Справа № 473/1502/25
"07" травня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому вказував, що 14 червня 2000 року він уклав з ОСОБА_2 . Договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого придбав в останнього земельну ділянку площею 0,100 га, розташовану в АДРЕСА_1 , призначену для будівництва житлового будинку.
В цей же день договір було зареєстровано на Універсальній товарно-сировинній біржі «Номінал» за реєстр. №91.
Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього.
Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме - продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору.
В подальшому ОСОБА_1 з метою виготовлення технічної документації та присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці звернувся до землевпорядної організації, проте дізнався, що спірний договір є недійсним, оскільки не був нотаріально посвідченим.
Нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи з об`єктивних причин неможливе (позивач не має інформації про місце перебування продавця).
Тому ОСОБА_1 на підставі ст. 47 ЦК України 1963 року просив визнати договір купівлі-продажу дійсним в судовому порядку.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб сайті судової влади України, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач в своїй заяві не заперечує проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що 14 червня 2000 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,100 га, розташовану в АДРЕСА_1 , призначену для будівництва житлового будинку, уклавши та зареєструвавши в цей же день письмовий договір купівлі-продажу на Універсальній товарно-сировинній біржі «Номінал», про що в журналі реєстрацій договорів з нерухомістю внесено запис за №91.
Нотаріально договір сторони не посвідчували, ухилившись від цього.
Однак всі істотні умови договору купівлі-продажу були виконані, а саме - продавець передав покупцю майно, а покупець прийняв його та сплатив за нього певну грошову суму, обумовлену сторонами договору.
В подальшому ОСОБА_1 дізнався, що спірний договір є недійсним, що створює йому перешкоди у виготовленні технічної документації на земельну ділянку та присвоєнні кадастрового номеру земельній ділянці.
У той же час посвідчення договору купівлі-продажу на час розгляду справи неможливе (місце знаходження продавця покупцю невідоме).
Суд встановив, що при укладенні договору сторони угоди узгодили всі її істотні умови і виконали свої зобов`язання, але не здійснили нотаріального посвідчення цього договору, як того вимагала ст. 18 ЗК України 1990 року (чинна на час укладення угоди).
З положень ч. 1 ст. 47 ЦК України 1963 року вбачається те, що угода, укладена з порушенням вимог про її обов`язкове нотаріальне посвідчення, вважається недійсною.
Проте, згідно ч. 2 ст. 47 ЦК України 1963 року, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною.
В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
В п. 4 постанови від 28 квітня 1978 року №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами) Пленум Верховного Суду України зазначив, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб.
Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною.
Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити повністю.
Визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений та зареєстрований 14 червня 2000 року на Універсальній товарно-сировинній біржі «Номінал», про що в журналі реєстрацій договорів з нерухомістю внесено запис за №91, за яким ОСОБА_1 купив у ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,100 га, розташовану в АДРЕСА_1 , призначену для будівництва житлового будинку.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: Вуїв О.В.