Справа № 468/2490/24
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2025 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Звягіної О.В., за участю секретаря судового засідання Шутєєвої Н.М., розглянувши цивільну справу № 468/2490/24 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Інгульської сільської ради Баштанського району Миколаївської області про визнання права власності на майно,

ВСТАНОВИВ :

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою про визнання за ними права власності кожного на 1/2 частину житлового будинку з допоміжними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,9 кв.м, житловою площею 48,4 кв.м, та який складається з житлового будинку А, сараю Б, сараю В, погреб Дпб, убиральні Г, козирок № 3, огорожі № 4,5,6,7,8,9,10, замощення № І,ІІ.

На обґрунтування вимог позивачі в заяві зазначили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , є дітьми ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщину вони прийняли, оскільки на момент смерті спадкодавця проживали разом з ним за однією адресою.

До складу спадщини входить будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з Актом від 06.12.1979 року ОСОБА_3 як переселенцю з Хмельницької області у 1979 році згідно переселенського квитка №070790 передано від радгоспу Баштанський будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Вартість переданого будинку становила 2300 крб. 00 коп.

Згідно з довідкою радгоспу «Баштанський» від 05.02.1991 року ОСОБА_3 розрахувався за вказаний будинок, сплативши 2411 крб. 50 коп. Однак, Свідоцтво про право власності на будинок він не отримав. Згідно довідки К П «Баштанське РБТІ» від 15.10.2024 р. №334 право приватної власності на вказаний будинок не зареєстровано.

Ще одним доказом на підтвердження права власності на будинок ОСОБА_3 є інші документи, що відповідно до законодавствапідтверджують набуття права власності на нерухоме майно, а саме - записи упогосподарських книгах.

Згідно погосподарських книг за 1980-1982; 1983-1985; 1986-1990 рокибудинок рахувався власністю радгоспу, а сім`я ОСОБА_4 проживала в ньому якнаймачі, після чого в погосподарських книгах за 1991-1995; 1996-2000; 2001-2005; 2006-2010; 2011-2015 роки вказано, що будинок перебував у приватній власноті ОСОБА_3 .

Отже власником будинку АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 з 1991 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На той час діяли норми Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року за погодженням з Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966 року.

Зі змісту даної інструкції слідує, що акти про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних Рад депутатів трудящих і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю, нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу будинків та рішення суду про визнання угоди про відчуження будинку, складеної з порушенням встановленої законом форми, дійсною є самостійними правовстановлюючими документами (п. 9, 18,21 Додатку №1 до Інструкції).

Отже і придбання житла на підставі договору купівлі-продажу, і отримання житла переселенцем на підставі відповідного акту є самостійними підставами набуття права власності на житло, тому вказаний будинок перейшов у власність позивача як переселенця на підставі акту про передачу будинку, та відомостей попереднього власника про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю.

Вказане дає підстави для висновку про отримання майна у власність позивачів.

12 грудня 2024 року спадкоємці (позивачі по справі) звернулися доприватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Остапенка В.В. з проханням оформлення їхніх спадкових прав на житловийбудинок, що розташований в АДРЕСА_1 , за законом після смерті ОСОБА_3 , Однак, приватний нотаріус, розглянувши подані документи, виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії вих. № 538/02-31 від 12.12.2024, мотивуючи свою відмову тим, що спадкоємцями не надано документи, що підтверджують право власності на успадкований житловий будинок.

Посилаючись на викладене, позивачі просили про задоволення позову та визнання за ними права власності на вказаний житловий будинок та допоміжні будівлі і споруди.

Представник позивача адвокат Матвієнко В.В.просила провести розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачів.

Представник відповідача до суду не з`явився, хоча своєчасно і належним чином про час та місце розгляду справи був повідомлений, відзиву на позовну заяву не подав.

З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Оскільки в матеріалах справи є достатньо даних про права та обов`язки сторін, суд ухвалив про слухання справи за відсутності сторін.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є дітьми ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вони прийняли спадщину, оскільки проживали з ним на момент смерті.

До складу спадщини входить будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

У 1979 році ОСОБА_8 як переселенцю передано цей будинок радгоспом "Баштанський" (вартістю 2300 крб.). У 1991 році він розрахувався за нього (сплативши 2411,50 крб.), але право власності не оформив. За даними КП "Баштанське РБТІ" від 15.10.2024, право приватної власності не зареєстровано.

Проте, право власності ОСОБА_7 підтверджується записами у погосподарських книгах: у 1980-1990 роках будинок значився власністю радгоспу, а з 1991 по 2015 роки приватною власністю ОСОБА_4 .

Згідно з Інструкцією від 31.01.1966, акти про передачу будинків переселенцям та довідки про розрахунок є правовстановлюючими документами. Таким чином, будинок перейшов у власність ОСОБА_7 як переселенця.

12.12.2024 нотаріус відмовив спадкоємцям в оформленні спадщини через відсутність документів про право власності.

Позивачі просять суд визнати за ними право власності на будинок та допоміжні споруди.

Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 1268; 1269 ч.1; 1270 ч.1 ЦК України, зі змісту яких слідує, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншими особами.

Крім того погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснювався в УРСР.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Таким чином батько позивачів був власником будинку. Приймаючи до уваги вищевикладене суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 12; 13; 82; 200 ч.3; 206 ч.4; 264; 265 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності кожного на 1/2 частину житлового будинку з допоміжними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 86,9 кв.м, житловою площею 48,4 кв.м, та який складається з житлового будинку А, сараю Б, сараю В, погреб Дпб, убиральні Г, козирок № 3, огорожі № 4,5,6,7,8,9,10, замощення № І,ІІ.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцятиднів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Інгульськасільська радаБаштанського району Миколаївської області (с. ІнгулкаБаштанського району Миколаївської області ).

СУДДЯ: