ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 травня 2025 року м.Харків
Київський районний суд м. Харкова
у складі головуючого судді Колесник С.А.,
за участю секретаря судового засідання Смаль Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова, поданої в інтересах Харківської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва за власником самовільно зайнятої земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності та зобов`язання передати нерухоме майно,-
Керівник Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просить суд усунути перешкоди територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом:
- визнання за Харківською міською радою право власності на самочинно збудований гараж 3-70, загальною площею 17,4 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- зобов`язання ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) передати територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради гараж 3-70, загальною площею 17, 4 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом укладення акту прийому передачі.
Відповідно до відомостей Державного реєстру, а саме: Витягу №213989161 від 25.06.2020, підставою виникнення права власності стала лише довідка, серія та номер: 1909/1, видана 29.08.2019 ТОВ «Інвентарбюро».
Реєстрація вказаного новозбудованого об`єкту нерухомого майна проведена державним реєстратором з порушенням вимог п. 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127.
Такими діями державного реєстратора порушено інтереси територіальної громади міста Харкова, представником якої є Харківська міська рада, оскільки самочинно збудований об`єкт нерухомого майна знаходиться на земельній ділянці, яка перебуває в комунальній власності міста Харкова.
Прокурор зазначив, що гараж 3-70, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 було відчужено ОСОБА_3 на підставі договорів дарування №334 від 01.11.2019 та №343 від 04.11.2019, які зареєстровано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Азадалієвою Я.М. 01.11.2019 №49478778 та 04.11.2019 №49506305.
Крім того, в подальшому ОСОБА_3 на підставі договорів дарування №2446 від 08.09.2021 та №2402 від 03.09.2021, які зареєстровано приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. 08.09.2021 №60245230 та 03.09.2021 №60167507, відчужено гараж 3-70, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 . Оскільки ОСОБА_3 незаконно набула право власності на самочинно збудований гараж, то вона не мала права на його відчуження, а тому прокурор просить скасувати право приватної власності ОСОБА_1 на нерухоме майно.
Також прокурор зазначив про відсутність доказів того, що будівництво здійснено на земельній ділянці, яка була відведена в установленому порядку для цієї мети, а також те, що об`єкт нерухомості збудовано за наявності належного дозволу на будівництво чи належно затвердженого проекту, а тому гараж 3-70, розташований за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 17,4 кв.м. є об`єктом самочинного будівництва.
За обставин, коли право власності на самочинно побудоване нерухоме майно зареєстровано за певною особою без дотримання визначеного статтею 376 ЦК України порядку, задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на таке майно, або вимоги про скасування державної реєстрації прав, або вимоги про припинення права власності тощо у встановленому законом порядку не вирішить юридичну долю самочинно побудованого майна та не призведе до відновлення стану єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній нерухомого майна. Отже, належними вимогами, які може заявити особа власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.11.2023 у справі №916/1174/22.
Враховуючи наведене, визнання права власності на самочинно збудований об`єкт будівництва є належним способом захисту інтересів держави, який не порушує прав інших осіб, оскільки воно має право на відшкодування витрат на будівництво, тому прокурор просить визнати право власності на спірний самочинно збудований гараж за міською територіальною громадою.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.11.2024 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 20.11.2024 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі.
17.12.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшла заява керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова про забезпечення позову.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.02.2025 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду у судовому засіданні.
В судове засідання представник позивача не з`вився, подав до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника позивача, підтримання позову у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені судом своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили (а.с.173-175).
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Також судом встановлено, що заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 03.10.2019 №36255157 містить лише інформацію, яка зазначена в довідці від 29.08.2019 №1909/1, а саме гараж 3-70 та адреса: АДРЕСА_1 ; інша обов`язкова інформація яка вноситься до заяви відсутня. Розділи цієї заяви не заповнені, порожні клітинки, тобто не містять інформації з Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, зокрема, що гараж 3-70, загальною площею 17,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як об`єкт нерухомості введений в експлуатацію; також відсутня інформація у вигляді кадастрового номеру земельної ділянки на якій побудовано гараж 3-70 (а.с.54).
Відповідно до інформації з порталу Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, станом на 16.07.2024, вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 за отриманням будь-яких дозвільних документів ніхто не звертався.
01.11.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений договір дарування, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 1/2 (одну другу) частину у праві власності на гараж № НОМЕР_2 , загальною площею 17,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Цього ж дня, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Азадалієвою Я.М. на підставі рішення №49478778 здійснено державну реєстрацію права власності (а.с.55-56).
04.11.2019 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений договір дарування, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 1/2 (одну другу) частину у праві власності на гараж № НОМЕР_2 , загальною площею 17,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Цього ж дня, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Азадалієвою Я.М. на підставі рішення №49506305 здійснено державну реєстрацію права власності (а.с.57-58).
03.09.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір дарування зареєстрований в реєстрі за №2402, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 1/2 (одну другу) частку у праві спільної часткової власності на гараж № НОМЕР_2 , загальною площею 17,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Цього ж дня, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малаховою Г.І. на підставі рішення №60167507 здійснено державну реєстрацію права власності (а.с.59-60).
08.09.2021 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір дарування зареєстрований в реєстрі за №2446, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 1/2 (одну другу) частку у праві спільної часткової власності на гараж № НОМЕР_2 , загальною площею 17,4 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Цього ж дня, приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Малаховою Г.І. на підставі рішення №60245230 здійснено державну реєстрацію права власності (а.с.61-62).
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частинами 3, 4 ст. 3 Закону України. "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.
Відповідно до ч. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи. Отримані відомості долучаються до відповідної заяви, зареєстрованої у Державному реєстрі прав. Перелік державних електронних інформаційних ресурсів, які використовуються для проведення реєстраційних дій, визначається Кабінетом Міністрів України в Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Відповідно до п. 1, 3, 4 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.
Відповідно до п. 40 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25 грудня 2015 року N 1127, в редакції на момент реєстрації права власності, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком.
Відповідно п. 4 ст. 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.
Як вбачається з положень ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селиш, міст належить в тому числі: а) розпорядження землями територіальних громад: б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Згідно ч. 1, ч. 2 статті 20 Земельного кодексу України - віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
Згідно з пунктом «б» частини першої статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є територіальні громади, які реалізують де право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.
Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (частина перша ст. 116 3К У країни).
Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
На підставі ст. ст. 187, 188 ЗК України, за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Згідно зі ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
В силу ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу,
Відповідно до частин другої, третьої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
Особа, яка здійснила самочинне будівництво об?єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України.
Згідно зі ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статі 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об?єкт нерухомості є самочинним. Саме такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, а також Верховним Судом у постановах від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 202/3520/16-ц.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
В силу ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до п. "6" ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
У відповідності до ч. 2 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
У силу ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, прокурор, звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Відповідно до п. 24 розділу Х "Перехідні положення "Земельного кодексу України" з набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім визначених законом категорій земель.
Відповідно до положень ст. ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК).
Судом встановлено, що третьою особою ОСОБА_2 при реєстрації права власності на об?єкт нерухомості, подано документи на підставі яких право приватної власності не підлягало реєстрації, що слід розцінювати як відсутність належних документів, а тому, у неї не виникло право власності на нерухоме майно.
Державна реєстрація проведена на підставі довідки про показники об?єкта нерухомого майна від 29.08.2019 № 1909/1 та технічного паспорта від 29.08.2019 № 1909 (а.с.63-68). Будь-які документи, які б засвідчували прийняття об?єкта в експлуатацію, присвоєння адреси, та взагалі правовстановлюючі документи, в тому числі й на земельну ділянку щодо об?єкта нерухомості (гараж 3-70, загальною площею 17,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ) відсутні. Отже, у ОСОБА_2 не виникло право власності на вказаний гараж.
Враховуючи незаконність реєстрації права власності гаражу 3-70, загальною площею 17,4 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 не мала права відчужувати, а ОСОБА_3 не мала права набувати, у свою чергу ОСОБА_3 не мала права відчужувати, а ОСОБА_1 , не мала права набувати у власність такий об?єкт нерухомого майна.
Отже, право приватної власності ОСОБА_1 , яке виникло на підставі договору дарування № 2402 від 03.09.2021, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 03.09.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за № 60167507 на об`єкт нерухомого майна, а саме на гаражу 3-70, загальною площею 17,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 та право приватної власності ОСОБА_1 , яке виникло на підставі договору дарування № 2446 від 08.09.2021, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 08.09.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І. за №60245230 підлягають скасуванню.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проги визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Отже, належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, с вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно.
Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства та принцип змагальності, надані позивачем докази, які відповідач не спростував, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених вимог та їх задоволенню.
На переконання суду, прокурором належним чином обґрунтовано подання цього позову у зв?язку з порушенням інтересів держави, а саме прав територіальної громади на законне розпорядження земельною ділянкою комунальної власності, і Харківська міська рада у цих правовідносинах неналежно виконує свої повноваження.
Водночас, жодних доказів на спростування заявлених позовних вимог, відповідачем не надано.
Враховуючи викладене вище, позовна вимога - визнати за Харківською міською радою право власності на самочинно збудований гараж 3-70, загальною площею 17,4 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 - підлягає задоволенню.
Відповідно до п.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Відповідно до частині 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
Позов керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова, поданої в інтересах Харківської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва за власником самовільно зайнятої земельної ділянки, скасування державної реєстрації права власності та зобов`язання передати нерухоме майно задовольнити.
Скасувати державну реєстрацію прав на гаражу 3-70, загальною площею 17,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 від 03.09.2021 №60167507, вчинену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І.
Скасувати державну реєстрацію прав на гаражу 3-70, загальною площею 17,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 від 08.09.2021 №60245230, вчинену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Малаховою Г.І.
Визнати за Харківською міською радою право власності на самочинно збудований гараж 3-70, загальною площею 17,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язати ОСОБА_1 передати територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради гараж 3-70, загальною площею 17,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом укладення акту прийому-передачі.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;
Третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ;
Третя особа: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення складено 09.05.2025.
Суддя Колесник С.А.