Справа № 286/656/25
У Х В А Л А

05.05.2025 м. Овруч

Суддя Овруцького районного суду Житомирської області Вачко В.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: 1. ОСОБА_2 , 2. ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт того, що на його, ОСОБА_1 , перебувають на утриманні троє дітей до 18 років: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 13.04.2022 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 16.03.2009 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , свідоцтво про народження НОМЕР_3 від 14.10.2013 року.

Відповідно до пп.5 ч.2 ст.293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

Під окремим провадженням розуміється вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік видів фактів, про встановлення яких суд розглядає справи, наведений у ст.315 ЦПК України.

У відповідності до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року №5 зі змінами, вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Заявник у поданій ним заяві зазначає, що він є військовозобов`язаним. 18 квітня 2023 році ним було укладено шлюб з ОСОБА_2 . Ще до укладення шлюбу у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його дружина ОСОБА_2 від першого шлюбу має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батько дітей ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Троє дітей та його дружина проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. По відношенню до дітей дружини від попереднього шлюбу він повністю виконує батьківські обов`язки, зокрема добровільно надає кошти на їх утримання, спілкується з ними, приймає участь у їх вихованні. Його дружина не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Сім`ю забезпечує він. Встановлення факту перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей є підставою для надання йому відстрочки від мобілізації згідно з п.3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Суд вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі дійшов наступних висновків.

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК України встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть обох батьків) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатними, померлими, безвісно відсутніми обох батьків) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються.

Відповідно до ч.1 ст.268 СК України, мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Доведення факту одноосібного виховання та утримання дитини вітчимом пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання матір`ю батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та, безумовно, впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч.1 ст.15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання й утримання дитини.

Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.

Подана заява про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітніх дітей не підлягає судовому розгляду в окремому провадженні, оскільки існує спір про право щодо участі матері у вихованні й утриманні дітей та права чоловіка матері на усиновлення дітей, що є підставою для відмови у відкритті провадження.

Згідно ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи,- залишає заяву без розгляду.

Керуючись ст.ст.260, 294, 315, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: 1. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування на утриманні неповнолітніх дітей.

Копію ухвали разом із заявою та всіма доданими до неї документами надіслати заявнику.

На ухвалу суду до Житомирського апеляційного суду може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя В. І. Вачко