Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 173/779/25
Номер провадження2/173/743/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

07 травня 2025 року м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Челюбєєва Є.В.,

за участі:

секретаря Усенко Ю.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Верхньодніпровської міської ради, третя особа: КП «Верхньодніпровське БТІ» про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що у 1997 році закінчила будівництво самочинно господарським способом житлового будинку садибного типу в АДРЕСА_1 . Ніяких дозволів не отримувала. У грудні 2024 року вона звернулася до бюро технічної інвентаризації для виготовлення технічного паспорту на об`єкт. Після закінчення будівництва позивач має на меті отримати документи про право власності на новий об`єкт. У БТІ повідомили, що отримати право власності на нерухоме майно можливо лише після введення його експлуатацію, отримання право власності та реєстрації речового права. Ввести об`єкт нерухомості в експлуатацію позивач не має можливості, так як відповідно до Порядку введення об`єктів в експлуатацію необхідно отримати рішення суду.

Провадження у справі відкрито 31.03.2025.

Ухвалою від 21.04.2025 закрито підготовче провадження та призначений судовий розгляд справи.

Позивач у судове засідання не з`явилася, надала заяву з проханням розглянути справу в її відсутність. Позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням справу розглянути без його участі. Покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи КП «Верхньодніпровське БТІ» у судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням справу розглянути без його участі. Позовні вимоги підтримує.

Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідив матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав.

Згідно з обліковою карткою об`єкта по господарського обліку ОСОБА_1 є головою домогосподарства АДРЕСА_1 . Житловий будинок належить позивачу на праві приватної власності та в особистому користуванні знаходиться земельна ділянка загальною площею 0,35 га.

Згідно з Архівним витягом від 23.10.2024, рішенням Дніпровокам`янської сільської ради № 439-27/VII Про упорядкування адресного господарства на території Дніпровокам`янської сільської ради затверджено список населених пунктів та нумерація жилих будинків та будинку позивача присвоєно адресу: АДРЕСА_1 . Абонентом домоволодіння зазначена « ОСОБА_2 ». Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, підтверджується зміна прізвища позивача з ОСОБА_2 на ОСОБА_3 у зв`язку з реєстрацією шлюбу. Також копія свідоцтва про шлюб підтверджує зміну прізвища позивача з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 .

У 1997 році позивач, господарським способом, самочинно закінчила будівництво житлового будинку садибного типу в АДРЕСА_1 , що підтверджується технічним паспортом, виданим ТОВ "Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації" 04 грудня 2024 року.

Листом від 10.03.2025 Верхньодніпровська міська рада повідомила, що збудований житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 відповідає вимогам ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій».

Згідно з Витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва ТО01:7839-6435-6863-1590, в результаті обстеження житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено їх можливість надійної та безпечної експлуатації та визначено тип висновку-позитивний.

Між сторонами виникли правовідносини із визнання права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно зі статей 321, 328 Цивільного кодексу України право власності є непорушним, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, держава не втрачається у здійснення власником права власності.

Частиною першою статті 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з «Тимчасовим положенням про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Мінюсту України № 7/5 від 07.02.2002 визначено, що одним із документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на нерухоме майно, є рішення суду про визнання права власності.

Відповідно до п. 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011 зазначено, що у разі коли на самочинно збудоване нерухоме майно визнано право власності за рішенням суду, воно приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Згідно частини третьої статті 376 Цивільного кодексу України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у вставленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до частини п`ятої статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Враховуючи, що позивач здійснила будівництво житлового будинку без отримання проєкту, таке будівництво вважається самочинним будівництвом.

Згідно роз`яснень, що містяться в абзаці 4 пункту 9 та в пункті 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 3 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього. Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно, а тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 910/2939/19 виклав правову позицію про те, що зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного».

При цьому, у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у № 61-33701св18 зроблено висновок про те, що суд має повноваження визнавати право власності на об`єкт самочинного будівництва виключно у двох випадках: право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно; на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем здійснено самочинне будівництво на земельній ділянці площею 0,35 га, яка має призначення: 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,10 га для ведення особистого селянського господарства.

Згідно з порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 461 у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.

Частиною 3 ст. 375 ЦК України передбачено, що право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Оскільки судом встановлено, що позивач самочинно збудувала житловий будинок, який відповідає вимогам містобудівної документації, на призначеній для цього земельній ділянці, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивач позбавлена можливості в іншому порядку зареєструвати на нього права власності.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача щодо порушення прав позивача, а необхідність звернення до суду виникла в зв`язку з недотриманням порядку будівництва нового майна.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Верхньодніпровської міської ради (51600, Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Верхньодніпровськ, просп. Шевченка, 21, ), третя особа: КП «Верхньодніпровське БТІ» (51600, Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Верхньодніпровськ, вул. Театральна, 16, ) про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на самочинно збудований житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами площею - 22,2 кв,м що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати складання повного його тексту, у порядку, передбаченому підпунктом 15.5 підпункту 15 пункту 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції від 03.10.2017 року.

Суддя: Є.В. Челюбєєв