09.05.2025 Справа № 363/4391/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

судді Олійник С.В.,

за участю секретаря судових засідань Онопрієнка І.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення з житлового приміщення,

встановив:

30.08.2024 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення з житлового приміщення.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що з 21.10.2022 вона є власником земельної ділянки, кадастровий номер :38:140:6900, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На території вказаної земельної ділянки знаходиться будинок, який їй належить на праві приватної власності на підставі декларації про закінчення будівництва. З попереднім власником земельної ділянки, у зв`язку із воєнним станом, домовились, що ОСОБА_4 зможе проживати за умови оплати комунальних послуг. Відповідач ОСОБА_4 в даному будинку не зареєстрована, жодних законних підстав чи укладених договорів, які б давали їй право законно проживати у вказаному будинку, немає, створює перешкоди у доступі до її будинку, не бажає виселятися із будинку. Такими діями ОСОБА_4 перешкоджає їй у здійсненні права користування та розпоряджання її майном, просить суд виселити ОСОБА_4 із житлового будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого житла, стягнути з відповідача судові витрати.

02.12.2024 від представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Лебедєва В.В. до суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідачем заперечується позовні вимоги, оскільки в грудні 2019 року відповідач ОСОБА_4 домовилася із попереднім власником земельної ділянки і недобудованого будинку ОСОБА_5 про купівлю-продаж земельної ділянки з кадастровим номером :38:140:6900, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , на території якої знаходиться будинок АДРЕСА_1 . Для добудови будинку відповідачу не вистачало грошових коштів, тому вона скористалась пропозицією третіх осіб, яка полягала в тому, що треті особи надають грошові кошти відповідачу під заставу нерухомого майна, шляхом оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна на користь позикодавця, а при погашенні заборгованості перед позичальником мав бути оформлений зворотній договір купівлі-продажу нерухомого майна на користь позичальника. Вказує, що 24.12.2019 між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, за яким ОСОБА_6 придбала право власності на вказану земельну ділянку, а 26.12.2019 між ОСОБА_6 та сином відповідача ОСОБА_7 укладено попередній договір купівлі-продажу, предметом якого є земельна ділянка, на якій розташовано садовий будинок. Зазначає, що ці правочини були оформлені з метою реалізації грошової позики ОСОБА_8 , який є сином ОСОБА_6 , на користь ОСОБА_4 під заставу вказаного нерухомого майна. Надалі, відповідач ОСОБА_4 та її сини сплачували грошові кошти на користь ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в рахунок погашення заборгованості за тілом грошової позики та відсотками за користування грошової позики. При цьому розмір позики декілька разів збільшувався, про що укладалися додаткові попередні договори купівлі-продажу. 21.10.2022 ОСОБА_6 уклала договір купівлі-продажу зі ОСОБА_1 , відповідно до якого остання набула право власності на спірну земельну ділянку. ОСОБА_8 пояснив, що цей договір є лише формальністю і він не змінює умови виконання їх договору позики. Після повного погашення заборгованості перед позикодавцем, син відповідача ОСОБА_7 звернувся до ОСОБА_8 із вимогою оформити право власності на спірну земельну ділянку на ОСОБА_4 , однак ОСОБА_8 відмовився, повідомив, що заборгованість перед ним не погашена. Зазначає, що позивач незаконно заволоділа спірним нерухомим майном, оскільки відповідач в повній мірі погасила заборгованість за грошовою позикою перед ОСОБА_8 , а останній в свою чергу не дотримався умов їх угоди, та не передав право власності на спірне нерухоме майно відповідачу. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. (а.с. 78-127)

21.02.2025 до суду надійшла відповідь на відзив представника позивача ОСОБА_1 адвоката Литвинського О.П., викладено заперечення проти наданих представником відповідача у відзиві доводів, підтримав позицію, викладену у позовній заяві. (а.с. 136-139)

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позов, 21.10.2022 придбала спірну земельну ділянку у ОСОБА_6 . ОСОБА_4 ніколи не була власником земельної ділянки. Відповідач ОСОБА_4 та її син ОСОБА_7 повідомляли, що будуть сплачувати орендну плату за проживання у будинку позивача, потім ОСОБА_4 почала стверджувати, що вона є власником земельної ділянки і будинку, а тому виселятись не буде.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Литвинський О.П. у судовому засіданні підтримав позов, просив задовольнити, оскільки дії відповідача ОСОБА_4 перешкоджають у здійсненні права користування та розпоряджання майном позивача.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи, жодних заяв чи клопотань до суду не подала про розгляд справи за її обов`язкової участі, направила свого представника до суду, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. (а.с.175)

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Ющенко В.А в судовому засіданні вважав можливим розглянути справу у відсутності відповідача, проти позову заперечив, в обґрунтування яких зазначив, що у 2019 році син відповідача ОСОБА_7 підписав попередній договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, позивач ОСОБА_1 незаконно придбала земельну ділянку попри наявність попереднього договору між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Відповідач ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме спірне майно, визнання договору купівлі-продажу недійсним не зверталася.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04.09.2024 у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17.12.2024 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Протокольною ухвалою від 30.04.2025 судом відхилено клопотання представника відповідача про приєднання до матеріалів справи доказів, які стосуються витрат на будівництво садового будинку ОСОБА_7 , оскільки вказані докази не стосуються предмета доказування.

Протокольною ухвалою від 30.04.2025 судом відхилено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи для виклику відповідача для надання особистих пояснень, оскільки відповідач неодноразово не з`являлась у судові засіданні, направляла свого представника та суд розцінює такі дії відповідача як зловживання процесуальним правом на умисне затягування розгляду справи.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних відносин, докази, на підставі яких встановлені обставини справи.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу №3983 від 21.10.2022 ОСОБА_1 прийняла у власність від ОСОБА_6 земельну ділянку з кадастровим номером :38:140:6900, що розташована за адресою Київська обл., Вишгородський р-н, Хотянівська сільська рада. (а.с. 8-9)

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №313052186 від 21.10.2022, земельна ділянка з кадастровим номером :38:140:6900 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 з 21.10.2022. (а.с. 10)

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав №387131983 від 17.07.2024, садовий будинок загальною площею 98,7 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :38:140:6900 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 з 17.07.2024. (а.с. 11)

Відповідно до вимоги про добровільне виселення та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням на ім`я ОСОБА_4 , поштових накладних та описів вкладень у поштові відправлення, позивач ОСОБА_1 вживала заходи досудового врегулювання спору. (а.с. 12-17)

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист

свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з приписами статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного

користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового

позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Кожен, хто не є власником, не має права створювати перешкоди власнику у здійсненні належного йому права, а також вчиняти будь-які інші дії, спрямовані на порушення або обмеження правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження майном; права володіння, користування та розпорядження власністю є рівними для всіх осіб (власників) (див. Рішення Конституційного Суду України від 14 липня 2020 року № 8-р/2020).

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Частиною третьою статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно

зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном. Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права.

Вказане кореспондується з положеннями статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. (Правова позиція Верховного Суду України, висловлена у Постанові від 16 листопада 2016 року, Справа № 6-709цс16)

Оцінка доказів та аргументів сторін.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).

Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як: пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою, не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання від вчинення подібних дій; абсолютність влади полягає в наданні власнику забезпеченої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності щодо неї.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 Цивільного кодексу України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 Житлового кодексу України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 Цивільного кодексу України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї.

В дані справі йдеться про виселення, яке здійснюється з урахуванням балансу права позивача як власника спірного житла на фактичне володіння та користування своїм майном і права відповідача на користування цим майном, яке він отримав самовільно, без будь-якої законної підстави.

Вирішуючи питання про виселення без надання іншого жилого приміщення, суд має враховувати статтю 109 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), якою визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

За змістом статей 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підсумовуючи висновки, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення з метою захисту прав власника можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло передбачене законом, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві.

Суд позбавлений права збирання доказів за власною ініціативою, оскільки обов`язок доказування покладається на сторони. Доказування є юридичним обов`язком сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Наведені положення є найважливішою складовою принципу змагальності.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України)

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 володіє земельною ділянкою з кадастровим номером :38:140:6900 та садовим будинком АДРЕСА_1 на праві приватної власності.

У відповідача ОСОБА_4 відсутнє право власності на спірне нерухоме майно та ніколи не виникало.

Між відповідачем та позивачем не було укладено жодних договорів, які б надавали відповідачу право користування спірним нерухомим майном.

Судом встановлено факт проживання ОСОБА_4 у садовому будинку АДРЕСА_1 та підтверджується відповідачем. Добровільно виселятися із вказаного будинку наміру не має.

Вказана протиправна поведінка відповідача порушує право позивача на вільне користування та розпоряджання її нерухомим майном, а саме земельною ділянкою садовим будинком.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог про виселення, ОСОБА_4 у відзиві на позовну заяву не надала належних, достовірних та допустимих доказів у розумінні закону на підтвердження того, що вона вселилась у спірний будинок з дотриманням встановленого порядку та на законних підставах, не підтвердила її право на користування будинком. Надання доказів на підтвердження заперечень і обставин, на які відповідач посилається як на підставу відмови в задоволенні позову, є обов`язком саме відповідача, і їх ненадання є неналежним використанням процесуальних прав та свідчить про те, що відповідач не вчиняє активних дій для доведення обґрунтованості своїх заперечень та безпідставності заявлених позовних вимог перед судом.

Доводи сторони відповідача, що спірне нерухоме майно фактично належить їй, яке вибуло через заставу за договором позики, який було оформлено у вигляді договорів купівлі-продажу, судом не приймаються, оскільки правовідносини з ОСОБА_4 не підтверджені доказами. Надані у відзиві на позовну заяву докази не стосуються предмета позову, не спростовують фактичні обставини, тому суд їх не враховує.

Доводи представника відповідача щодо наявності прав відповідача проживати на підставі укладеного попереднього договору не приймає, оскільки укладений договір не дає права власності чи права користування, попередній договір зобов`язує сторони укласти основний договір у майбутньому, але сам по собі не надає права власності чи права проживання. Якщо основний договір не був укладений, прав у цієї особи немає.

Суд відхиляє доводи представника відповідача ОСОБА_9 , що виселення ОСОБА_4 не можливе через те,оскільки не надано суду доказів про незаконність переходу права власності до ОСОБА_1 на спірний будинок, не оспорювався та визнавався недійсним.

Отже позивач ОСОБА_1 володіє на законних підставах, на підставі договору купівлі-продажу №3983 від 21.10.2022, земельною ділянкою, яка не перебувала та не перебуває під будь-якими обтяженнями, даний договір купівлі-продажу ніким не визнавався недійсним. Позивач як новий власник земельної ділянки, ввела в експлуатацію садовий будинок в установленому законом порядку. Оскільки позивач не може користуватися своєю власністю, а відповідач самовільно проживає у спірному будинку, суд дійшов висновку, що право ОСОБА_1 як власника спірного будинку підлягає захисту в обраний нею спосіб, а саме: усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення ОСОБА_4 із належної позивачу на праві власності садового будинку, яку вона займає без законних на те підстав.

З урахуванням викладеного, суд визнає, що позовні вимоги проусунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення з будинку обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки відповідач проживає у садовому будинку відповідача без належної правової підстави, фактично перешкоджаючи позивачу вільно користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Розподіл судових витрат, вирішення інших процесуальних питань

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, і питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

У зв`язку з наведеним, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн, який підтверджено платіжною інструкцією №3312-8679-1174-1123 від 29.08.2024. (а.с. 18)

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення з житлового приміщення задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні майном та виселити ОСОБА_4 з будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд, або безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Суддя Олійник С.В.