Справа № 643/2015/24
Провадження № 6/643/175/25
УХВАЛА

06.05.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,

заявника: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за заявою ОСОБА_1

про розстрочення виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.04.2025 у справі № 643/2015/24

за позовом ОСОБА_2

до 1. ОСОБА_3

2. ОСОБА_1

про стягнення 114 896, 44 грн

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Московського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа № 643/2015/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення солідарно заборгованості за Договором позики в сумі 114 896, 44 грн. Крім того, позивач просив суд покласти на відповідачів витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211, 20 грн., та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 40 000, 00 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.04.2025 у справі № 643/2015/24 позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 114 896 (сто чотирнадцять тисяч вісімсот дев`яносто шість) грн. 44 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення.

30.04.2025 року відповідачем-2 ОСОБА_1 подано заяву про розстрочення рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.04.2025 року у справі № 643/2015/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення 114 896, 44 грн.

В обґрунтування заявленого клопотання заявник зазначив, що наразі немає постійного достатнього доходу для виконання рішення суду одразу у повному обсязі, однак має намір виконати рішення добровільно. Наразі відповідач-2 не працевлаштований, тобто дохід не має системного характеру, який гарантував би своєчасне виконання рішення. Разом з цим, внаслідок збройної агресії з боку РФ проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» було введено в Україні воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року, який діє і сьогодні, що також вплинуло на матеріальне становище відповідача-2, оскільки виникла необхідність покидати межі міста Харкова на відповідний період. Крім того, відповідач-2 зазначає, що на його утриманні перебуває малолітня дитина, на що також потребуються додаткові фінансові ресурси. При цьому, відповідач-2 вказує на те, що одразу не зможе виконати рішення суду, бо рівень доходу не співмірний із сумою, яка стягується, але наявний намір виконати його добровільно. У зв`язки з цим просить суд розстрочити виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.04.2025 року строком на один рік.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 4273-IX від 26.02.2025 змінено найменування Московського районного суду міста Харкова на Салтівський районний суд міста Харкова.

Ухвалою від 01.05.2025 року Салтівський районний суд міста Харкова розгляд заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.04.2025 року у справі № 643/2015/24 призначив на 06.05.2025 року.

06.05.2025 року від представника позивача до суду надійшло заперечення на заяву про розстрочення виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.04.2025 року у справі № 643/2015/24, до змісту якої, представник позивача зазначає, що рішенням суду вже було відмовлено у задоволенні аналогічної заяви відповідача-2 у зв`язку з тим, що відповідачем не надано належних доказів скрутного матеріального стану. Ті самі обставини не можуть повторно розглядатися без наведення нових, істотних підстав, які б відповідали вимогам ч. 3 ст. 435 ЦПК України. Станом на день подання повторної заяви нові обставини, які б ускладнювали виконання рішення суду, не наведені та не доведені належними доказами. Зокрема, не доведено спроб добровільного виконання рішення хоча б частково. Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка або відстрочка виконання судового рішення не може перевищувати одного року, тоді як в заяві фактично йдеться про намір уникнути виконання рішення на строк понад один рік у формі «часткових виплат». Розстрочка є винятковим заходом, який застосовується виключно у разі доведеності обставин, що роблять негайне виконання рішення неможливим, а не просто «незручним». Верховний Суд в своїх рішеннях неодноразово прямо зазначав, що такі заходи мають базуватися на принципах пропорційності та забезпечення балансу інтересів сторін. У даному випадку такого балансу не дотримано. Позивач, як стягувач не погоджується на будь-яку розстрочку, оскільки від дня порушення відповідачами зобов`язання минуло понад два роки. Прострочення триває понад розумний строк, а виняткові обставини відсутні. З урахуванням викладеного, просить суд відмовити у задоволенні заяви відповідача-2.

У судове засідання 06.05.2025 року позивач, представник позивача та відповідач-1 не з`явилися, про дату, час і місце розгляду заяви повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 06.05.2025 року заявник підтримав подану заяву про розстрочення виконання рішення та просив суд її задовольнити.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд зазначає наступне.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.04.2025 у справі № 643/2015/24 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 114 896 (сто чотирнадцять тисяч вісімсот дев`яносто шість) грн. 44 коп. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в сумі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2 500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 00 коп. Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 435 ЦПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 435 ЦПК України).

При цьому, в силу приписів ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

З аналізу вищевказаної норми процесуального права вбачається, що відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується у виняткових випадках та за наявності підстав, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись судом.

У рішенні від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

Разом з цим, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України звертаючись до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду заявником не надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження свого скрутного матеріального становища, в т.ч. відомостей про свої доходи за 2024, січень-березень 2025 року.

Будь-яких інших доказів на підтвердження скрутного фінансового стану заявником також до суду не надано.

Виходячи з викладеного суд дійшов висновку, що заявником не надано жодних доказів існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим через майновий стан заявника.

Європейський суд з прав людини у п. 43 рішення «Шмалько проти України зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка виконання рішення суду подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні, суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини зазначає, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З урахуванням підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення, судом встановлено, що безпідставне розстрочення без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Підсумовуючи вищевикладене суд зазначає, що заявником не підтверджено існування виключних обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, з якими закон пов`язує можливість розстрочення виконання судового рішення, у зв`язку з чим, враховуючи баланс інтересів сторін та право на справедливий судовий розгляд, ефективний судовий захист та очікування належного виконання судового рішення, зважаючи на майнові інтереси стягувача та встановлені вище обставини, дійшов висновку, що подана відповідачем-2 заява про розстрочення виконання рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 260, 353, 354, 435 ЦПК суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.04.2025 у справі № 643/2015/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення солідарно заборгованості за Договором позики в сумі 114 896, 44 грн. відмовити.

2. Відповідно до ст. 261 ЦПК України дана ухвала набирає законної сили після її проголошення та може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її підписання шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 06.05.2025 року.

Суддя Н.В. Новіченко