Номер провадження: 22-ц/813/4086/25
Справа № 501/5032/24
Головуючий у першій інстанції Смирнов В. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області, постановлену під головуванням судді Смирнова В.В. 20 січня 2025 року у м. Чорноморськ Одеської області, -

встановила:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив суд розірвати шлюб, укладений між сторонами.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 20 січня 2025 року надано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення до 20 червня 2025 року включно.

Зупинено провадження у справі до закінчення строку для примирення, визначеного судом.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не може формально застосовувати інститут примирення подружжя, а тому, надаючи строк для примирення, повинен вказати на обставини справи, які свідчать про можливість примирення сторін.

Судом першої інстанції не було враховано позицію як позивача, так і відповідача, спрямовану саме на припинення шлюбних відносин, що підтверджено заявою, поданою ОСОБА_2 , в якій остання зазначила, що не потребує строку для примирення.

Позиція суду фактично означає примушення сторін до шлюбу, що є неприпустимим.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в п. 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій просив суд розірвати шлюб, укладений між сторонами.

18 грудня 2024 року відповідачкою ОСОБА_2 до суду першої інстанції надана заява, згідно якої остання не заперечує проти задоволення позовних вимог, згодна на розірвання шлюбу, а також не потребує строку для примирення.

Надаючи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк для примирення до 20 червня 2025 року, суд першої інстанції виходив з того, що, метою примирення сторін, суд вважав за необхідне надати подружжю строк для примирення на п`ять місяців.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду необґрунтованим, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За положеннями ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За положеннями ст. 112 СК України, при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Одночасно, згідно із ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин, може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено ч. 7 ст. 240 ЦПК України.

Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Однак, судом першої інстанції не було враховано, що у позовній заяві ОСОБА_1 категорично наполягав на розірванні шлюбу, а ОСОБА_2 погодилась із позовом та не просила надати строк для примирення

Беручи до уваги те, що ані у позовній заяві, ані у заяві відповідачки не обґрунтовувалась необхідність надання строку на примирення подружжя, а також враховуючи те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не бажають зберігати подружні відносини, то призначення судом першої інстанції подружжю строку для примирення є безпідставним.

При вказаних обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився із нормами процесуального права, які підлягають застосуванню, у зв`язку із чим ухвала Іллічівського міського суду Одеської області від 20 січня 2025 року підлягає скасуванню, а цивільна справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду .

Керуючись ст. ст. ч.1 ст. 369, 367, 368, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 20 січня 2025 року скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 05 травня 2025 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе