Справа № 2322/1366/12
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року Чорнобаївський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Кваші І.М.,

секретаря судового засідання Дем`яненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Чорнобай заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Чорнобаївський відділ державної виконавчої служби у Золотоніському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), АТ КБ "Приватбанк", про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. В своїй заяві зазначив, що 24 травня 2012 року у справі за позовом ПАТ КБ "Приватбанк" Чорнобаївським районним судом Черкаської області стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором у розмірі 22428,16 грн. 22 січня 2013 року ухвалою Чорнобаївського районного суду за поданням державного виконавця ВДВС Чорнобаївського районного управління юстиції встановлено тимчасові обмеження ОСОБА_1 в праві виїзду за межі Україні до виконання ним своїх зобов`язань по сплаті кредиту ПАТ КБ "Приватбанк". Він виконав зобов`язання перед АТ КБ "Приватбанк", які виникли на підставі кредитного договору, і повністю погасив суму боргу. 20 червня 2913 року виконавчий лист був повернутий на підставі заяви стягувача - АТ КБ "Приватбанк" без виконання. Таким чином, дія тимчасових обммежень у праві виїзду за межі України щодо ОСОБА_1 припинилась. Заявник звертався до ДВС з метою зняття обмеженть, проте йому відмовили, оскільки виконавче провадженя знищено і постанова про закінчення виконавчого провадження відсутня. Довідки про фактичне повне виконання рішення суду АТ КБ "Приватбанк" не надав. Оскільки рішення суду виконане повністю, заявник просить суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Від Чорнобаївського ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області надійшло клопотання, в якому просять відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 . Обгрунтовують тим, що відділ ДВС заперечує проти скасування ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, оскільки заявником не подано доказів, які б містили відомості про виконання зобов`язання в повному обсязі перед АТ КБ "Приватбанк", сплату виконавчого збору, витрат на організацію та проведення виконавчих дій перед державою в особі Чорнобаївського ДВС. 20 червня 2013 року виконавчий лист було повернуто стягувачеві у зв`язку з надходженням заяви про повернення виконавчого документа без виконання. Тимчасове обмеження громадяднина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а припинення обмеження у зв`язку з виконанням обов`язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця. Підставою для зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон є закінчення виконавчого провадження. У разі закінчення виконавчого провадження виконавчий документ надсилається разом з постановою про закінчення виконававчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, та до орагу ДПС України для зняття тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Наслідки закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа передбачені ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження". Виконавче провадження на даний час знищене.

Заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Охріменко Н.І. в судове засідання не з`явилися. Адвокат Охріменко Н.І. подала до суду клопотання про розгляд справи за її та заявника відсутності.

Представник АТ КБ "Приватбанк" в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду заяви стягувач повідомлявся належно, причини неявки суду не відомі.

Представник Чорнобаївського ВДВС в судове засідання не з`явився. від начальника Чорнобаївського ВДВС надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника органу примусового виконання рішень.

Виходячи з приписів ст.ст. 223, 441 ЦПК України суд ухвалив слухати справу за відсутності учасників, які не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд прийшов до таких висновків.

24 травня 2012 року Чорнобаївським районним судом Черкаської області ухвалено рішення по справі №2322/1366/12, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 22428,16 грн.

Зазначене рішення перебувало на примусовому виконанні у Чорнобаївському районному ВДВС.

Ухвалою Чорнобаївського районного суду від 22 січня 2013 року на підставі подання державного виконавця встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України. Обмеження встановлено в зв`язку з ухиленням від сплати заборгованості в сумі 22428,16 грн за кредитними зобов`язаннями перед ПАТ КБ "Приватбанк", згідно з рішенням Чорнобаївського районного суду у справі №2322/1366/12 від 24.05.2012.

20 червня 2013 року державним виконавцем відділу ДВС Чорнобаївського районного управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (за заявою стягувача).

Як вбачається з Автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавчі провадження, у яких стягувачем є АТ КБ "Приватбанк", а боржником ОСОБА_1 на даний час завершені.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

За ч. 5 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Тобто стягувач може повторно пред`явити виконавчий лист протягом визначених законом строків пред`явлення.

На даний час строк пред`явлення виконавчого листа №2322/1366/12 сплинув.

З листа Чорнобаївського відділу ДВС вбачається, що після повернення виконавчого листа стягувачу, повторно виконавчий лист до виконання не пред`являвся.

Частиною 1 статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" визначено наслідки завершення виконавчого провадження. У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

В постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 20 червня 2013 року державним виконавцем постановлено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Щодо заперечень Чорнобаївського відділу ДВС, суд визнає їх необгрунтованими. Органом примусового виконання рішення не доведено, що на виконанні у відділі наявний виконавчий лист №2322/1366/12, при виконанні якого було встановлено тимчасове обмеження, чи постанова державного виконавця по цьому ж виконавчому провадженні про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, або ж існують інші підстави для обмеження особи в свободі пересування.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Враховуючи, що на даний час виконавче провадження завершено, строки пред`явлення виконавчого документу до виконання сплинули, суд приходить до висновку, що заборона ОСОБА_1 виїзду за межі України на даний час є необгрунтованою. Вказане порушення права особи залишати країну, яке триває з 2013 року, при завершеному виконавчому провадженні, є неспівмірним з принципом дотримання права людини на свободу пересування.

Згідно ч.ч. 5-7 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

На підставі вищевикладеного, суд вважає необхідним заяву про скасування обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити, оскільки на даний час відсутні підстави для збереження заходів забезпечення виконання рішення суду, їх наявність порушує право заявника на свободу пересування, гарантоване ст. 33 Конституції України.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Чорнобаївський відділ державної виконавчої служби у Золотоніському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), АТ КБ "Приватбанк", про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованому в АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя І.М. Кваша