30.04.2025 Справа № 756/4876/25
Унікальний № 756/4876/25
Провадження № 2/756/3632/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.,

за участі секретаря - Погорелової В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Оболонського відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить зняти арешт зі всього майна та заборону на його відчуження, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений постановою Районного Відділу ДВС Мінського районного управління юстиції № 370/1 від 23.02.2001, зареєстрований Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним 19.10.2004 за № 1391656.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що вищевказаною постановою відповідачем було накладено арешт на все майно, яке належить позивачу. Проте, на даний час виконавче провадження на виконанні у Оболонському ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) не перебуває, є закритим та знищеним.

Ухвалою суду 16 квітня 2025 року за вказаним позовом відкрито провадження.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, у позові просив про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд уважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним.

На підставі Постанови Районного Відділу ДВС Мінського районного управління юстиції № 370/1 від 23.02.2001 Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою 19.10.2004 зареєстровано за № 1391656 обтяження у вигляді накладення арешту на все майно, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Перевіркою наявних журналів реєстрації виконавчих проваджень, переданих державним виконавцям та згідно відомостей, які містяться в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, встановлено, що виконавче провадження, в межах якого виносилася постанова № 370/1 від 23.02.2001 про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

У Єдиному реєстрі боржників відносно позивача ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відомості відсутні, у зв`язку з чим всупереч положенням ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) державним виконавцем не знято арешт, що був накладений на майно позивача.

Відповідно до змісту листа відповідача від 07.04.2025 вбачається, що зняти арешт з майна ОСОБА_1 у державного виконавця не має змоги, так як виконавчі документи за 2000 по 2021 рік згідно п. 2 Розділу XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік, а тому виконавче провадження відносно ОСОБА_1 на виконанні відсутнє.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 Розділу ХІ Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік.

Верховний Суд у своїй Постанові від 13 липня 2022 року по справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22) виснував, що відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Крім того, Верховний Суд зауважив, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що на теперішній час відсутні будь-які правові підстави для продовження існування обмеження щодо розпорядження майном ОСОБА_1 , оскільки виконавче провадження, в межах якого накладалася заборона, закінчене і знищене.

Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016), арешт може бути знятий за рішенням суду.

Тому суд уважає необхідним на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» позовні вимоги задовольнити та зняти арешт з майна позивача.

На підставі викладеного, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), ст. 12, 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016), Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року, керуючись ст. 12, 81, 89, 263, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Зняти арешт зі всього майна та заборону на його відчуження, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), накладений постановою Районного Відділу ДВС Мінського районного управління юстиції № 370/1 від 23.02.2001, зареєстрований Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним 19.10.2004 за № 1391656.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: І.В. Белоконна