П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 травня 2025 року місто Київ

справа № 755/12526/23 провадження № 22-ц/824/791/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у порядку письмового провадження в місті Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Дніпровського районного суду м. Києвавід 20 лютого 2024 року, ухвалене у складі судді Катющенко В.П.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд стягнути з останнього на користь АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 15 вересня 2010 року № б/н в розмірі 40 293,41 грн. станом на 17 липня 2023 року та судовий збір в сумі 2 684 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до умов укладеного між АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 договору від 15 вересня 2010 року № б/н, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до «Умов та Правил надання банківських послуг», згідно з якими, клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити чи збільшити) кредитний ліміт.

Відповідно до умов кредитного договору, позивачем було виконано свої зобов`язання, надано відповідачу кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на відкритий картковий рахунок. Відповідач не повернув грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, іншими платежами за умовами договору.

Станом на 17 липня 2023 року відповідач має заборгованість в загальному розмірі 40 293,41 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом - 32 793,91 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 7 499, 50 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року відмовлено у задоволені позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Ніколаєнко О.М. 18 березня 2024 року подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вважає, рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права.

Посилається на те, що активація ОСОБА_1 картки та користування картковим рахунком свідчать про укладання між сторонами кредитного договору. Розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви є інформаційним документом факту обробки операційного руху грошових коштів, відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Крім того, відповідач звертався до банку з метою перевипуску картки, що підтверджується довідкою та банківською випискою.

Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості, свідчать про визнання відповідачем заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування.

Виписка по рахунку, надана позивачем, складена українською мовою та містить інформації щодо підвищення кредитного ліміту до 125 000 грн., яким ОСОБА_1 користувався та частково погашав заборгованість.

Зокрема зазначає, що банківська виписка про рух коштів на банківському рахунку, відповідно до висновків Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року в справі № 456/3643/17 та згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, має статус первинного бухгалтерського документу, що підтверджує факт здійснення господарської операції. Відповідно є належним та допустимим доказом.

Також, посилається на відсутність заперечень чи будь-яких пояснень відповідача щодо спростування позовних вимог.

ОСОБА_1 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 9 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 9 травня 2024 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом установлено, що на ім`я відповідача у АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» дійсно відкритий рахунок з 15 вересня 2010 року, яким відповідач активно користувався до 11 лютого 2023 року, в тому числі, користуючись різними картками.

Згідно із довідкою АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» відповідачу у період з 15 вересня 2010 року по 7 жовтня 2019 року було видано 5 різних видів карток Універсальна.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, останнім нараховано відповідачу заборгованість по договору від 15 вересня 2010 року № б/н, яка станом на 17 липня 2023 року становить 40 293,41 грн., та складається із: заборгованості за кредитом - 32 793,91 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 7 499, 50 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки з наданих позивачем доказів, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотну умову договору - його ціну та відповідно, розмір процентів за користування кредитними коштами, а також наявність заборгованості за основним боргом.

Проте з такими висновками суду, колегія суддів повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , укладено договір про надання банківських послуг від 15 вересня 2010 року № б/н шляхом підписання анкети - заяви про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку» (а.с. 20 -21).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу (ст. ст. 1049, 1050 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по процентам за користування кредитом.

Анкета - заява містить інформацію про дату народження, паспортні дані, номер ІНН, місце проживання. У анкеті - заяві позичальника від 15 вересня 2010 року не міститься інформації щодо процентної ставки за користування кредитними коштами.

Анкета - заява підписана відповідачем ОСОБА_1 .

У наданій суду анкеті - заяві від 15 вересня 2010 року, підписаній та не оспореній сторонами, інформація про процентну ставку відсутня (а.с.20). Інші надані позивачем до суду першої інстанції матеріали, також не підтверджують погодження між сторонами умови щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами.

За таких обставин, відсутність у підписаній відповідачем анкеті - заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, дають підстави вважати, що сторони не обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по відсоткам за користування кредитом в розмірі 7 499, 50 грн. є обґрунтованим, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження досягнення із відповідачем згоди щодо умов, розміру та порядку здійснення таких нарахувань при укладенні договору.

Отже, апеляційна скарга в частині вимог щодо відмови у стягненні з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами, є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Щодо стягнення з відповідача суми основного боргу, колегія суддів зазначає наступне.

В апеляційній скарзі позивач посилається на те, що банківська виписка про рух коштів на банківському рахунку, відповідно до висновків Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року в справі № 456/3643/17 та згідно з Переліком типових документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року № 578/5, має статус первинного бухгалтерського документу, що підтверджує факт здійснення господарської операції та є належним та допустимим доказом користування ОСОБА_1 кредитними коштами.

З такими твердженнями позивача погоджується колегія суддів, виходячи з наступних підстав.

Правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля. Перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно із довідкою АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» відповідачу у період з 15 вересня 2010 року по 7 жовтня 2019 року було видано 5 різних видів карток Універсальна (а.с.184).

Відповідно до ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»: «1. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. 2. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: - назву документа (форми); - дату складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).»

Отже, виписка про рух коштів за договором від 15 вересня 2010 року № б/н за період з 15 вересня 2010 року по 20 липня 2023 року, в розумінні вимог цивільно - процесуального законодавства - є належними та допустимим доказом.

Розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 за період з 15 вересня 2010 року по 17 липня 2023 року, який підтверджується випискою про рух коштів за договором від 15 вересня 2010 року № б/н, свідчить про наявність невиконаного відповідачем зобов`язання з повернення кредитних коштів (а.с.91-105, 143-163).

Суд першої інстанції повідомляв ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі, шляхом надсилання йому засобами поштового зв`язку копії відповідної ухвали та позовної заяви. Як вбачається з матеріалів справи, конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» повернувся до суду першої інстанції, що вважається належним повідомленням, в розумінні вимог ЦПК України.

Будь - яких заперечень, спростувань чи відзиву на позов з наданням контр - розрахунків про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості перед банком, відповідачем, як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду не надано.

Принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статті 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України також гарантують те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Міжнародні стандарти у сфері судочинства приділяють значну увагу питанням дотримання принципу змагальності судового процесу.

Так, у п. 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо якості судових рішень» міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01, п. 87) Суд зробив висновок, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу («Руїс-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), заява №12952/87, п. 63).

У справі «Лазаренко та інші проти України» (№70329/12, п. 37) Суд нагадує, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden), заява №10563/83, п. 24-33) та право на ефективну участь (T. проти Сполученого Королівства (T. v. the United Kingdom), заява №24724/94, п. 83-89).

Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією. Змагальність процесу спрямована, в першу чергу, на з`ясування всіх обставини справи шляхом дослідження судом поданих доказів (пояснень) сторонами або іншими суб`єктами.

В справі яка переглядається, відповідачем не надано жодних заперечень на позовну заяву та доказів на їх підтвердження, не спростовано доказів наданих позивачем, будь - яких заяв чи клопотань про встановлення певних обставин також не заявлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами позовної вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1 суми основного боргу за кредитним договором в розмірі 32 793, 91 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню на 81,39 відсотків, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню за подання позовної заяви 2184,51 грн., за подання апеляційної скарги - 3276,76 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором в розмірі 32 793, 41 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі 5461,27 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 3 ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус