДРЕСА_2 , який ОСОБА_1 винаймала у ОСОБА_12 , що підтверджується довідкою про склад родини, договором найму житла та довідками від 16.04.1980 року та від 28.03.1989 року. /а.с.72-74/

Відповідно до паспорту громадянина України, позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 15.08.1989 року адреса реєстрації останнього є АДРЕСА_1 . /а.с.7-8/

13.08.2021 року ОСОБА_6 склала заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Нескородовою О.А., зареєстрованого в реєстрі за №№3686,3 згідно якого заповіла все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складало взагалі все те, що буде належати їй на день смерті та на, що вона за законом матиме право, ОСОБА_6 заповіла сину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . /а.с.16/

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 /а.с.6/

Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Крюченко Т.М., надано суду копію спадкової справи №62/2021, заведеної після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно спадкової справи із заявою від 29.11.2021 року про прийняття спадщини до нотаріуса звернулась донька ОСОБА_3

21.02.2022 року із заявою про прийняття спадщини за заповітом до нотаріуса звернувся позивач ОСОБА_1 .

Інформаційним листом приватний нотаріус ХМНО Харківської області Пейчева В.В. від 18.12.2023 року за №286/02-14 було роз`яснено ОСОБА_1 про те, що нотаріальна дія з видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті матері - ОСОБА_6 , не можлива у зв`язку з тим, що не подано документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, а саме оригіналів документів, що посвідчують право власності на спадкове майно, які знаходяться у ОСОБА_5 . При відмові у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через відсутність необхідних для спадкування документів нотаріус роз`яснила позивачу, процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку, з посиланням на п.З Розділу 1 Глави 7 Порядку вчинення нотаріальної дії нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції від 22.02.2012 за №296/5./а.с.186/

Відповідачем ОСОБА_5 були надані копії накладних, квитанцій на придбання будівельних матеріалів, а в судовому засіданні відповідачем та його представником було зазначено, що житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , переобладнався, добудовувався, в нього були вкладені кошти відповідача і це не той будинок, що був під час придбання (а.с.118-122). Але із зазначених копій накладних та квитанцій не вбачається хто був покупцем цих будівельних матеріалів та за якою адресою вони були використані.

Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім"ю, який був чинним на час перебування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в шлюбі та придбання майна, було передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 24 цього кодексу було передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Згідно ст. 28, 29 Кодексу про шлюб та сім`ю було передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

В судовому засіданні встановлено, що спірний будинок був придбаний ОСОБА_13 в період зареєстрованого шлюбу тобто є їх спільною сумісною власністю. Крім показань відповідачів, достатніх та переконливих доказів того, що даний будинок був придбаний за кошти батьків відповідача ОСОБА_5 матеріали справи не містять, як і не містять доказів отримання відповідачем ОСОБА_5 цього будинку в дар або у спадок. Доказів того, що на час придбання майна подружжя ОСОБА_13 проживало окремо та фактично припинили шлюб, матеріали справи не містять, розлучення відбулось в 1979 році, надані довідки про проживання ОСОБА_6 із дітьми за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджує їх проживання за вказаною адресою в 1980 та в 1989 році.

Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами першої та другої статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Стаття 1261 ЦК України зазначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1241 ЦК України - малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_6 - позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом.

Відповідач ОСОБА_3 , яка також є донькою ОСОБА_6 та інвалідом 2 групи, що підтверджується копією довідки МСЕК від 23.07.2018 року та відповідно має право на обов`язкову частку у спадщині.

Відповідачами в судовому засіданні було подано заявлено клопотання про застосування строку позовної давності.

Щодо даного клопотання, то суд зазначає наступне.

Частиною третьою статті 29 КпШС України передбачалося, що для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Згідно зі статтею 11 КпШС України у тих випадках, коли для окремих вимог встановлено строк позовної давності, він обчислюється, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Отже, вирішуючи питання перебігу позовної давності за вимогами про поділ спільного майна подружжя, суд враховує, що позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. Отже, початок перебігу позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану чи з дати набрання рішенням суду законної сили, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. ( постанова Верховного Суду від 10 серпня 2022 року у справі № 541/312/21) .

Таким чином, визначальним у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності є день, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-258цс15, а також Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 759/12058/15-ц (провадження № 61-495св18), від 21 березня 2018 року у справі № 576/2447/15-ц (провадження № 61-8081св18), від 04 липня 2018 року у справі № 584/1319/16-ц (провадження № 61-19445св18).

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу ОСОБА_6 проживала в спірному будинку, була там зареєстрована. В будинку вона мала кімнату, якою користувалась та особисті речі, що не оспорював в судовому засіданні відповідач ОСОБА_5 .. Не проживала в спірному будинку ОСОБА_6 останні пів року свого життя з травня по листопад 2021 року, що не оспорювали сторони в судовому засіданні, як зазначив позивач, то після лікарні його мати ОСОБА_6 - відповідачи не пустили в спірний будинок.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Така правова позиція Верховного Суду є усталеною практикою, відображеною, зокрема в постановах від 16 січня 2019 року справа № 2-390/2006; від 20 травня 2021 року у справі № 339/369/18; від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19. Позивач позбавлений можливості в інший спосіб визнати право власності в порядку спадкування за заповітом.

Так як позивач, спадщину прийняв, позбавлений можливості в інший позасудовий спосіб визнати право власності в порядку спадкування за законом на частку в будинку, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Дослідивши надані докази, суд вважає, що у справі досить доказів, які підтверджують факт того спірний будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ОСОБА_6 заповіла усе своє майно позивачу по справі, що позивач ОСОБА_1 , після смерті матері прийняв спадщину, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір необхідно стягнути із відповідача ОСОБА_5 , враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи та звільняється від судового збору, в розмірі 2820,60 грн. (за вимогу не майнового характеру 1073,60 грн. та пропорційно задоволеному позову за вимогу майнового характеру - 1737 гривень).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265, 315ЦПК України, ст.ст. 370, 372, 1216-1218, 1220, 1261, 1269 ЦК України, суд -

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, третя особа: Харківська міська рада - задовільнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , наступне майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , право власності на 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2820,6 гривень.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації, АДРЕСА_4 ;

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_7 , АДРЕСА_4 ;

Представник відповідача: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_5 , ел.пошта ІНФОРМАЦІЯ_10

Повний текст рішення складено 09.05.2025 року.

Головуючий - суддя: І.В.Ульяніч