Справа № 308/6469/25
У Х В А Л А

про розгляд заяви про забезпечення позову

до пред`явлення позову

09 травня 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Бенца К.К., при секретарі Майор Ю., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі уповноваженого представника ОСОБА_3 звернулися до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви, шляхом накладення арешту на нерухоме майно : ДРРП приміщення, вбудоване приміщення част. літ. А І-поверху (поз. 1,2), загальна площа (кв.м): 67.4, за адресою АДРЕСА_1 . · ДРРП 0 вбудовані приміщення, част.літ. А І-поверху (поз.1''', 2''', 3, 4, 5. 6, 7), площею 67,4 кв.м за адресою АДРЕСА_1 -шляхом заборони відчуження такого у будь якій спосіб та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме здійснювати реєстраційні дії, щодо відчуження об`єктів нерухомого майна: ДРРП приміщення, вбудоване приміщення част. літ. А І-поверху (поз. 1,2), загальна площа (кв.м): 67.4, за адресою АДРЕСА_1 . · ДРРП 0 вбудовані приміщення, част.літ. А І-поверху (поз.1''', 2''', 3, 4, 5. 6, 7), площею 67,4 кв.м за адресою АДРЕСА_1 .

Подану заяву мотивує тим, що ОСОБА_2 , набула об`єкт нерухомого майна ДРРП приміщення, вбудоване приміщення част. літ. А І-поверху (поз. 1,2), загальна площа (кв.м): 67.4, за адресою АДРЕСА_1 . (договір 763 від 23.03.2012 ) Нерухоме майно ДРРП було відчужено ОСОБА_2 на користь ПП «Вітана» на підставі договору № 3191 від 04.12.2014 р.

ОСОБА_4 набув у власність на 1/2 нерухомого майна ДРРП 0 вбудовані приміщення, част.літ. А І-поверху (поз.1''', 2''', 3, 4, 5. 6, 7), площею 67,4 кв.м., на підставі договору № 7141 від 08.07.2013 р. ОСОБА_1 . В наслідок смерті ОСОБА_4 його спадкоємцем стала дружина ОСОБА_1 , яка згідно норми ст. 1218 ЦКУ набула в порядку спадкування всіх прав померлого, пов`язаних з правом власності на нерухоме майно ДРРП 0. На підставі договору № 3804 від 29.12.2023 відчужила таке майно на користь ПП «Вітана».

Представник вказує, що на підставі рішення у справі 907/822/24 обидва об`єкти нерухомого майна ДРРП та ДРРП 0 були витребувані від ПП «Вітана» на користь ТОВ «Магазин «Взуття» на підставі норми ст. 388 ЦКУ, що підтверджується інформаційними довідками з ДРРП 425828170 та 425825824. В наслідок викладеного ПП «Вітана» на підставі ст. ст. 215, 216, 218 ЦКУ вимагає від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 грошові кошти отримані по договорам № 3804 від 29.12.2023 та № 3191 від 04.12.2014 р. в порядку реституції. Оскільки Рішенням суду 907/822/24 встановлено обставини, що є підставою для визнання таких договорів нікчемними, претензії ПП «Вітани» визнані.

Також вказує, що за час перебування вказаних об`єктів нерухомого майна ДРРП та ДРРП 0 у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 останні несли втрати на їх утримання, з метою збереження нерухомого майна здійснювалися ремонтні роботи. Вартість таких робіт відображена в експертному висновку № 228/07-16:

- ДРРП - 106 606, 80 грн.; ДРРП - 94575, 60 грн.

Представник зазначає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 планують найближчим часом позиватися до ТОВ «Магазин Взуття» щодо відшкодування витрат, що були витрачені під час володіння нерухомим майном на ремонт, в наслідок чого була збільшена його вартість. Вартість позову орієнтовно становитиме 201 242, 40 грн.

Представник зазначає, що ТОВ «Магазин «Взуття» не веде господарської діяльності, немає жодних доходів, має заборгованість перед бюджетом щодо сплати податків та зборів. З викладеного вбачається, що нерухоме майно ДРРП та ДРРП 0 є єдиною власністю ТОВ «Магазин «Взуття» (інформаційна довідка з ДРРП 425980186 ), за рахунок якого може бути здійснено виконання майнової вимоги, пред`явлених до то такої юридичної особи. Відсутність у ТОВ «Магазин «Взуття» жодного доходу та господарської діяльності, є обґрунтованою підставою вважати, що не вжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання рішення суду про стягнення з ТОВ «Магазин «Взуття» вартості невід`ємних поліпшень нерухомого мана, здійсненого добросовісними набувачами за час володіння таким майном .

Також зазначає, що обрані заявником засоби забезпечення не обмежують права користування та володіння нерухомим майном ДРРП та ДРРП 0. З викладеного вбачається, що вжиття заходів забезпечення позову за даною заявою не може спричинити Відповідачу збитків, а тому потреба у вжиті зустрічних засобів забезпечення, визначених нормою ст. 154 ЦПКУ відсутня.

Оскільки відсутність заходів забезпечення призведе до неможливості ефективного захисту порушених прав та законних інтересів позивачів та неможливості їх поновлення, представник позивачів в своїй заяві просить її задовольнити.

Заява про забезпечення позову подана з дотриманням вимог ст. 152 ЦПК України.

У відповідності до положень частини 1ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.3 ст. 153 ЦПК України Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням.

Таким чином, законодавець визначив дискреційне повноваження суду щодо повідомлення особи, яка подала заяву про забезпечення позову при розгляді заяви про забезпечення позову.

У даному випадку суд не вбачає необхідності викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, а тому розгляд цього питання проводиться без повідомлення учасників справи , що відповідає положенням ч. 13 ст. 7 ЦПК України, ч.1 ст.153 ЦПК України . Фіксування судового процесу не здійснювалося.

Зважаючи на викладене, суд розглянув заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Звернення з позовом до суду за захистом порушених прав, інтересів фізичних осіб та юридичних осіб, а також свобод фізичних осіб є одним із способів судового захисту.

Інститут забезпечення позову дає можливість суду до ухвалення рішення по суті вжити заходів щодо забезпечення заявленого позову у певних визначених випадках, враховуючи чітко визначені підстави.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості заяви, суд зазначає, що інститут забезпечення позову регламентовано статтями 149 151 ЦПК України, які встановлюють підстави для вжиття заходів забезпечення позову, а також способи забезпечення позову в цивільному процесі. Наявність такого інституту є однією з гарантій виконання рішення суду і спрямована на дотримання норми щодо обов`язковості до виконання судових рішень, встановленої нормами Конституції України.

Забезпечення позову - це вжиття судом, до вирішення справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду. Це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Метою забезпечення позову, є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення претензій позивача (заявника).

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Відповідно до ст. 149, 150 ЦПК України, Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Види забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Одним із видів забезпечення позову у відповідності до ст. 150 ЦПК України є накладення арешту на майно.

Згідно п. 1 ч.1ст.150 ЦПК України позов може бути забезпечено у спосіб, який вказується заявником, зокрема шляхом накладення арешту на майно.

Згідно до п. 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст.150 ЦПК України, суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову, а також передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Судом встановлено, що Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №425825824 від 07.05.2025 року, вбачається, що приміщення за адресою: ДРРП , приміщення, вбудоване приміщення част. літ. А І-поверху (поз. 1,2), загальна площа (кв.м): 67.4, за адресою АДРЕСА_1 на праві власності належить ТОВ "Магазин Взуття".

Судом встановлено, що Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №425828170 від 07.05.2025 року, вбачається, що приміщення за адресою: ДРРП 0, вбудовані приміщення, част.літ. А І-поверху (поз.1''', 2''', 3, 4, 5. 6, 7), площею 67,4 кв.м за адресою АДРЕСА_1 на праві власності належить ТОВ "Магазин Взуття".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі N381/4019/18 (провадження N14-729цс19) зазначено, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, -навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Частиною 1ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Верховний Суд у постанові від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 вказав, що під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, у постанові від 08.05.2019 року у справі №487/7097/18 Верховний Суд вказав, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно ч.6 ст.153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспектіст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги предмет розгляду даної справи, суд вважає вимоги представника позивачів про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснювати реєстраційні дії, щодо відчуження об`єктів нерухомого майна, співмірними із заявленими позовними вимогами, вбачає імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у випадку не задоволення судом заяви представника позивачів.

Суд вважає обґрунтованими побоювання позивачів щодо того, що у разі незастосування заходу забезпечення позову у виді накладення арешту на нерухоме майно та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме здійснювати реєстраційні дії, щодо відчуження об`єктів нерухомого майна, відповідач може відчужити належне йому майно, що у свою чергу може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони звернулися у разі ухвалення рішення на їх користь.

Суд вважає, що заявлений позивачами вид заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме здійснювати реєстраційні дії, щодо відчуження об`єктів нерухомого майна є доцільним заходом забезпечення позову. Таке забезпечення позову до подання позовної заяви, враховуючи його предмет, можна вважати співмірним із заявленими вимогами. Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, так як невжиття даних заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення, так як існує реальна можливість відчуження даного майна на користь третіх осіб, що суттєво ускладнить виконання можливого рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, з урахуванням доказів, наданих заявниками на підтвердження своїх вимог, є підстави вважати, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони будуть звертатись до суду.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті , а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених вимог.

Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивачів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги з якою заявники мають намір звернутися до суду, в тому числі, спроможності заходів, який заявники просять вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивачів, за захистом яких вони мають намір звернутися до суду, з метою забезпечення ефективного захисту і поновлення прав та інтересів позивачів, враховуючи те, що обраний заявниками спосіб забезпечення позову до подачі позовної заяви шляхом накладення арешту на нерухоме майно: ДРРП приміщення, вбудоване приміщення част. літ. А І-поверху (поз. 1,2), загальна площа (кв.м): 67.4, за адресою АДРЕСА_1 ; ДРРП 0 вбудовані приміщення, част.літ. А І-поверху (поз.1''', 2''', 3, 4, 5. 6, 7), площею 67,4 кв.м за адресою АДРЕСА_1 - шляхом заборони відчуження такого у будь якій спосіб та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме здійснювати реєстраційні дії, щодо відчуження об`єктів нерухомого майна: ДРРП приміщення, вбудоване приміщення част. літ. А І-поверху (поз. 1,2), загальна площа (кв.м): 67.4, за адресою АДРЕСА_1 та ДРРП 0 вбудовані приміщення, част.літ. А І-поверху (поз.1''', 2''', 3, 4, 5. 6, 7), площею 67,4 кв.м за адресою АДРЕСА_1 , не спричинить не відновлюваної шкоди відповідачу чи третім особам, суд вважає, що заява позивачів про забезпечення позову до подання позовної заяви є обґрунтованою і підлягає до задоволення, оскільки невжиття заходів забезпечення позову, в подальшому, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог.

Суд знаходить, що заявлений позивачами вид заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно: ДРРП приміщення, вбудоване приміщення част. літ. А І-поверху (поз. 1,2), загальна площа (кв.м): 67.4, за адресою АДРЕСА_1 ; ДРРП 0 вбудовані приміщення, част.літ. А І-поверху (поз.1''', 2''', 3, 4, 5. 6, 7), площею 67,4 кв.м за адресою АДРЕСА_1 - шляхом заборони відчуження такого у будь якій спосіб та заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме здійснювати реєстраційні дії, щодо відчуження об`єктів нерухомого майна: ДРРП приміщення, вбудоване приміщення част. літ. А І-поверху (поз. 1,2), загальна площа (кв.м): 67.4, за адресою АДРЕСА_1 та ДРРП 0 вбудовані приміщення, част.літ. А І-поверху (поз.1''', 2''', 3, 4, 5. 6, 7), площею 67,4 кв.м за адресою АДРЕСА_1 є доцільним заходом забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Необхідність обрання даного виду забезпечення позову є обґрунтованою, так як невжиття арешту майна, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення, так як існує реальна можливість відчуження нерухомого майна, що суттєво ускладнить виконання можливого рішеннясуду

Проаналізувавши заяву про забезпечення позову у сукупності з нормами процесуального законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення.

Суд вважає що вказані заходи забезпечення позову не порушують права власника, оскільки такі є тимчасовими, а також не порушують та не обмежують права користування спірним майном, не перешкоджають здійсненню господарської діяльності юридичної особи, а фактично встановлюють заборону здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Роз`яснити, що у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом дес`яти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.1-18,149-150,153-154,157 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

постановив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви задовольнити .

Вжити заходи забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на нерухоме майно : ДРРП приміщення, вбудоване приміщення част. літ. А І-поверху (поз. 1,2), загальна площа (кв.м): 67.4, за адресою АДРЕСА_1 ; ДРРП 0 вбудовані приміщення, част.літ. А І-поверху (поз.1''', 2''', 3, 4, 5. 6, 7), площею 67,4 кв.м за адресою АДРЕСА_1 - шляхом заборони відчуження такого у будь якій спосіб та заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно здійснювати реєстраційні дії, щодо відчуження об`єктів нерухомого майна: ДРРП приміщення, вбудоване приміщення част. літ. А І-поверху (поз. 1,2), загальна площа (кв.м): 67.4, за адресою АДРЕСА_1 та ДРРП 0 вбудовані приміщення, част.літ. А І-поверху (поз.1''', 2''', 3, 4, 5. 6, 7), площею 67,4 кв.м за адресою АДРЕСА_1 - до ухвалення судом рішення по суті спору.

Роз`яснити позивачам положення статті 159 ЦПК України, за якими у випадку закриття провадження або залишення позовної заяви без розгляду з інших, ніж зазначені у частині першій статті 155 цього Кодексу підстав або у випадку ухвалення рішення суду щодо повної або часткової відмови у задоволенні позову відповідач або інша особа, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Роз`яснити відповідачу, що особи, винні в порушенні заходів забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копії ухвали для виконання направити до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Адреса знаходження: 88005, Закарпатська область, місто Ужгород, вулиця Заньковецької, будинок 10) та Ужгородської міської ради (Адреса знаходження: 88000, Закарпатська область, місто Ужгород, пл. Поштова, 4)

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Реквізити сторін:

- майбутні позивачі: ОСОБА_1 : адреса АДРЕСА_2 ; ОСОБА_2 адреса АДРЕСА_3 ;

- майбутній відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Магазин Взуття» адреса: вулиця Корзо, буд. 17, м.Ужгород, Закарпатська область, 88000;

- Третя особа ОСОБА_5 адреса: АДРЕСА_4 ;

- Третя особа Приватне підприємство «Вітана» адреса 88000, Україна, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Волошина Августина, буд. 4;

- Третя особа Приватне підприємство «ЦентралК» адреса: 88000, Україна, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Волошина Августина, буд. 21, кв. 4.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца