П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 року

м. Рівне

Справа № 562/3821/24

Провадження № 22-ц/4815/627/25

Головуючий у Здолбунівському районному суді

Рівненської області: суддя Кушнір О.Г.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

11 березня 2025 року в м. Здолбунів

Рівненського району Рівненської області

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимківа С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лисенко Наталії Олександрівни на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 березня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Пінг-Понг" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Пінг-Понг" (далі ТОВ "ФК "Пінг-Понг") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №101523957 від 06 квітня 2021 року в розмірі 43 000 гривень.

Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що внаслідок порушень ОСОБА_1 своїх зобов`язань перед первинним кредитором за правочином утворилась спірна заборгованість, яка у зв`язку із отриманням ТОВ "ФК " Пінг-Понг" права вимоги підлягала стягненню на його користь в судовому порядку.

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 березня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Пінг-Понг" заборгованість за кредитним договором №101523957 від 06 квітня 2021 року в сумі 43 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "Пінг-Понг" 8 422,40 гривень.

На рішення суду представником відповідача адвокатом Лисенко Н.О. подано апеляційну скаргу, де покликалася на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про пропуск позивачем встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, оскільки відповідно до п. 1.4. кредитного договору №101523957 від 06 квітня 2021 року дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом була 06 травня 2021 року, а позов пред`явлено 13 листопада 2024 року. Також суд помилково визнав відсутніми підстави для застосування ч. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", адже заборгованість за кредитним договором нарахована позивачем за період з 07 квітня 2021 року по 05 липня 2021 року, а долучені відповідачем документи свідчать про проходження військової служби лише з 02 травня 2024 року.

Тому зважала на те, що ОСОБА_1 проходить військову службу безперервно, починаючи з 2018 року. На підтвердження цього до апеляційної скарги додавались відповідні докази, а в обґрунтування поважності причин неподання їх до суду попередньої інстанції зазначала про неможливість їх подання через зумовлені проходженням військової служби відповідачем обставини. Також, на переконання заявника, суд не надав належної оцінки відзиву на позов, навіть не вирішивши питання про його прийняття.

З наведених підстав просить прийняти докази, які не були подані до суду першої інстанції, а саме: витяг із наказу № 317 від 30 жовтня 2024 року, військовий квиток ОСОБА_1 , довідку з місця навчання №9781/2 від 24 грудня 2019 року, довідку про проходження військової служби (трудової діяльності) ОСОБА_1 , контракт від 30 травня 2019 року, послужний список ОСОБА_1 , витяг з наказу № 159 від 31 травня 2024 року, витяг з наказу № 142 від 14.05.2024 року, визнавши причину їх неподання поважною.

За наслідками перегляду справи апеляційним судом просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У поданому відзиві ТОВ "ФК "Пінг-Понг" просить судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення. На переконання позивача, заявник не зазначив обставини неможливості подання відповідних доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього та доказів наявності таких об`єктивних причин. Вказувалося й про відсутність підстав для застосування позовної давності, оскільки її перебіг продовжувався через встановлений карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а також у зв`язку із введенням воєнного стану. Також відсутні підстави для застосування щодо відповідача встановлених нормою ч. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний статус і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пільг, адже згідно з викладеним у постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 правовим висновком вона стосуються виключно мобілізованих позичальників, а для її застосування позичальник повинен надати перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тому колегія суддів виходить із того, що сторонами не заперечуються факти виникнення спірних правовідносин, а саме укладення кредитного договору, отримання в кредит грошових коштів в зазначеній сумі, порушення обов`язку з її повернення та отримання позивачем відповідного права вимоги.

Отже, апеляційним судом переглядається справа з огляду на такі обставини, як наявність підстав для застосування при вирішенні спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, встановленої щодо відповідача ч. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний статус і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пільги, а також прийняття апеляційним судом доказів, які не надавались до суду попередньої інстанції, та порушення цим судом норм процесуального права в ході розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики.

Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

З матеріалів справи вбачається, що 06 квітня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №101523957, за яким позичальник отримав кредит в розмірі 10 000 гривень, строком на 30 днів з терміном повернення 06 травня 2021 року зі сплатою 3000 гривень відсотків за користування кредитом, які нараховуються за ставкою 1% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом та 5% - стандартною (базовою) процентною ставкою, з правом пролонгації строку кредитування на пільгових умовах та на стандартних (базових) умовах, який не може перевищувати 60 днів (п.1.2 - 1.6, 2.3 Договору).

Кредитодавець свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу кредитні кошти в межах обумовлених сум.

29 липня 2021 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "Діджи Фінанс" укладено договір про відступлення прав вимоги №05Т, за яким право грошової вимоги за кредитним договором №101523957 відступлено ТОВ "Діджи Фінанс".

24 січня 2022 року між ТОВ "Діджи Фінанс" та ТОВ "ФК "Пінг-Понг" укладено договір факторингу №1/15, за яким право грошової вимоги за кредитним договором №101523957 відступлено позивачу.

Згідно з п.12 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року до 20 травня 2020 року на всій території України був встановлений карантин, який продовжувався до того, як не був скасований з 01 липня 2023 року.

Крім того, відповідно до п.19 "Прикінцевих та перехідних положень" Цивільного кодексу України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" в країні запроваджено воєнний стан, який на даний час триває.

Отже, як правильно про це зазначав суд попередньої інстанції, позовну давність позивачем пропущено не було.

Разом з тим суд попередньої інстанції вважав покликання представника відповідача на вимоги Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" помилковими, оскільки заборгованість за кредитним договором нарахована позивачем за період з 07 квітня 2021 року по 05 липня 2021 року, а долучені ним документи вказували про проходження військової служби лише з 02 травня 2024 року.

Проте заявник просить суд апеляційної інстанції прийняти докази, які не були подані до суду першої інстанції, але підтверджують проходження ОСОБА_1 безперервно військової служби з 2018 року а саме: витяг із наказу № 317 від 30 жовтня 2024 року, військовий квиток ОСОБА_1 , довідку з місця навчання №9781/2 від 24 грудня 2019 року, довідку про проходження військової служби (трудової діяльності) ОСОБА_1 , контракт від 30 травня 2019 року, послужний список ОСОБА_1 , витяг з наказу № 159 від 31 травня 2024 року, витяг з наказу № 142 від 14 травня 2024 року та визначити причину їх не подання до суду першої інстанції поважною.

Поважність причин неподання зазначених доказів до суду першої інстанції обґрунтовано тим, що в зв`язку із зумовленими війною та проходженням військової служби обставинами, зокрема, безпосередньою участю в бойових діях, ОСОБА_1 не міг їх зібрати та вчасно подати.

Так, у пункті 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 ч. 2 ст. 356, ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції, а не зволікати з цими процесуальними обов`язками до того часу, коли буди прийнято рішення не на їхню користь, а потім вишукувати нові засоби доказування й вимагати долучити їх до апеляційної скарги.

Між тим, надані докази мають виняткове значення для правильного вирішення справи, а наведені причини пропуску їх неподання до суду першої інстанції апеляційний суд визнає поважними.

При цьому враховується те, що Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому, як правильно на це покликається заявник, на її довірителя поширюються встановлена пунктом 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пільга, згідно з якою йому не повинні нараховуватись штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом.

Зважаючи на вказану матеріально-правову норму, необхідність забезпечення захисту прав ОСОБА_1 , як військовослужбовця, так і споживача фінансових послуг, до стягнення з нього за договором про споживчий кредит № №101523957 підлягає 10 000 гривень лише суми кредиту (тіла). Тобто без стягнення відсотків за користування коштами.

Поготів, оскаржуване рішення не може залишатися чинним і через те, що сторони чітко обумовили в анкеті-заяві на кредит та договорі про споживчий кредит строк кредиту в 30 днів, розмір процентів за користування кредитом в сумі 3 000 гривень, а належну до повернення суму - в розмірі 13 000 гривень.

Разом з тим заборгованість нарахована поза межами встановленого строку кредитування та всупереч узгодженим договірним умовам.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, оскаржуване рішення слід скасувати.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лисенко Наталії Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 березня 2025 року скасувати.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Пінг-Понг" заборгованість за кредитним договором №101523957 від 06 квітня 2021 року в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Пінг-Понг"; адреса місцезнаходження: вул. Рибальська, 22, м.Київ; .

Відповідач: ОСОБА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків