ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2025 року місто Чернівці справа №713/3129/23

провадження №22-ц/822/363/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Факас А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Вижницький ВД РАЦС у Вижницькому районі Чернівецької області Західного міжнародного управління Міністерства Юстиції

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Попова-Завгородня Сніжана Григорівна на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 17 лютого 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Вижницький ВД РАЦС у Вижницькому районі Чернівецької області Західного міжнародного управління Міністерства Юстиції про визнання походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі, головуючий в суді першої інстанції суддя Осокін А.Л.,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі.

Посилалась на те, що проживала однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу впродовж 2017-2018 року. Від спільного життя у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 .

Так як сторони не перебували у шлюбі між собою та відповідач під час реєстрації народження дитини не звернувся до РАЦС із заявою, тому інформацію про батька дитини записано на підставі ст.135 СК України зі слів матері: а саме прізвище дитини батька позивач вказала своє, ОСОБА_4 , в той час як ім`я і по батькові тата дитини позивач зазначила « ОСОБА_5 ».

На даний час позивач має намір визнати відповідача батьком дитини, а тому просила суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_6 та внести відповідні зміни до актового запису про народження сина.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду м.Чернівців від 17 лютого 2025 року у позові ОСОБА_1 про визнання походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі відмовлено.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Попова-Завгородня С.Г. подала апеляційну скаргу, в якій, вказала, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, яке підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосування норм матеріального права.

Відповідно до дослідженого судом першої інстанції свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 14 червня 2018 року, виданого виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Вашківці Вижницького району Чернівецької області, у матері ОСОБА_1 , позивачки по справі, народилася дитина ОСОБА_6 , про що вчинено актовий запис про народження № 14.

У актовому записі про народження № 14 від 14 червня 2018 року батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записаний ОСОБА_7 , громадянин України. Відомості про батька зазначені відповідно до ч.1 ст.135 СК України, позивачка не перебувала ні з ким в зареєстрованому шлюбі на час народження сина ОСОБА_3 та не перебуває по сьогодні.

Вказує, що батьком дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є відповідач ОСОБА_2 , громадянин України, однак останній відмовився визнати своє батьківство, при реєстрації народження дитини в червні 2018 року не звернувся із відповідною заявою про визнання її батьком.

Дитина здорова, відвідує Вашківецький заклад дошкільної освіти № 1.

Під час проходження планового медичного огляду дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відібрано біологічні зразки крові та встановлено 4 гр. крові, що безумовно свідчить про походження його від батька ОСОБА_2 , а не від іншого чоловіка.

По справі судом першої інстанції призначалася судова молекулярно-генетична експертиза ухвалою від 06 грудня 2023 року, провадження якої доручено експертам Івано-Франківського науково дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ.

Зобов`язано позивачку з дитиною та відповідача з`явитися для проведення експертизи.

02 серпня 2024 року судом першої інстанції відповідно до клопотання експерта Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру повідомлено відповідача Думіча М.В. про необхідність з`явитися до Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ для відібрання зразків букального епітелію з метою проведення судової молекулярно-генетичної експертизи .

Позивачка повністю оплатила проведення експертизи та разом із малолітньою дитиною ОСОБА_6 прибули на 09-00 год. 15 серпня 2024 року до експертної установи в м. Івано-Франківськ для відбирання експертних зразків.

Проте, ОСОБА_2 15 серпня 2024 року для відібрання зразків букального епітелію з метою проведення судової молекулярно-генетичної експертизи не з`явився.

Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Суд першої інстанції помилково не застосував наслідки ухилення відповідача від участі у проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи, а також не надав обґрунтовану правову оцінку всім доказам у справі в їх сукупності.

Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, яка двічі призначалась судом першої, свідчить про його небажання отримати висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивачки про його батьківство відносно дитини.

Отже, суд першої інстанції мав прийти до висновку про визнання батьківства внаслідок застосування положень статті 109 ЦПК України.

Просила рішення скасувати, позов задовольнити повністю та визнати ОСОБА_2 (прож. АДРЕСА_1 ), громадянина України, батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Внести зміни до актового запису № 14 про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиненого 14 червня 2018 року виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області та виключити з нього відомості про батька: « ОСОБА_7 » і зазначити батьком дитини: « ОСОБА_2 , громадянин України».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 22 000 грн.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Межі розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Мотивувальна частина

Щодо можливості розгляду справи за відсутності відповідача та його представника

У судове засідання сторони повторно не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку, про поважність причин неявки відповідач не повідомив (а.с.110-114).

Представник позивачки адвокат Попова-Завгородня С.Г до початку розгляду справи спрямовала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Згідно із статтею 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15 лютого 2024 року у справі №755/20287/21.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Отже, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, враховуючи баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання представника позивача не підлягає до задоволення і справу можливо розглянути за відсутності учасників справи, які повторно не з`явилися в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_6 , батьками якого вказані: батько ОСОБА_7 , мати ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 14 червня 2018 року (а.с.8).

З довідки про склад сім`ї №1409 від 08 вересня 2023 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , проживає ОСОБА_1 , в тому числі до складу її сім`ї входять четверо дітей, серед яких значиться ОСОБА_9 (а.с.9).

Згідно довідки директора ЗДО (б/н та без дати видачі) ОСОБА_6 відвідує Вашківецький заклад дошкільної освіти №1 з 01 вересня 2019 року (а.с.10).

З результатів дослідження крові від 11 вересня 2023 року вбачається, що у ОСОБА_6 група крові АВ (IV) (а.с.11).

Ухвалою суду від 06 грудня 2023 року призначено молекулярно-генетичну експертизу у справі. Ухвалою від 02 серпня 2024 року за клопотанням експерта уточнено питання для експертизи (а.с.43, 53).

З повідомлення від 30 серпня 2024 року №СЕ-19/109-24/10081-БД вбачається, що станом на 15 серпня 2024 року ОСОБА_2 до експертної установи для дачі біологічних зразків для порівняння не з`явився. У зв`язку з чим станом на 30 серпня 2024 року експертизу провести неможливо (а.с.57-58).

Доводи та мотиви апеляційного суду та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не додано доказів, що інформацію про відповідача як батька дитини записано в актовому записі про народження дитини зі слів матері відповідно до ст.135 СК України та не додано копію актового запису про народження дитини позивачки, не додано доказів того, що позивач проживала разом з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу впродовж 2017-2018 року, а та обставина, що відповідач не надав свій біологічний матеріал для проведення експертизи не є достатньою для висновку про походження дитини від відповідача.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Положеннями статей 125, 126, 135 СК України врегульовано питання про визначення походження дитини якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

Сімейний кодекс України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у справі про визнання батьківства можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. За загальним правилом визнання батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для визнання батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Указане відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц, провадження № 61-6030св18.

Висновок експертизи з питання походження дитини є одним із основних доказів, який має бути оцінений судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 444/526/18, провадження № 61-7126св22, від 08 березня 2023 року у справі № 205/5698/21, провадження № 61-564св23.

У постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі №478/690/18 (провадження № 61-18333св19) зазначено, що «висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства».

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» («Калачова проти російської федерації», Kalachevav. russia, № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Статтею 109 ЦПК України визначено наслідки ухилення від участі в експертизі.

У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України).

Обов`язок з доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції як на одну з підстав відмови в позові посилався на відсутність доказів того, що інформацію про відповідача як батька дитини записано в актовому записі про народження дитини зі слів матері відповідно до статті 135 СК України.

Проте, суд першої інстанції не врахував вимоги частини 4 статті 128 СК України про те, що позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього кодексу.

Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Встановлення батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Встановлення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно з`ясував всі обставини справи.

Для усунення неповноти розгляду справи колегією суддів була винесена ухвала від 17 квітня 2025 року про витребування засвідченого належним чином витягу з актового запису про народження дитини.

З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження від 06 травня 2025 року вбачається, що відомості про батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.117).

Позивачка звертаючись до суду з позовом вказувала, що батьком дитини є ОСОБА_2 , з яким вона спільно проживала без реєстрації шлюбу.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 06 грудня 2023 року за клопотанням позивача призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с.43).

30 липня 2024 року до Вижницького районного суду Чернівецької області надійшло клопотання експерта від 16 липня 2024 року, згідно якого експерт просив: - переглянути формулювання питань поставлених в ухвалі суду про призначення експертизи та подати в іншій редакції; - просив надати зразки біологічного матеріалу (кров або букальний епітелей) ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та малолітньої дитини ОСОБА_6 , відібрані медичними праівниками у встановленому порядку, або забезпечити явку зазначених вище осіб разом для відбору експерементальних зразків до Івано-Франківського НДЕКЦ МВС 15 серпня 2024 року з 09.00 години до 12.00 години (а.с.47).

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 31 липня 2024 року поновлено провадження у справі (а.с.48).

01 серпня 2024 року представник відповідача, адвокат Ткач В.В., висловила свою думку щодо клопотання експерта та просила розгляд вказаного клопотання провести у відсутність відповідача та його представника (а.с.49).

Отже, з вищезазначеного вбачається, що відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_10 були повідомлені про час та місце відібрання біологічних зразків експертною установою.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 серпня 2024 року клопотання експерта задоволено частково, призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с.53).

10 вересня 2024 року до Вижницького районного суду Чернівецької області надійшло повідомлення Івано-Франківського НДЕКЦ МВС від 30 серпня 2024 року №СЕ-19/109-24/10081-БД, згідно якого вбачається, що станом на 15 серпня 2024 року до експертної установи для дачі біологічних зразків для порівняння з`явилися ОСОБА_1 та малолітня дитина ОСОБА_6 , а ОСОБА_2 не з`явився. У зв`язку з чим станом на 30 серпня 2024 року експертизу провести неможливо (а.с.57-58).

Отож, судова молекулярно-генетична експертиза у розглядуваній справі не проведена, оскільки відповідач для відібрання зразків букального епітелію з метою проведення судової молекулярно-генетичної експертизи не з`явився, що унеможливило проведення судової молекулярно-генетичної експертизи.

Водночас суд першої інстанції не сформулював власного висновку щодо наявності підстав для застосування у цій справі наслідків передбачених статтею 109 ЦПК України.

Так, відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

З аналізу наведеної норми процесуального закону можна дійти висновку, що нею законодавець встановив спеціальну процесуальну санкцію для осіб, які ухиляються від участі у експертизі. Важливим у такому випадку є встановлення ухилення осіб як умисних дій, внаслідок чого неможливо проведення експертизи для з`ясування відповіді на питання, яке для них має значення, наслідком чого може бути визнання судом факту для з`ясування якого була призначена експертиза, або відмова у його визнанні.

Судом першої інстанції у справі призначалася судова молекулярно-генетична експертиза, проведення якої доручалось експертам Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України, для вирішення питання, чи є ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_6 .

Проте, експертиза проведена не була через відсутність біологічного матеріалу відповідача, який не з`явився для відбору порівняльних зразків.

При цьому, апеляційним судом установлено, що відповідач та його представник достовірно знали про наявність в суді цивільної справи щодо визнання батьківства та призначення судової медико-генетичної експертизи, однак відповідач ухилився від явки для проведення експертизи і суду не надав будь-яких доказів неявки для проведення експертизи з поважних причин.

Нез`явлення відповідача до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-генетичної експертизи свідчить про його небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо неї.

Відповідач не довів наявність поважних підстав, які перешкоджали йому з`явитися до експертної установи для забору відповідних зразків.

Крім цього, ні відповідач, ні його представник двічі не з`явилися в суд апеляційної інстанції для можливості з`ясувати його позицію щодо позову та апеляційної скарги. Можливістю подати відзив на апеляційну скаргу вони не скористалися.

Оцінивши процесуальну поведінку відповідача ОСОБА_2 з точки зору дотримання ним критерію добросовісності використання процесуальних прав, апеляційний суд дійшов висновку, що він навмисно ухилився від явки до суду та від проведення судово-генетичної експертизи, яка призначалась за клопотанням позивача саме для встановлення батьківства або спростування цього факту.

Вказані дії та його бездіяльність, що призвели до неможливості проведення експертизи, надали апеляційному суду можливість визнати факт, який ним заперечується, та встановити походження дитини від відповідача.

Згідно з частиною дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Судове провадження стосовно встановлення батьківства або його оспорювання стосується приватного життя чоловіка, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.

Національні органи влади, у справах про встановлення батьківства, користуються дискреційними повноваженнями, спрямованими на захист найкращих інтересів дитини та збалансування інтересів як дитини, так і передбачуваного біологічного батька, що не суперечить гарантіям, які містяться у статті 8 Конвенції (Krisztian Barnabas Toth v. Hungary, № 48494/06, 12 лютого 2013 року, § 33)

У цій справі суд першої інстанції, не встановив обґрунтованості відмови відповідача від проходження молекулярно-генетичної експертизи.

Отож, встановивши обізнаність відповідача про розгляд справи щодо визнання його батьківства відносно малолітньої дитини, про що свідчить його особиста явка в судових засіданнях, клопотання його адвоката Ткач В.В. про уточнення питань призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, логічне усвідомлення значення для вирішення спору результатів експертизи, а також наслідків його неявки для її проведення, не повідомлення причин неможливості такої явки, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для застосування наслідків ухилення відповідача від явки для проведення експертизи, передбачених статтею 109 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлявся про розгляд справи в суді першої інстанції, про призначення судової експертизи, необхідність явки для проведення експертизи, крім цього двічі повідомлявся про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, проте, жодних пояснень, заперечень з приводу поданого позову не подав, в судове засідання в апеляційний суд ні він, ні його представник не з`явилися.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 382 ЦПК України, апеляційний суд при винесенні постанови вирішує питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Положеннями частини 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду справи позов, який містив вимогу немайнового характеру, підлягає задоволенню, то сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви в суді першої інстанції у розмірі 1073,60 грн. (а.с.12) та за подання апеляційної скарги у розмірі 1610,40 грн. (а.с.82) підлягає компенсації з відповідача.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення скасувати, а позов слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Попова-Завгородня Сніжана Григорівна задовольнити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 17 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 (прож. АДРЕСА_1 ), громадянина України, батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Внести зміни до актового запису № 14 про народження дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчиненого 14 червня 2018 року виконавчим комітетом Вашківецької міської ради Вижницького району Чернівецької області та виключити з нього відомості про батька: « ОСОБА_7 » і зазначити батьком дитини: « ОСОБА_2 , громадянин України».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях в розмірі 2684 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 травня 2025 року.

Головуючий: Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк