Справа № 184/1120/24
Номер провадження 2/184/92/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судового засідання Бринза Л.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Покровської міської державної нотаріальної контори Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Полянський Ю.М. про усунення спадкоємця від права на спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом та просить суд усунути свого брата ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті їхнього батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх рідний батько ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Їх мати ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Їх батько ОСОБА_4 на випадок своєї смерті склав на її користь заповіт від 07 вересня 2021 року посвідчений державним нотаріусом Покровської міської державної нотаріальної контори Полянським Ю.М.

14 лютого 2024 року вона звернулася до Покровської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Державний нотаріус їй роз`яснив, що її брат ОСОБА_2 на момент смерті їх батька був особою пенсійного віку (повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця), тому на підставі ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині, незважаючи на наявність заповіту на її користь. Позивачка стверджує, що її батька тяжко хворів і був практично безпорадним. Вона особисто та її родина постійно здійснювала за ним догляд. Відповідач жодним чином не допомагав своєму батькові на протязі багатьох років, після смерті їх матері він жодного разу не відвідував їх батька, не цікавився станом його здоров`я , не підтримував його ні морально, а ні матеріально. Також він не був присутнім на похованні їх батька, тим самим виказав байдужість до його смерті. . Весь тягар по утриманню та догляду за їх хворим батьком був покладений на нею та на її родину. На підтвердження своїх позовних вимог позивачка посилається на свідків. які можуть підтвердить той факт, що відповідач не брав участі в житті їх батька.

Оскільки відповідач заявив про свої права на обов`язкову частину спадщини, що залишилася після смерті їх батька, вважає, що відповідно до вимог ст. 1224 ЦК України він підлягає усуненню від права на спадкування.

Позивачка в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову, надали відзив на позовну заяву, в якому просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_4 померла їх з позивачкою рідна мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка з 04.04.1961 року по 04.09.2018 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з їх батьком ОСОБА_4 04 вересня 2018 року їх шлюб був розірваний.

19 листопаду 1996 року їх батьки за нотаріально посвідченим договором купівлі - продажу придбали на ім`я їх матері квартиру АДРЕСА_1 . Після смерті їх матері відкрилася спадщина на частку квартири. Позивачка протягом встановленого законом строку прийняла спадщину, що відкрилася після смерті їх матері, а він пропустив строк для прийняття спадщини з причин, які вважає поважними. Тому звернувся до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини. Справа № 184/666/24.

Однак позивачка не має наміру ділити з ним спадщину, що залишилася після смерті їх батьків, тому заперечує протягом визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини після смерті їх матері та необґрунтовано намагається усунути його від права на спадкування після смерті їх батька. Відповідач зазначає . що позивачка є приватним підприємцем, яка має в м. Покров Дніпропетровської області два торгівельних павільйони, в яких здійснює свою підприємницьку діяльність , торгує продуктами харчування, має декілька найманих працівників. Таким чином вона є достатньо матеріально забезпеченою особою. Однак вона з надуманих підстав намагається усунути його від права на спадкування після смерті їх батька.

Зі слів їх матері відповідачу було відомо, що позивачка неодноразово та наполегливо вимагала у матері переоформлення батьківської квартири на її ім`я або скласти заповіт на випадок смерті тільки на її користь . Кожного разу їх мати їй відмовляла, посилаючись на те, що у неї є ще син, який також має право на спадщину і який потребує кошти на своє лікування. Тоді позивачка наполягала на тому, щоб батьки передали їй документи на квартиру. Однак їх мати відмовилася передавати їй документи на квартиру, посилаючись на те , що ще жив їх батько і що окрім неї спадкоємцем є також їх син. Відповідач також зазначає, що зі слів їх матері йому відомо , що позивачка також наполегливо та неодноразово вимагала у їх батька скласти заповіт тільки на її користь. Вона шантажувала його тим, що у разі його відмови та хвороби вона не буде його відвідувати та доглядати, якщо не буде складений заповіт на її користь. 07 вересня 2021 року в Покровській міській державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області їх батька склав заповіт на її користь.

Відповідач зазначає, що разом з тим їх батько документи на квартиру передав не позивачки, а йому під час, коли він відвідував його у відсутність позивачки. Позивачка не надала до позову копію договору купівлі продажу квартири оскільки вказані документи на квартиру знаходяться у нього.

Відповідач стверджує, що таким чином сам факт передачі батьком саме йому документів на квартиру спростовує твердження позивачки стосовно того , що він не відвідував свого батька та не піклувався про нього. Окрім того є свідки, яким відомі його взаємовідносини з їх батьком та той факт, що він його відвідував та піклувався про нього. Також відповідач зазначає, що їх батько на час складання заповіту і пізніше не перебував у безпорадному стані . Він хворів, але мав можливість вільно пересуватися, читати в голос документи та підписувати їх, про що свідчить текст посвідченого ним заповіту. Він страждав на гіпертонічну хворобу на захворювання нирок, на ішемічну хворобу серця та інші захворювання. Але він пересувався за місцем свого проживання, виходив з дому за продуктами харчування. спілкувався з сусідами. Відповідач неодноразово його відвідував, також приносив йому продукти харчування та необхідні йому ліки від хвороби нирок, від тиску та серцеві препарати. Тому йому було достовірно відомо на які хвороби страждав їх батька.

До кінця січня 2024 року він лікувався амбулаторно. 31 січня 2024 року він був госпіталізований на стаціонарне лікування в терапевтичне відділення КП «Покровська центральна міська лікарня ДО», де помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Відповідач на час його смерті перебував за кордоном, що підтверджується даними його закордонного паспорту, відповідно до яких він перебував за кордоном в період з 13 січня 2024 року по 02 березня 2024 року.

Відповідач страждає на порушення органів слуху. В Україні лікарі не надавали йому ніяких шансів на те, що можливо вилікувати порушення його органів слуху. Їх батько наполягав на тому, щоб він пройшов обстеження та лікування за кордоном поки є така можливість. За кордоном з початком військової агресії Росії проти України перебуває його донька разом з онуками. Вона запропонувала мені приїхати до неї за кордон на консультацію та на медичне обстеження. Тому він декілька разів виїжджав за кордон на консультацію до лікарів з приводу свого захворювання, про що свідчать данні його закордонного паспорту. Їх батька казав йому, що на той час, поки він буде перебувати за кордоном, про нього повинна доглядати його донька, на користь якої він на її вимогу склав заповіт. За тиждень до своєї смерті їх батька попав до лікарні де і помер. Відповідач не брав участь в його похованні оскільки на той час він перебував за кордоном де проходив медичне обстеження. Тому заявлений позов він вважає надуманим, необґрунтованим і просить відмовити в його задоволенні.

Третя особа державної нотаріус Покровської державної міської нотаріальної контори Полянський Ю.М. в судове засідання не з`явився, але надав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі.

Допитані в судовому засіданні свідки з боку позивачки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали показання, згідно яких повідомили, що померлий ОСОБА_4 був їх сусідом. Вони бачили ОСОБА_1 , яка приходила відвідувати свого батька, але не бачили як ОСОБА_2 приходив до свого батька.

Свідок з боку позивачки ОСОБА_7 пояснив, що померлий ОСОБА_4 був його сусідом. Він бачив як його донька приходила відвідувати свого батька. ОСОБА_2 , сина померлого він зустрічав тільки на базарі.

Свідок з боку позивачки ОСОБА_6 надала пояснення, згідно яких повідомила, що померлий ОСОБА_4 був її сусідом. Вона проживає на першому поверху їх житлового будинку, а він проживав на другому поверху. Вона бачила як ОСОБА_1 приходила відвідати свого батька, але не бачила як до нього приходив ОСОБА_2 . Разом з тим вона зазначає, що не виключає того, що він приходив до свого батька , але вона його не бачила.

Таким чином, допитані в судовому засіданні свідки збоку позивачки, сусіді за місцем проживання її батька, підтверджують тільки факт відвідування позивачкою свого батька, але вони не виключають того факту, що могли не бачити відповідача в той час, коли він приходив відвідувати свого батька.

Разом з тим, допитаний судом з боку відповідача свідок ОСОБА_8 пояснив, що він раніше працював разом з ОСОБА_2 . Йому достовірно відомо. що ОСОБА_2 відвідував свого батька. піклувався про нього, забезпечував його продуктами харчування. Він разом з ОСОБА_2 заходив до квартири його батька, коли відповідач приносив йому продукти харчування. Також він неодноразово зустрічав його на ринку, коли той купляв там продукти харчування для себе та для свого батька.

Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Частиною 2 ст. 13 ЦК України, що передбачає межі здійснення цивільних прав, передбачено при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися віддій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Але такий спосіб захисту як визнання дій неправомірними законом не передбачено. Не передбачено такий спосіб захисту і укладеним договором.

Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З доводами позивача викладеними в позові та в судовому засіданні суд погодитися не може, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивачка та відповідач є рідними сестрою та братом. Їхні батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживали в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 , зареєстрованого Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) актовий запис № 87, він помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до заповіту від 07 вересня 2021 року посвідченого державним нотаріусом Покровської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Полянським Ю.М., померлий ОСОБА_2 склав його на користь позивачки. Відповідач має право на обов`язкову частку у спадщині, що відкрилася після смерті його батька.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на 1/2 частину кватири № 23 в житловому будинку АДРЕСА_3 , яка є спільною сумісною власністю подружжя. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано на ім`я ОСОБА_5 , матері сторін, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на підставі договору купівлі - продажу від 19.11.1996 року.

Позивачка та відповідач прийняли спадщину, що відкрилася після смерті їхнього батька ОСОБА_4 шляхом звернення з відповідними заявами про прийняття спадщини до Покровської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області. 14.02.2024 року була відкрита спадкова справа за №17/2024, яка зареєстрована в спадковому реєстрі за № 71997663 відповідно до Витягу про реєстрацію спадкової справи у Спадковому реєстрі.

В Інформації КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської міської ради Дніпропетровської області» № 1020 від 22 серпня 2024 року зазначається стан здоров`я ОСОБА_4 , захворювання. на які він страждав, а також зазначається, що «Стосовно того, чи перебував ОСОБА_4 саме у безпорадному стані на час смерті інформацію надати неможливо, так як з 31.01.2024 року по 06.02.2024 року ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КП « ЦМЛ ПМР ДО», де і помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно Інформацію КП «ЦМЛ ПМР ДО» №1470 від 10.09.2024 року, відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку у лікаря отоларинголога з діагнозом: двобічний хронічний отоневрит. Рекомендовано слухопротезування.

Копію огляду відповідача лікарем отоларингологом від 06.09.2024 року також підтверджується наявність у нього порушення органів слуху та необхідність лікування та слухопротезування.

Відповідно до закордонного паспорту відповідача . він на час смерті свого батька, який помер в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 13 січня 2024 року по 02 березня 2024 року перебував за кордоном.

Твердження позивачки, висловлені в позовній заяві та в судовому засіданні про те, що відповідач ухилявся від виконання своїх обов`язків та залишив батька у безпорадному стані , не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Згідно ст. 1224 ЦК України, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Суд вважає, що позивачкою не доведено, що відповідач свідомо ухилявся від надання допомоги спадкодавцю у зв`язку із його хворобою, а також що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідача, що могло бути підставою для усунення від права на спадкування з врахуванням того, що, як зазначає позивачка, вона особисто та її родина доглядала їх батька. В ході розгляду справи твердження позивачки, що відповідач не приймав участі в утриманні батька, не допомагав матеріально та не здійснював за ним догляд, не знайшли своє підтвердження.

Суд вважає, що ОСОБА_2 не скоїв будь-яких винних дій, які б свідчили, що він ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві.

Також суд вважає не доведеним позивачкою факт перебування їх з відповідачем батька саме у безпорадному стані. Їх батька був особою похилого віку, страждав на зазначені вище захворювання. Разом з тим факт перебування його в безпорадному стані, що є однією з обов`язкових умов усунення спадкоємця від права на спадкування, не підтверджується безспірно достатніми, належними та допустимими доказами.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 після смерті своєї дружини залишився проживати в квартирі один. Позивачка та відповідач не проживали разом зі своїм батьком . Судом встановлено, що вони працювали і свого батька вони тільки відвідували, що підтверджується поясненнями свідків з боку позивачки та відповідача та дослідженими судом письмовими доказами. В їх відсутність ОСОБА_4 самостійно забезпечував свої потреби та умови свого проживання. Тому у суду немає підстав вважати, що він був у безпорадному стані та був неспроможним самостійно забезпечувати умови свого життя та свої потреби в їх відсутність. Такий висновок суд робить також відповідно до Інформації наданої КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Покровської міської ради Дніпропетровської області» № 1020 від 22 серпня 2024 року, відповідно до якої зазначається. що «Стосовно того, чи перебував ОСОБА_4 саме у безпорадному стані на час смерті, інформацію надати неможливо»

Таким чином, досліджені судом докази не підтверджують беззаперечно факт перебування ОСОБА_4 , батько сторін, у безпорадному стані.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Висновки Верховного суду щодо застосування частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчать, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи (постанови Верховного Суду від 11 лютого 2019 року у справі № 756/11676/16-ц (провадження № 61-34600св18), від 25 березня 2019 року у справі № 766/810/17 (провадження № 61-37615св18).

Верховний Суд у постанові від 16 березня 2023 року у справі № 185/6281/21 вказав, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі №552/4032/19, провадження № 61-6897св20 від 05 листопада 2020 року

У постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18), від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15-ц (провадження № 61-14655св18), від 02 березня 2020 року у справі № 133/1625/18 (провадження № 61-1419св20) суд касаційної інстанції зазначив, що при вирішенні таких спорів підлягають з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Верховний суд КЦС у справі № 386/967/18 від 29.06.2021) року зазначив: «Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу»

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15 (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16 (провадження № 61-15926св18), у справі № 386/967/18 від 29.06.2021)

Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 200/21452/15-ц (провадження № 61-18578св18) зазначив, що безпорадним станом спадкодавця є такий стан, під час перебування у якому особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування; він викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Безпорадний стан необхідно доводити відповідними записами у медичних документах.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки позивачкою не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження заявлених нею позовних вимог, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність відмови в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11-13, 141, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Покровської міської державної нотаріальної контори Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Полянський Ю.М. про усунення спадкоємця від права на спадкування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.04.2025 року.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш