УХВАЛА

05 травня 2025 року

м. Київ

справа № 523/20207/21

провадження № 61-15387 ск 24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В, Петрова Є. В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Поповою Оленою Анатоліївною, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Червинська Ніла Євгенівна, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності та поновлення запису про право власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

1. У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (далі - АКІБ «Укрсиббанк») та ОСОБА_1 25 червня 2007 року було укладено кредитний договір № 0, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 47 000,00 доларів США зі сплатою 12,5% річних, у строк до 25 червня 2028 року. В забезпечення виконання зазначеного кредиту, було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С. Ю., зареєстрованого у реєстрі № Д-304, за яким іпотекодавець передала в іпотеку іпотекодержателю кв. АДРЕСА_1 . 08 грудня 2011 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, що був нотаріально посвідчений, у тому числі й за кредитним договором № 0 від 25 червня 2007 року. 15 листопада 2019 року ПАТ «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс» (далі - ТОВ «Укрдебт Плюс»), відповідно до результатів відкритих торгів, уклали Договір купівлі-продажу прав вимоги № 2083/К, зокрема за кредитним договором № 0. 08 листопада 2021 року з отриманої інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08 листопада 2021 року, їй стало відомо, що власником спірної квартири є ТОВ «Укрдебт Плюс» на підставі державної реєстрації прав та їх обтяжень, здійсненим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Червинською Н. Є. Посилаючись на те, що даний запис приватним нотаріусом здійснений з порушенням норм діючого законодавства, позивачка просила задовольнити її позовні вимоги.

2. Суворовський районний суд м. Одеси рішенням від 02 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовив.

3. Одеський апеляційний суд постановою від 01 жовтня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнив частково. Змінив рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2023 року, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови. В решті рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2023 року залишив без змін.

4. Суворовський районний суд м. Одеси ухвалою від 28 жовтня 2024 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року, заяву представника ТОВ «Укрдебт Плюс» про скасування заходів забезпечення позову, що подана в рамках цивільної справи № 523/20207/21 задовольнив. Скасував заходи забезпечення позову, які були вжиті згідно ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 12 січня 2022 року у справі № 523/20207/21, а саме: скасував заборону державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) з квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

5. У квітні 2025 року до Верховного Суду, через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд», надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана її представником - адвокатом Поповою О. А., на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року, у якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.

6. Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

7. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

8. Згідно з частиною другою статті 352 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

9. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

10. Частиною першою статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень, встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:

1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;

2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;

3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

11. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 353 ЦПК України ухвала суду щодо скасування забезпечення позову, відмови в скасуванні чи заміні заходів забезпечення позову або відмови у забезпеченні позову може бути оскаржена в апеляційному порядку.

12. Водночас стаття 389 ЦПК України містить норму, яка визначає перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.

13. З урахуванням зазначеного, касаційному оскарженню не підлягають ухвали, що зазначені у пункті 4 частини першої статті 353 ЦПК України, а також постанови суду апеляційної інстанції, прийняті за результатами апеляційного перегляду вказаних ухвал.

14. Зазначене узгоджується із правовим висновком зробленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88 цс 20) стосовно того, що з огляду на відсутність у пункті 2 частини першої статті 389 ЦПК України серед ухвал суду першої інстанції, які підлягають касаційному оскарженню, ухвали цього суду про відмову у забезпеченні позову (пункт 4 частини першої статті 353 ЦПК України), неможливим є як касаційне оскарження такої ухвали, так і касаційне оскарження постанови апеляційного суду, згідно з якою така ухвала залишена без змін.

15. За приписами пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

16. У рішенні ЄСПЛ у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15 лютого 2000 року зазначено, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. ЄСПЛ зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом першим статтею 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини»).

17. Системне тлумачення статей 353, 389 ЦПК України свідчить про те, що законодавець свідомо виокремив випадки, в яких може бути оскаржена або конкретна процесуальна дія, або така конкретна дія і відмова в її вчиненні.

18. Зазначені процесуально-процедурні обмеження права на касаційне оскарження деяких ухвал місцевого суду (та постанов суду апеляційної інстанції за результатами їх перегляду) окремо від остаточного рішення суду встановлено з метою ефективного здійснення правосуддя і не зменшують для сторін можливості доступу до суду та не ускладнюють їм цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

19. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала на те, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

20. Згідно з положенням частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

21. Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

22. Крім цього, Верховний Суд звертає увагу на те, що під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті провадження) виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України, тому не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 389-392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною першою статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрдебт Плюс», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Червинська Ніла Євгенівна, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності та поновлення запису про право власності на квартиру, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою її представником - адвокатом Поповою Оленою Анатоліївною, на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27 лютого 2025 року.

2. Копію ухвали направити особі, яка подала касаційні скарги.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді /підпис/ В. В. Пророк

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров