УХВАЛА

07 травня 2025 року

справа № 490/3580/21

провадження № 61-4197вд25

м. Київ

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ситнік О. М. розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів: судді-доповідача Білоконь Олени Валеріївни, Осіяна Олексія Миколайовича, Сакари Наталії Юріївни від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав та

ВСТАНОВИВ :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

16 листопада 2023 року заочним рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва (раніше - Ленінський районний суд м. Миколаєва) позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

21 лютого 2024 року ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва (раніше - Ленінський районний суд м. Миколаєва) заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено.

Скасовано заочне рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва (раніше - Ленінський районний суд м. Миколаєва) від 16 листопада 2023 року.

08 липня 2024 року рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва (раніше - Ленінський районний суд м. Миколаєва), яке залишене без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

20 листопада 2024 року постановою Верховного Суду в складі колегії суддів: Луспеника Д. Д., Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 задоволено частково.

Скасовано постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 вересня 2024 року, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

03 березня 2025 року постановою Миколаївського апеляційного суду рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва (раніше - Ленінський районний суд м. Миколаєва) від 08 липня 2024 року скасовано та ухвалено нове про задоволення позову.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

01 квітня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Мотельчук Ю. І. через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції, у якій просила її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 02 квітня 2025 року для розгляду справи визначено колегію суддів в складі: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.

10 квітня 2025 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Мотельчук Ю. І. на постанову Миколаївського апеляційного суду від 03 березня 2025 року. Витребувано з Інгульського районного суду м. Миколаєва (раніше - Ленінський районний суд м. Миколаєва) матеріали цивільної справи № 490/3580/21.

05 травня 2025 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. від участі в розгляді справи.

05 травня 2025 року ухвалою Верховного Суду заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів: судді-доповідача Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. від участі в розгляді цієї справи визнано необґрунтованою.

Заяву передано на автоматизований розподіл іншому судді для вирішення питання про відвід суддів у порядку статі 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

06 травня 2025 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду заяв про відвід суддів Верховного Суду: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. призначено суддю-доповідача Ситнік О. М.

Вважаю, що відсутні підстави для задоволення заяви про відвід, з огляду на таке.

Обґрунтовуючи заяву про відвід колегії суддів: судді-доповідача Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., ОСОБА_1. вказувала про відсутність довіри до судової системи у зв`язку із неодноразовим вирішенням судами спору в цій справі та суперечливими висновками судів щодо спору по суті.

Вказувала, що в суду були відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 .

На її переконання, колегія суддів в складі: судді-доповідача Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. здійснює лише поверхневий та формальний розгляд справи.

Зазначені обставини викликали в неї сумніви в неупередженості колегії суддів.

У ЦПК України передбачено підстави відводу судді.

У частині першій статті 36 ЦПК України зазначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно зі статтею 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

Тобто цивільним процесуальним законом чітко визначені підстави відводу судді, одними з яких є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення від 09 листопада 2006 року в справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).

Також ЄСПЛ зазначив, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 04 листопада 1950 року визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу. Щодо суб`єктивного критерію, то презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при з`ясуванні питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані «справа Гаусшильдта» (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188).

Крім цього, сумніви мають бути застосовані на фактичних обставинах, а не на припущеннях про можливий розвиток подій.

ОСОБА_1 не навела жодних обставин, які б свідчили про упередженість суддів Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. під час розгляду справи № 490/3580/21, а її припущення про можливі мотиви та дії як колегії суддів Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду, так і суддів апеляційного та місцевого суду, не можуть бути підставою для відводу суддів, оскільки не підтверджують наявність об`єктивних сумнівів у їх неупередженості й не підтверджені жодними належними доказами.

Доводи про наявність у заявниці недовіри всій судовій системі України у зв`язку з неодноразовим розглядом цієї справи та ухвалення в ній різних за змістом судових рішень не є підставою для відводу суддів відповідно до вимог статті 36 ЦПК України.

Доводи заяви ОСОБА_1 про відвід суддів зводяться до незгоди заявниці з ухваленими судами попередніх інстанції судових рішень та процесуального рішення колегії суддів Верховного Суду щодо відкриття касаційного провадження.

Тобто заявниця не навела жодних об`єктивних підстав, передбачених статтями 36, 37 ЦПК України для відводу суддів.

Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням судді обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких позивача не влаштовує.

Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Частиною восьмою статті 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (частина одинадцята статті 40 ЦПК України).

Вважаю, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. від участі в розгляді справи, оскільки не знайшли підтвердження доводи заявниці про те, що існують обставини, які достовірно б вказували на упередженість та необ`єктивність суддів Верховного Суду.

Керуючись статтями 33, 36, 37, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів: судді-доповідача Білоконь Олени Валеріївни, Осіяна Олексія Миколайовича, Сакари Наталії Юріївни від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, орган опіки та піклування Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Ситнік