С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/5679/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

03 квітня 2025 року в місті Києві

Солом`янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Левіцької Н.О.

представника Позивача - адвоката Гулько Ж.В.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення.

ІІ. Описова частина

В червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила виселити її житлового будинку під літ. «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Ухвалою від 13 червня 2024 року в справі було відкрито спрощене провадження.

Свої вимоги Позивачка мотивує тим, що 27 травня 2019 року вона придбала у приватну власність 1/2 частину житлового будинку літера «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 241,8 кв.м, житловою площею 130,5 кв.м, на підставі договору купівлі-продажу від 27.05.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В. за реєстровим номером № 3724.

Станом на сьогодні у вказаному будинку зареєстрований лише її чоловік - ОСОБА_3 .

Вказує що 21травня 2024 року під час приїзду до будинку Позивачка встановила факт проживання в будинку невідомої особи, яка представилась ОСОБА_2 (Відповідачка).

На всі прохання Позивачки звільнити житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та виклики поліції Відповідачка не реагує та продовжує проживати без законних на те підстав.

Позивачка зазначає, що поведінка Відповідачки порушує її права та інтереси, оскільки дозволу на її проживання в будинку вона не надавала. ОСОБА_2 створює безлад в будинку, знищує майно та інвентар, приводить безхатченків на ночівлю, а тому ОСОБА_1 змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав і просить задовольнити позов.

У судове засідання 26 листопада 2024 року представник Відповідачки не з`явилися. Від неї надійшло клопотання, яке підтримане самою ОСОБА_2 , про відкладення розгляду справи з посиланням на те, що те, що в неї було недостатньо часу для підготовки відзиву на позов. Зазначене клопотання було судом задоволене, відкладено розгляд справи до 01 квітня 2024 року.

До початку наступного судового засідання від Відповідачки не надійшло ані відзиву, ані клопотання про продовження строку для надання відзиву, ані клопотань про приєднання доказів чи їх витребування.

Позивачка та її представник підтримали позовні вимоги. Наполягали на тому, що за домовленістю з колишнім власником будинку ОСОБА_4 він проживав у вказаному будинку до його смерті, Позивачка проти цього не заперечувала. Проте після його смерті в травні 2024 року в будинок вселилися ОСОБА_2 , яка там не зареєстрована і дозволу на проживання не отримувала. У зв`язку з цим Позивачка стверджує, що Відповідачка проживає в будинку без будь-яких підстав і має бути виселена.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначила, що вона більшу частину свого життя проживала у вказаному будинку. Про те, що будинок начебто був проданий її чоловіком, вона дізналася лише після його смерті і має сумніви щодо дійсності вказаного договору, оскільки цей будинок раніше вже був відчужений на підставі підробленого договору, який в подальшому був визнаний недійсним і повернутий у власність ОСОБА_4 . У відповідь на запитання суду про те, чи зверталася вона до суду з позовною заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26.05.2016, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зазначила, що такого позову вона не подавала, цими питаннями мав займатись її адвокат, який не зміг з`явитися до суду. Проте зазначила, що ані ОСОБА_5 , яка начебто придбала будинок в 2016 році, ані Позивачка, яка придбала будинок у ОСОБА_5 в 2019 році, в самому будинку жодного разу не з`являлися, ним не цікавилися до смерті ОСОБА_4 .

ІІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи документи, суд встановив наступні обставини.

Згідно з договором купівлі-продажу, укладеним 27 травня 2019 року з ОСОБА_5 позивачка ОСОБА_1 придбала 1/2 частку житлового будинку літ. «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 241,8 кв.м, житловою площею 130.5 кв.м. Зазначений договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В. та право власності Позивачки зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. (а.с. 10-12)

06 серпня 2019 року між ОСОБА_1 та іншим співвласником будинку - ОСОБА_3 було укладено договір про поділ майна, згідно з яким вони здійснили поділ будинку з припиненням права спільної часткової власності і визнанням за Позивачкою права приватної власності на окремий об`єкт нерухомого майна - житловий будинок загальною площею 142,9 кв.м та житловою площею 77,0 кв.м.

Право приватної власності ОСОБА_1 на новий об`єкт (реєстраційний номер об`єкту 000) за тією ж поштовою адресою було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

У статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 3 статті 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

При вирішенні справи про виселення особи суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, а й необхідним, відповідає нагальній необхідності та є співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Безспірно встановлено, що Відповідачка ОСОБА_2 фактично проживає в будинку АДРЕСА_1 , не визнає права власності Позивачки на будинок, заявляє своєї права на користування ним.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідачка ОСОБА_2 , як вбачається з пояснень її представника адвоката Сапача В.В., отримала матеріали позовної заяви разом з ухвалою суду про відкриття провадження, якою їй наданий строк для подання відзиву у 15 днів, 28 жовтня 2024 року. (а.с. 49, 52)

Натомість, вона не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву у встановлений строк. Не подала вона клопотання про продовження їй строку на подання відзиву та надання доказів і станом на момент розгляду справи 01 квітня 2025 року.

Таким чином, пояснення ОСОБА_2 щодо обставин справи, надані нею у судовому засіданні, не підтверджуються жодним доказом, а самі по собі вони не мають юридичної сили доказів.

Договір купівлі-продажу частини будинку від 27 травня 2019 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , станом на день розгляду справи є чинним і навіть не оспореним у судовому порядку.

Посилання Відповідачки на право користування вказаним житлом жодним доказом не підтверджується, за вказаною адресою вона не зареєстрована.

Таким чином, сукупність матеріалів справи свідчить про те, що ОСОБА_2 вселилася в належний Позивачці будинок без правових підстав та підтверджує наявність перешкод з її боку у здійсненні ОСОБА_1 повноважень власника щодо свого майна.

У зв`язку з викладеним вимоги про виселення ОСОБА_2 з будинку є обгрунтованими, вони спрямовані на захист порушеного права, а тому підлягають задоволенню.

З урахуванням задоволення позову, стягненню з Відповідачки на користь Позивачки підлягають судові витрати в розмірі 1211,20 гривень судового збору.

25.05.2024 року між адвокатом Гулько Ж.В. та ОСОБА_6 було укладено договір про надання правничої допомоги № 25/1 від 25.05.2024 року. Копії відповідних документів прикріплено до позовної заяви.

Отже, на час подання позову у справі Позивачем сплачено витрати на надання професійної правничої допомоги у розмірі 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень на день підписання з Позивачем договору про надання правничої допомоги № 25/1 від 25.05.2024 року.

Таким чином з огляду на умови договору про надання правничої допомоги, врахування складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах Позивачів, можна зробити обгрунтований висновок, що в даній конкретній справі витрати на правничу допомогу є реальними, підтвердженими матеріалами справи.

В межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником Позивача, а отже є визначеним.

Відповідно до ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі не подання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні зідповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Крім того, відповідно до 4.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» № 3674-V1 від 8.07.2011 р., за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру стягується судовий збір у розмірі 0,4 % розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви не майнового характеру становить 1211 грн. 20 коп.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

25 травня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Гулько Ж.В. укладений Договір про надання правничої допомоги.

Згідно з п. 3.1 вказаного Договору за правничу допомогу Замовник сплачує адвокату в день укладення договору аванс в розмірі 10000 гривень, а після отримання рішення суду щодо усунення перешкод у користуванні житлом, яке набрало законної сили, залишок в розмірі 10000 гривень.

Враховуючи, що станом на день постановлення рішення, воно чинності не набрало, умова договору про сплату залишку в розмірі 10000 гривень не реалізована. А тому компенсації Позивачці цієї частини гонорару за рахунок Відповідачки є передчасною.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 16, 316, 317, 319, 321, 383, 391 Цивільного кодексу України, ст.ст. 109, 116 Житлового кодексу України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1.Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Виселити ОСОБА_2 з житлового будинку (літ. А) за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житла.

2.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 11211,20 гривень.

3.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4.Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: відсутній.

Суддя: