Єдиний унікальний номер судової справи: 945/1848/24
Номер провадження 22-ц/812/1445/25 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Чистою В.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в його інтересах

адвокатом Зачепіло Зоряною Ярославівною

на заочне рішення Ленінського (нині Інгульського) районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2025 року, ухваленого під головуванням судді Костюченка Г.С., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (надалі - ТОВ «Коллект Центр») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2024 року ТОВ «Колект Центр» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 16 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений договір про споживчий кредит №100548283, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в сумі 5 000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші зобов`язання на умовах та в строки, передбачені договором. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику кредитні кошти в обумовленому розмірі, однак ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав.

30 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 30-11-65, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 100548283.

В подальшому, 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» згідно договору № 10-03/2023/01 відступило на користь позивачу ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 100548283 у зв`язку з чим ТОВ «Коллект Центр» наділено правом вимоги до ОСОБА_1 за договором № 100548283.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору № 100548283, утворилась заборгованість в розмірі 41 515,00 грн, з яких: 5 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 36 515 грн - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги.

Посилаючись на невиконання умов договору, позивач просив суд стягнути на свою користь вказану заборгованість, 3 028 грн судового збору та 13 000 грн витрат на правову допомогу.

Заочним рішенням Ленінського (нині Інгульського) районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором про споживчий кредит № 100548283 від 16 серпня 2021 року станом на 01 серпня 2024 року в розмірі 41 515 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 5000 грн, заборгованості за відсотками 36 515 грн. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» судовий збір в розмірі 3028 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки позивач у передбаченому законом порядку набув право вимоги до відповідача за вище вказаним кредитним договором, а відповідач свої зобов`язання за цим договором щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, наявні підстави для задоволення позову. При цьому, матеріали справи містять достатньо доказів, які свідчать про укладання кредитного договору, натомість доказів, які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку, матеріали справи не містять.

23 травня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Зачепіло З.Я. звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Інгульського (Ленінського) районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2025 рок.

В обґрунтування вимог заяви адвокат Зачепіло З.Я. зазначала, що жодних повідомлень про розгляд вказаної справи відповідач ОСОБА_1 не отримував, відповідно й не міг бути присутнім у жодному судовому засіданні, а про існування рішення суду відповідач дізнався лише 07 травня 2025 року у застосунку «Дія». При цьому, на думку адвоката при винесенні заочного рішення по справі № 945/1848/24 судом не було повно з`ясовано усіх фактичних обставин справи, не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Разом з тим, судом в основу свого рішення в, тому числі, покладено факт наявності заборгованості у розмірі 41515 грн, хоча зазначена сума нарахована без достатніх правових підстав.

Ухвалою Інгульського районного суду м. Миколаєва від 06 червня 2025 року поновлено строк на подачу заяви про перегляд заочного рішення за позовом ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Зачепіло З.Я. про перегляд заочного рішення Інгульського (Ленінського) районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2025 року по цивільній справі за позовом ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Зачепіло З.Я. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність рішення суду та на те, що воно прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, а позивачем не було доведено належними та допустимими доказами обставини, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Коллект Центр».

Адвокат Зачепіло З.Я. в апеляційній скарзі зазначає, що відповідач ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи, а тому не міг надати свої заперечення та вступити в процес для захисту свого права. Також, відповідач не зміг скористатися своїм правом на подання відзиву на позов.

Також адвокат вказує на те, що суд не дослідив та не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, не сприяв повному, об`єктивному її розгляду, а тому рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Зауважує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором складений самим кредитором, і не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. По ньому не можна вирахувати коли заборгованість була переведена в прострочку, чи були оплати з боку відповідача, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони нараховані та коли вони були нараховані.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі статтею 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та таке встановлено судом, що 16 серпня 2021 року ОСОБА_1 на сайті tengo.ua створив анкету-заяву на кредит № 100548283, за якою того ж дня погоджено надання кредиту в розмірі 5 000 грн.

16 серпня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено Договір про споживчий кредит № 100548283, за умовами якого позичальник отримав кредит у сумі 5000 грн строком на 30 днів з 16 серпня 2021 року та з кінцевим терміном повернення 15 вересня 2021 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 15.00 грн, які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до п. 1.6. договору, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 2.3.1.2. позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Так, збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування Позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилось до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту).

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховується за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п.1.6 Договору.

У випадку, якщо позичальник протягом періоду на який продовжено строк кредитування (пролонгації) на стандартних базових умовах вчинить дії для продовження строку кредитування на пільгових умовах, такі дії зупиняють строк пролонгації на стандартних (базових) умовах до моменту спливу строку права нації на пільгових умовах

Відповідно до п. 4.2. договору, у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6. Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги Кредитодавця.

Цей кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно телекомунікаційній системі Товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п.6.1).

Перерахування кредитних коштів відповідачу підтверджується платіжним дорученням №31185718 від 16 серпня 2021 року ( а.с.13 зворот).

Відповідно до відомості про щоденні нарахування та погашення, ОСОБА_1 за користування кредитними коштами у розмірі 5 000 грн, нараховано за період з 16 серпня 2021 року по 15 вересня 2021 року процентів у сумі 15 грн згідно з п.1.5.2 кредитного договору та за період з 16 вересня 2021 року по 14 листопада 2021 року згідно з п.п. 1.6, 2.3.1.2 у сумі 15 000 грн (а.с.14).

30 листопада 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 30-11-65, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги, зокрема, за договором про споживчий кредит № 100548283 укладеним з ОСОБА_1 на суму 20 015 грн, з яких: 5 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 15 015 грн - заборгованість по процентам.

Вказана заборгованості підтверджується реєстром боржників до договору факторингу (а.с.20 - 22).

Відповідно до п.2.3, 2.4 договору факторингу клієнт відступає факторові право грошової вимоги до боржників виключно в частині тих сум заборгованості, що визначені в реєстрах боржників. За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договором про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається.

Отже, ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 100548283 на суму 20 015 грн.

В подальшому, 10 березня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» був укладений договорі № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, за умовами якого ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги за договором про споживчий кредит № 100548283, що укладений 16 серпня 021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 .

За пунктом 2.1 цього договору, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у додатках №1 та № 3 до цього договору.

Відповідно до реєстру боржників до цього договору, ТОВ «Коллект Центр» передано право вимоги за договором № 100548283 у сумі 41 515 грн, з яких: 5000 грн заборгованість за тілом кредиту; 36 515 грн - заборгованість по процентам (а.с.27 - 29).

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 10 березня 2023 року значилась заборгованість по тілу кредиту 5000 грн, по відсоткам станом на дату відступлення права вимоги в розмірі 15 015 грн, а також по відсоткам згідно кредитного договору у розмірі 21 500 грн (нараховані за період з 30.11.2021 року по 23.02.2022 року- 86 днів за відсотковою ставкою 5.00 за кожен день), а всього 41 515 грн (а.с.15).

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Виходячи з вищевикладеного є обґрунтованим висновок суду, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище наведеного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладення в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позичальника можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі статтею 64 ЦПК України докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що договір № 100548283 про надання кредиту від 16 серпня 2021 року укладений в електронній формі.

Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до статей 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.

Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач уклав із ТОВ «Мілоан» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-2313), а тому за правовими наслідками цей договір прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Пунктом 6.3 кредитного договору передбачено, що приймаючи пропозицію ТОВ «Мілоан» про укладання цього кредитного договору позичальник підтверджує та погоджується, що з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов кредитного договору.

Таким чином, відповідач усвідомлено погодився з умовами договору, включаючи строки кредитування, розмір кредиту та процентної ставки, порядок її нарахування, а також був належним чином поінформований про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту.

Згідно кредитного договору, надання кредиту відповідачу було передбачено на строк 30 днів з 16 серпня 2021 року по 15 вересня 2021 року.

Оскільки взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконав у позивача виникло право вимагати повернення позичених відповідачем коштів разом з нарахованими процентами.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості підтверджує нарахування процентів відповідно до умов кредитного договору.

Посилання адвоката Зачепіло З.Я. в апеляційній скарзі на незрозумілість порядку нарахування відсотків є безпідставними з огляду наступне.

Так, пунктом 1.6. Договору передбачена стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом яка становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Пунктом 1.7 Договору передбачено, що тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2., 2.3 цього Договору.

Пунктом 2.2.2 встановлено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3. Договору.

Умовами договору передбачено збільшення строку кредитування, зокрема, користування кредитним коштами позичальником після сплину раніше визначеного строку кредитування при наявності заборгованості, який не може перевищувати 60 днів (стандартні базові умови) (п.2.3.1.2. Договору).

Оскільки відповідач кредитні кошти не повернув 15 вересня 2021 року договір автоматично було пролонговано на 60 днів, а відтак й нараховано відсотки за користування кредитними коштами за відсоткової ставкою 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день.

Крім того, розділом 4 Договору передбачено відповідальність сторін.

У разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору кредитодавець, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п. 1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору. Обов`язок позичальника із сплати таких процентів настає після відповідної вимоги кредитодавця (пункт 4.2).

Отже, наведене свідчить про те, що сторони в договорі встановили нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі - 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом за період після закінчення строку кредитування.

Вказане узгоджується з висновком, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16.

До того ж, власного розрахунку на спростування існування та визначеного позивачем розміру заборгованості за кредитним договором № 100548283 від 16 серпня 2021 року, відповідач не надав.

Інші в апеляційній скарзі доводи зводяться до заперечень на позов, викладені в заяві про скасування заочного рішення та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Зачепіло Зоряною Ярославівною - залишити без задоволення.

Заочне рішення Ленінського (нині Інгульського) районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 23 липня 2025 року.