Справа № 357/6258/25
Провадження № 2-о/357/237/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" травня 2025 р. cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Кошель Б. І. , розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року заявник ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайоннного суду Київської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: ОСОБА_2 , в якій просить суд встановити факт, що йому на праві власності належить 1/2 частина будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 на праві власності належить 1/2 частина будинку, який знаходиться в АДРЕСА_2 .

Заяву мотивовано тим, що ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується оригіналами наступних документів: договором купівлі-продажу частини житлового будинку від 11.12.1997 року, довідкою КП «Мар`їнське бюро технічної інвентаризації від 08.09.2023 року за № 02-162. Співвласником вказаного житлового будинку являється - ОСОБА_2 , якому належить також 1/2 частина житлового будинку з господарськими спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_2 . У зв`язку з руйнуванням житла у заявника є необхідність подати дані щодо цього до Комісії з розгляду питань щодо надання компенсації за пошкоджені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій з використанням електронної послуги «ЄВідновлення», однак при здійсненні реєстрації права власності на будинок, за співвласником даного домоволодіння ОСОБА_2 у Державному реєстрі речового права на майно внесені відомості про те, що йому належить 1/1 (приватна) ціла будинку, а за заявником вказана 1/2 частина даного будинку згідно інформації з державного реєстру речових прав. Тобто існують розбіжності в реєстрації права власності на будинок, який знаходиться в АДРЕСА_3 , співвласниками якого є заявник та заінтересована особа.

Вивчивши заяву та додані до неї документи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, процесуальний закон передбачає умови, за яких у окремому провадженні можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, зокрема: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення; встановлення факту не пов`язано із вирішенням спору про право.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи з наведених норм закону не підлягають розгляду в судовому порядку заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо законом визначено інший порядок їх встановлення.

За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити заявнику у відкритті провадження по справі за його заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Керуючись ст.ст. 10, 17, 44, 175,177,186, 260,315,353,354 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційної інстанції безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Особи, які не були присутніми в судовому засіданні при оголошенні ухвали, мають право на її оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя Б. І. Кошель