Cправа № 563/15/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2025 року Корецький районний суд

Рівненської області

в складі: головуючого судді Сірака Д.Ю.

секретар судового засідання Литвинчук Л.Л.

за участю: відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представниці відповідачів, адвоката Турович О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Корець, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом АТ "СЕНС БАНК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Представник АТ "СЕНС БАНК" звернувся до суду з позовом до відповідачів вказуючи, що 11 грудня 2007 року ЗАТ «Альфа-Банк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_1 уклали договір кредиту № 700002556, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 33 038,30 доларів США. На забезпечення умов виконання кредитного договору з ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 700002556-П від 11 грудня 2007 року. Зазначає, що позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредит, натомість відповідачка належним чином взяті на себе зобов`язання не виконувала, в результаті чого заборгувала перед кредитором, в якого, відповідно, виникло право задовольнити свої вимоги також і за рахунок Поручителя. Згідно з рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 07 червня 2012 року, на користь АТ «Альфа-Банк» з відповідачів солідарно було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 295 597,11 грн., яке відповідачами не виконано. В результаті невиконання рішення суду та умов договору у відповідачів виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду яка станом на 23 лютого 2022 року становить - 731 165,81 грн. (сума заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість - 79 408,14 грн.; сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість - 651 757,67 грн.), яку просить стягнути на користь позивача, а також понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 20 січня 2025 року було відкрито провадження у справі, яку визначено розглядати в порядку загального позовного провадження.

05 лютого 2025 року від представниці відповідачів, адвоката Турович О.М. (на підставі Ордеру серії ВК № 1159715 та Ордеру серії ВК № 1159714 від 04 лютого 2025 року) до суду надійшов відзив на позов та заява, в якій вона просить застосувати строки позовної давності та позовну заяву залишити без задоволення. Вказує, що пред`явлений позов відповідачі не визнають, вважаючи його безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає. 3азначає, що з позовною заявою представник банку звернувся поза межами строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, оскільки в наданому до позову розрахунку заборгованості АТ «Сенс Банк» застосував період з 13.09.2011 року по 23.02.2022 року. Також заявлено попередню вимогу про стягнення на користь відповідачів понесених судових витрат.

25 лютого 2025 року від представника АТ «Сенс Банк» до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено, що Банк наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Пояснюють, що відповідачі не надали власного розрахунку заборгованості з обґрунтуванням його правильності та повноти на спростування розрахунку, наданого банком, тому, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню. Навіть застосувавши та прийнявши до уваги заяву Відповідачів про застосування строку позовної давності, суд має можливість встановити та стягнути заборгованість за три роки до подачі позову. Також було додано інший розрахунок вимог банку за ст. 625 ЦК України за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року (чому застосовано саме такий період представником позивача не обґрунтовано). Наголошено, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК за увесь час прострочення, тобто, таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Заявлені вимоги на стягнення правничої допомоги вважають вочевидь завищеними та такими, що не відповідають складності справи.

Ухвалою суду від 26 лютого 2025 року підготовче провадження у справі було закрите та справу призначено до розгляду по суті.

Представник позивача в судове засідання жодного разу не з`явився, до суду подав заяву про проведення судових засідань без їхньої участі, позовні вимоги просили задоволити.

В судовому засіданні 28 квітня 2025 року представниця відповідачів, адвокат Турович О.М. просила суд відмовити в задоволені позовних вимог банку та застосувати строк позовної давності. Крім того, додала відповідь на додаткові пояснення, де вказує, що всі наведені представником позивача доводи є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на жодних вимогах закону. Надавши суду новий розрахунок, банк пред`явив чергову незаконну вимогу про стягнення 3 % річних та суми інфляційних витрат за період з 23.02.2019 по 23.0.2022 року, що становить 69 743,40 грн. Проте, вимоги банку за двома розрахунками не підлягають задоволенню, оскільки позивач звернувся з позовом до суду лише у січні 2025 року, тобто поза межами 3 річного строку позовної давності. Звертає увагу на те, що у зв`язку з порушенням відповідачкою своїх зобов`язань за спірним договором, позивач використав право виконання договору в повному обсязі, про що свідчить вимога ПАТ «Альфа-Банк» про дострокове повернення кредиту від 20 вересня 2011 року. Вказує, що перебіг позовної давності розпочався з 13 липня 2011 року, який відповідно закінчився 13 липня 2014 року. Таким чином, 3% річних та інфляційні витрати на підставі ст. 625 ЦК України, нараховані позивачем на задавнену вимогу (допускається тільки разом з пред?явленням позову про стягнення задавненої вимоги (основної заборгованості). Наполягає, що в цьому випадку позов про стягнення основної заборгованості банком було пред?явлено ще в жовтні 2011 року та за результатом його розгляду Гощанським районним судом Рівненської області було прийнято рішення від 07 червня 2012 року, за яким з відповідачів на користь банку стягнуто солідарно 295 597,11 грн. заборгованості за вказаним кредитним договором, включаючи тіло кредиту, відсотки, пеню, судові витрати та витрати на ІТЗ розгляду справи. Зауважує, що зазначене рішення повністю виконане відповідачами, борг сплачено, у зв?язку з чим 25 вересня 2023 року було закінчено виконавче провадження № 34577121 та припинено чинність арешту майна боржників і скасовано інші заходи примусового виконання рішення. А тому переконана, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України належить відмовити. Також, заявлені вимоги щодо правничої допомоги відповідачів підтримують в повному обсязі та необхідні докази, в трому числі, на підтвердження сплати гонорару адвокату, подадуть протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, згідно з вимогами законодавства.

Відповідачі по справі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали подану адвокатом заяву про застосування строку позовної давності, відповідно, в позовних вимогах позивача просили відмовити, наголошуючи, що своє зобов`язання за вказаним кредитним договором відповідно до рішення Гощанського районного суду виконали в повному обсязі та повністю погасили стягувану заборгованість.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, комплексно дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення її по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що 11 грудня 2007 року між ЗАТ „Альфа-Банк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 700002556, згідно з яким ОСОБА_1 було надано кредит в сумі 33 038,30 доларів США на придбання транспортного засобу «Volkswagen Passat B6», 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , номінальна процентна ставка 13 % річних, дата остаточного повернення 12.12.2014 року (а.п. 28).

Повернення кредиту необхідно було здійснювати відповідно до Графіку, що є невід`ємною частиною договору (Додаток 1). Графіком встановлено термін кредиту 84 місяці (11 грудня 2014 року крайня дата повернення частини кредиту при сплаті у гривнях; 12 грудня 2014 року крайня дата повернення частини кредиту в доларах США (а.п. 30-31).

Додано також Додаток 2 «Графік погашення кредиту» від 11 грудня 2007 року (а.п. 33).

З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 700002556, 11 грудня 2007 року між ЗАТ „Альфа-Банк та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 700002556-П, відповідно до умов якого поручитель поручається за виконання боржником взятих на себе обов`язків і за порушення обов`язків боржника відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник (а.п. 27).

Відповідно до ч.1 ст. 553, ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

10 серпня 2009 року ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали Договір про внесення змін і доповнень № 1 до Кредитного договору № 700002556 від 11 грудня 2007 року (а.п. 32).

Також, 10 серпня 2009 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено Договір про внесення змін і доповнень № 1 до Договору поруки № 700002556-П від 11 грудня 2007 року (а.п. 28).

19 серпня 2009 року, ЗАТ «Альфа-Банк» було приведено у відповідність до ЗУ «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування в ПАТ «Альфа-Банк».

Внаслідок порушення умов Договору № 700002556 та неналежного його виконання відповідачами, станом на 12 вересня 2011 року виникла прострочена заборгованість за кредитом, що склала 383 335,04 грн. У зв`язку із чим, 12 жовтня 2011 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення вказаної заборгованості (копію позову додано стороною відповідачів разом з відповіддю на додаткові пояснення). У вказаному позові ПАТ «Альфа-Банк» наголосив, що у разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх обов`язків, встановлених Договором, в тому числі, в разі затримання сплати частини кредиту або процентів за його користування, щонайменше на 1 календарний місяць, Заявник має право вимагати дострокового виконання зобов`язання з повернення кредиту за договором.

Відповідно до Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 07 червня 2012 року, яке набрало законної сили 18 червня 2012 року, позов ПАТ „Альфа-Банк задоволено частково (та із врахуванням положень ч. 3 ст. 551 ЦК України, зменшено розмір пені (неустойки) до 6 000 доларів США, що на день розгляду справи еквівалентно 47 955 грн.) та вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ „Альфа-Банк» 295 597,11 грн. заборгованості за кредитним договором № 700002556 від 12 грудня 2007 року з яких: 224 685,41 грн. заборгованості по кредиту, 22 956,70 грн. заборгованості за відсотками, 47 955 грн. пені (неустойки) та судові витрати в розмірі 1 700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді.

У вказаному рішенні зазначено, що 20 вересня 2011 року ПАТ «Альфа-Банк» відповідачам була направлена вимога про дострокове повернення кредиту, яка залишилася без виконання.

Згідно з Постановою начальника Корецького відділу ДВС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції ВП № 34577121 від 25 вересня 2023 року, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-775/11, що був виданий 17 липня 2012 року Гощанським районним судом закінчене, оскільки на депозитний рахунок Відділу надійшли кошти для повного погашення боргу. Також припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Відповідно до Рішення загальних зборів акціонерів від 28 квітня 2018 року, ПАТ «Альфа-Банк» змінило найменування на АТ «Альфа-Банк».

12 серпня 2022 року Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» було прийнято рішення про зміну найменування банку на АТ «Сенс Банк», а також про внесення змін до Статуту АТ «Альфа-Банк» виклавши його в новій редакції (відповідно до Протоколу № 2/2022 (а.п. 34-36), Статут АТ «Сенс Банк», затверджений постановою КМУ від 03 вересня 2024 року № 1010 додається (а.п. 37-53).

30 листопада 2022 року були внесені зміни до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме - змінено найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».

Згідно з поданим Розрахунком заборгованості 3% річних та інфляційних витрат ст. 625 ЦК на суму заборгованості згідно рішення суду за період з 13.09.2011 р. по 23.02.2022 року, загальна сума заборгованості склала 731 1165,81 грн. (79 408,14 грн сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість; 651 757,67 грн. сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість) (а.п. 67-71).

Пізніше, разом з додатковими поясненнями, на випадок прийняття до уваги заяви відповідачів про застосування строку позовної давності, позивач зазначає на можливість стягнути заборгованість за 3 роки до подачі позову та додав новий Розрахунок заборгованості за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 року, відповідно до якого в загальному нараховано на суму 69 743,40 грн. (18 663,81 - сума заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість; 51 079,59 грн. - сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість). Необхідно зауважити, що вказаний період розрахунку стороною позивача не пояснюється та не обґрунтовується.

Виходячи з положень ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Між тим, цивільні права та обов`язки можуть виникати й із рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання норми ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та сума 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, адже виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), видно, що якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України.

Як вже зазначалося, 20 вересня 2011 року від ПАТ «Альфа-Банк» відповідачам була направлена вимога про дострокове повернення кредиту. Відповідно, розпочатий перебіг позовної давності закінчився в 2014 році.

Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Між тим, Главою 19 Розділу V Книги першої ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України, згідно з вимогами якої (ч. 1), перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 8 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц, погоджуючись з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, зазначала про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням. Тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Тобто, позовні вимоги про зобов`язання боржника відшкодувати на користь позивача коштів у виді суми 3 % річних та інфляційних втрат відповідають вимогам чинного законодавства і є підставою для покладення на боржника цивільно-правової відповідальності за невиконання покладених саме судовим рішенням обов`язків у межах позовної давності.

Згідно з ст. 76-81 ЦПК України, на підтвердження обставин, якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення, вони повинні надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази.

В даному випадку, на підтвердження суми заборгованості позивач надає розрахунки нарахувань 3 % річних та інфляційних витрат за період з 13.09.2011 р. по 23.02.2022 року, а пізніше (за умови застосування строків позовної давності) за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 року. Стороною відповідачів свого розрахунку не надано, які натомість просять відмовити у задоволенні позову та застосувати строки позовної давності.

З цим позовом позивач звернувся до суду через підсистему «Електронний суд» 03 січня 2025 року.

Враховуючи те, що стягнення сум за статтею 625 ЦК України можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову, позивач мавби розраховувати заборгованість за період з 03 січня 2022 року до 23.02.2022 (останній день перед введенням в Україні воєнного стану) не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу.

Водночас, суд вважає за необхідне враховувати, що 11.03.2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою з 12 березня 2020 року на усій території України введено карантин та Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запроваджування обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2» від 09.12.2020 року № 1236 та від 21.04.2021 року № 405 «Про внесення змін до деяких актів КМУ» було продовжено карантин.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Згідно з п. 19 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Відповідно, строк позовної давності продовжений на вимоги, заявлені до початку дії закону, який продовжив його дію, але тривалість його обмежена трьома роками, згідно з положеннями ст. 257 ЦК України. Отже, оскільки розмір спірних сум розрахований до 23.02.2022 року, і строк позовної давності не сплинув до вимог в межах трирічного строку, то позивач не втратив право вимоги таких сум тільки за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року.

Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину.

Такі ж висновки щодо застосування Закону № 540-ІХ викладені в п. 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20 квітня 2023 року в справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св22).

Враховуючи все вищезазначене, вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат від заборгованості за рішенням суду за Договором кредиту № 700002556 у період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року (за останні три роки, що передували кінцевій даті розрахунку) підлягають задоволенню.

Згідно з Меморіальним ордером № 740524 від 25 грудня 2024 року, при подачі позову позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 8 774,00 грн.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, а саме, у разі часткового задоволення позову - судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, а також те, що приписам ст. 141 ЦПК України, яка не передбачає солідарного обов`язку відповідачів по сплаті судового збору, з відповідачів належить стягнути 836,92 грн. (69 743,40 грн. (сума відшкодування за рішенням суду)/ 731 165,81 (заявлена сума відшкодування)* 8 774,00 (судові витрати) = 836,92 грн.), тобто по 418,46 грн.

Аналогічні роз`яснення містить п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно якого при задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст. 141, 211, 223, 247, 274-279, 263-265, 280, 352, 354-355 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», 03150, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100, МФО 300346, , п/р № НОМЕР_4 , заборгованість за кредитним договором № 700002556 від 11 грудня 2007 року, розраховану на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, у розмірі 69 743 (шістдесят дев`ять тисяч сімсот сорок три) грн. 40 коп. (що включає в себе: 18 663,81 грн. - заборгованості за ставкою 3 % на кредитну заборгованість та 51 079,59 грн. - заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість).

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» витрати пов`язані зі сплатою судового збору по 418 (чотириста вісімнадцять) грн. 46 коп. з кожного.

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство «Сенс Банк», , 03150, м. Київ, вулиця Велика Васильківська, 100;

відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя