Справа № 522/9484/25-Е
Провадження № 2-о/522/351/25
У Х В А Л А

06 травня 2025 року

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Шенцева О.П., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, -

В С Т А Н О В И В:

05 травня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси звернулась ОСОБА_1 з заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, у відповідності до якої просила здійснити розшук ОСОБА_2 та у разі неможливості порушити процедуру визнання безвісно відсутнім.

За результатами автоматичного розподілу справа зареєстрована в порядку окремого провадження та передана для розгляду судді Шенцевій О.П.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до вимог частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до вимог ч. 1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 2 статті 19 ЦПК України, передбачено цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Згідно із статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб

Отже, форма і зміст заяви про встановлення факту, що має юридичне значення має відповідати вимогам ст.ст. 315, 318, 175,177 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів заяви ОСОБА_1 , остання в заяві називає її «заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою» та «заявою про розшук особи та можливе визнання її зниклою безвісти» але по тексту заяви вона є саме заявою про визнання особи зниклою безвісти.

Так, Цивільним процесуальним кодексом України визначено окреме провадження, яким є вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п.3 ч.2ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. Порядок визнання фізичної особи безвісно відсутньою встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Заявник, звертаючись до суду, в своїй заяві просить здійснити розшук ОСОБА_2 та у разі неможливості встановлення його місцезнаходження - порушити процедуру визнання особи зниклою безвісти згідно з чинним законодавством України.

Правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, визначає Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» від 12 липня 2018 року№2505-VІІІ (далі за текстом Закон), який забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей.

Стаття 1 Закону визначає, що особою, яка зникла безвісти є фізична особа, стосовно якої немає відомостей про її місцеперебування на момент подання заявником заяви про її розшук; особою, яка зникла безвісти за особливих обставин є особа, яка зникла безвісти у зв`язку зі збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч.3 ст.4Закону України «Про правовий статус осіб,зниклих безвісти за особливих обставин» надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.

Особа, зникла безвісти за особливих обставин це особа, зникла безвісти у зв`язку із збройним конфліктом, воєнними діями, тимчасовою окупацією частини території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру (ст. 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, у порядку, передбаченому цим Законом, та вважається такою, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи.

Тому, правовий статус «особи, зниклої безвісти» не є тотожним правовому статусу фізичної особи визнаної в судовому порядку «безвісно відсутньою».

Мету звернення заявника до суду із вказаною заявою ОСОБА_1 в заяві не визначила. Крім того, остання в своїй заяві взагалі не зазначила заінтересованих осіб.

Водночас, слід зауважити, що заінтересованість особи визначається в залежності від мети визнання фізичної особи безвісно відсутньою (у разі подання заяви саме про визнання фізичної особи безвісно відсутньою).

В той же час, заявниця не надала суду докази щодо її звернення до відповідних органів для розшуку ОСОБА_2 (за місцем проживання чи перебування особи). У зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити факт відсутності за останнім місцем проживання особи.

Також в заяві не зазначено будь-які обставини,що підтверджували б безвісну відсутність ОСОБА_2 (коли і ким були отриманні останні відомості про його місце перебування,не зазначено фактів,що посвідчують неможливість встановлення місцеперебування даної особи (відповіді на запити,листи,довідки з органів внутрішніх справ тощо). Тобто, заявниця не надала до суду належних і допустимих доказів відсутності відомостей про місце перебування ОСОБА_2 за вказаним місцем його постійного проживання протягом одного року, а факт відсутності спілкування та наявність заборгованості зі сплати аліментів самі по собі не є доказом того, що він є безвісно зниклим або відсутнім.

В зв`язку з чим, суд не в змозі перевірити належним чином обставини викладені ОСОБА_1 в заяві.

В той же час у разі відмови заявнику у реалізації її прав, заявник не позбавлений права оскаржити вказані дії в порядку адміністративного судочинства. Однак, доказів такої відмовити, матеріали заяви також не містять.

Таким чином, оскільки правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин не є тотожним правовому статусу фізичної особи визнаної в судовому порядку безвісно відсутньою, існують істотні відмінності у вказаних правових статусах. Зокрема, законодавством визначені різні способи їх набуття. Так, фізичну особу може бути визнано безвісно відсутньою лише в судовому порядку. У свою чергу, особа набуває статусу такої, що зникла безвісти за особливих обставин, з моменту внесення про неї відомостей, що містяться у заяві про факт зникнення, до відповідного Реєстру.

Тобто, законом визначено інший, позасудовий, порядок визнання особи зниклою безвісти за особливих обставин.

Суд звертає увагу, що заявниця звернулася до суду в порядку окремого провадження із вимогою про розшук та визнання ОСОБА_2 зниклим безвісти, що на відміну від визнання фізичної особи безвісно відсутньою, є неможливим у порядку окремого провадження, оскільки правовий механізм надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин регулюється Законом України«Про правовийстатус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» та не передбачений нормами Розділу IV ЦПК України.

Норми чинного законодавства України не передбачають право суду перебирати на себе повноваження інших державних органів. Суд може лише за наявності достатніх правових підстав визнати неправомірними дії компетентних державних органів щодо розгляду спірного питання.

Відтак, питання, з яким звернулася заявник, повинно вирішуватися в позасудовому порядку, а у разі відмови, в праві оскаржити такі дії в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкриті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що слід відмовити у відкритті провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19,186, 258-260, 293, 315, 353, 354 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про визнання особи зниклою безвісти - відмовити.

Заяву, разом з доданими до неї матеріалами, повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст. 261 ЦПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя: