ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2202/24 Номер провадження 22-ц/814/770/25Головуючий у 1-й інстанції Городівський О.А. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенко Світлани Сергіївни

на заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 вересня 2024 року у складі судді Городівського О. А.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Позов мотивовано тим, що з 03.08.2013 вони з відповідачем по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилися діти.

Останнім часом подружні відносини між ними зіпсувалися, вони перестали розуміти одне одного, хоча і періодично проживають за однією адресою.

Вказувала, що вона сподівається зберегти сім`ю, але самостійно утримувати дітей, які проживають з нею, не може, добровільно матеріальної допомоги відповідач не надає, а тому вона змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Заочним рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 вересня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.06.2024 і до повноліття дітей.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 жовтня 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк для подання заяви про перегляд заочного рішення та залишено без задоволення вказану заяву.

В апеляційній скарзі на рішення суду представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Лисенко С. С. просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково і стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.10.2024 і до повноліття дітей.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач ОСОБА_1 є військовим і в період слухання справи перебував на лікуванні в госпіталі після отриманого поранення, а тому не міг бути присутнім у судовому засіданні та подати відповідні докази на обґрунтування своїх заперечень.

Вказує, що відповідач платив аліменти і утримував дітей, перераховуючи кошти на картку позивача, у тому числі і в момент звернення позивача до суду з червня по вересень 2024 року, проте позивач даний факт суду не повідомила та ввела суд в оману, що призвело до ухвалення помилкового рішення та стягнення аліментів саме з 17.06.2024.

Вважає, що позивач бажає лише збагатитися за рахунок відповідача, який захищає Батьківщину та отримує грошове забезпечення, не беручи до уваги те, що значна частина коштів витрачається на ремонти авто, амуніцію, військове обладнання тощо.

Зазначає, що окрім двох дітей у відповідача на утриманні перебуває матір, яка є пенсіонером та має ряд захворювань і потребує постійного лікування. Батько і брат відповідача померли, а тому лише він може допомагати матері.

Звертає увагу на те, що суд не врахував принципу справедливості судочинства та того факту, що відповідач не є тим батьком, який не сплачує аліменти, однак в реаліях війни змушений витрачати кошти на проходження військової служби та утримувати непрацездатну матір, а також витрачати кошти на лікування після отриманих поранень.

Крім того, враховуючи розмір його грошового утримання як військовослужбовця, який перебуває на першій лінії бойового зіткнення, в сумі 100 000 грн, 1/3 від даної суми становить 30 000 грн, що значно перевищує визначений законодавцем розмір аліментів на одну дитину (10 прожиткових мінімумів на дитину віком від 6 до 18 років) та є неспівмірно великим для дітей віком 10 та 2 років.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Долженко О. М. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7, частини четвертої статті 19, статті 274, частини першої статті 368, частини першої статті 369 ЦПК України цивільні справи у спорах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, сплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 15.09.2014 та серії НОМЕР_2 від 02.08.2022 відповідно, виданими виконавчим комітетом Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області (а. с. 6, 7).

Згідно довідки виконавчого комітету Комишнянської селищної ради Миргородського району Полтавської області від 07.06.2023 за № 1016 ОСОБА_2 разом з неповнолітніми дітьми проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 8).

Сторони не дійшли згоди щодо участі батька дітей в їх утриманні.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача аліментів, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з рівності прав та обов`язків батьків щодо своїх дітей та дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний та має змогу утримувати неповнолітніх дітей за відсутності між сторонами добровільної домовленості матеріального забезпечення дітей.

Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Згідно із частиною першою статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 51 Конституції України, статтями 150, 180 СК України закріплено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма та дев`ята статті 7 СК України).

Сімейний Кодекс України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно положень частин першої-третьої статті 181, частини першої статті 184 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши обставини, визначені статтею 182 СК України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно.

Обґрунтовуючи підстави для стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини відповідач посилався на те, що він є військовослужбовцем та частину своїх доходів витрачає на ремонт авто, придбання амуніції і інших необхідних для несення служби речей, а також на лікування після отриманого поранення. Крім того, у нього на утримання перебуває непрацездатна матір, а інших осіб, які б могли надавати їй матеріальну допомогу, немає.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення УБД серії НОМЕР_3 від 09.10.2024 (а. с. 116).

Згідно копії військового квитка серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 19.03.2024 був призваний у Збройні Сили України по мобілізації на підставі Указу Президента України № 69/22 від 24.02.2022 (зі змінами) (а. с. 45-46).

Як вбачається з довідки командира військової частини від 26.10.2024 за № 283/УБД солдат ОСОБА_1 , водій, у період з 08.05.2024 по 22.05.2024 та з 01.09.2024 по 23.10.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Новоселівка Перша, Покровського району, Донецької області (а. с. 117).

Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 27.05.2024 за № 993/ДТ та первинної медичної карти № 9843/46 від 22.05.2024 солдат ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 внаслідок атаки ворожого fpv-дрона, перебуваючи на бойовій позиції поблизу н. п. Уманське Донецької області отримав дотичне множинне вогнепальне осколкове поранення (а. с. 50, 59).

Зі свідоцтва про народження відповідача серії НОМЕР_5 від 06.03.1988 вбачається, що його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а. с. 51).

Батько відповідача - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 від 07.05.2018, виданим на підставі актового запису № 24 (а. с. 52).

Мати відповідача - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію у разі втрати годувальника по лінії МВС у розмірі 4 722 грн (а. с. 55-57).

Згідно довідки амбулаторії ЗАСМ смт. Комишня від 27.09.2024 ОСОБА_6 хворіє на гіпертонічну хворобу ІІ ст., ДОА колінних кульшових суглобів ІІІ ст. та потребує лікування (а. с. 64).

Проаналізувавши зазначені обставини, колегія суддів вважає, що такі самі по собі не свідчать про неможливість надання відповідачем належного утримання своїм неповнолітнім дітям у визначеному судом розмірі, оскільки відповідач на підтвердження заявлених обставин не надав суду докази щодо розміру отримуваного ним доходу, а наявність у нього непрацездатної матері, яка отримує пенсію у розмірі, що вдвічі перевищує прожитковий мінімум для такої категорії осіб та є достатнім для задоволення її мінімальних життєвих потреб, не є підставою для зменшення аліментів на дітей, на кожного з яких фактично припадає по 1/6 частці від заробітку (доходу) відповідача.

Доказів щодо втрати відповідачем працездатності, несення ним витрат на медичну допомогу, у тому числі, для своєї матері, матеріали справи не містять.

Посилання апелянта на те, що сума присуджених до стягнення аліментів є занадто завищеною, колегія суддів відхиляє, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач, як батько, має можливість забезпечувати своїх малолітніх дітей у вигляді сплати ним аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі - 1/3 частка заробітку (доходу) на обох дітей, що є необхідним та достатнім для забезпечення належного рівня життя дітей та їхнього розвитку.

У разі виникнення обставин, встановлених статтею 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено за позовом платника або одержувача аліментів.

Факт добровільного переказу грошових коштів відповідачем не свідчить про погодження сторонами розміру та порядку сплати ним аліментів на утримання дітей та на право позивача, з якою проживають діти, на отримання аліментів за судовим рішенням та на визначений судом розмір аліментів й період їх стягнення, не впливають. У даній категорії справ суд зобов`язаний враховувати інтереси дітей та ухвалювати судові рішення, спрямовані на їх захист шляхом стабільного забезпечення утримання дітей тим з батьків, який проживає окремо, до досягнення ними повноліття.

Доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення аліментів з 01.10.2024 не ґрунтуються на нормах закону, оскільки згідно частини першої статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, що у даному випадку відповідає визначеної судом даті початку стягнення аліментів - 17.06.2024. У разі надання відповідачем належних доказів щодо утримання своїх дітей після цієї дати відповідні суми можуть бути враховані як сплата ним аліментів під час виконання судового рішення.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції при визначенні строку, до якого повинні стягуватися аліменти, не враховано приписи частини другої статті 183 СК України, які регламентують порядок стягнення аліментів на двох і більше дітей, згідно яких суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (частина перша статті 6 СК України).

На момент постановлення судового рішення дочці сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виповнилося 10 років, сину сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - виповнилося 2 роки.

Отже, аліменти у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача можуть стягуватися лише до 09.09.2032 - досягнення дочкою сторін повноліття, після цьоговідповідно до вимог частини третьої статті 183 СК України, якщо ніхто з батьків не звернеться до суду з позовом про визначення розміру аліментів на неповнолітнього сина, аліменти будуть стягуватися за вирахуванням рівної частки дитини, яка досягла повноліття (1/3 - 1/6).

Таким чином, з урахуванням приписів частини другої статті 183 СК України рішення суду першої інстанції щодо визначення строку, до якого присуджено аліменти на утримання дітей сторін у єдиній частці від заробітку (доходу) відповідача, підлягає зміні з приведенням його у відповідність до вимог закону.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта статті 367 ЦПК України).

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

До порушень норм процесуального права, що є обов`язковою підставою скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, частиною третьою статті 376 ЦПК України визначено розгляд справи судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі, якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Справи про стягнення аліментів віднесені законом до малозначних справ, які можуть бути розглянуті судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (пункт 3 частини шостої статті 19, стаття 274, частина п`ята статті 279 ЦПК України).

Разом з тим, суд першої інстанції розглянув справу з належними повідомленням відповідача про день, час та місце судового засідання, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 за адресою його місця проживання та відповідні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (а. с. 19, 20, 26, 27). Згідно вимог частини четвертої статті 223 ЦПК України повторна неявка відповідача у судове засідання не перешкоджала вирішенню справи судом на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення і доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи у відсутність відповідача не вказують на порушення судом норм процесуального права, як підстави для скасування такого судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів приходить висновку про часткову зміну оскаржуваного рішення суду першої інстанції з уточненням у резолютивній частині рішення часу, протягом якого будуть стягуватись аліменти у визначеній судом єдиній частці від заробітку (доходу) відповідача на утримання двох дітей.

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права і підстав для його зміни або скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів апеляційним судом не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенко Світлани Сергіївни задовольнити частково.

Заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 вересня 2024 року змінити, доповнивши резолютивну частину рішення вказівкою про стягнення аліментів до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

В іншій частині заочне рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна