головуючий у суді І інстанції Белоконна І.В.
провадження № 22-ц/824/1907/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат від суми простроченого грошового зобов`язання, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2024 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача на свою користь 3 % річних та інфляційні втрати за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 171 045 грн 45 коп.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2011 року у справі № 2-710/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», правонаступником якого є ТОВ «Кредитні ініціативи», заборгованість за договором про іпотечний борг у розмірі 646 088 грн 88 коп. та заборгованість за кредитним договором № 157/2007 у розмірі 238 406 грн 46 коп., та судові витрати у розмірі 1 820 грн.

Рішення суду є обов`язковим, а відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості та станом на день подання позову рішення не виконав, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року відмовлено у задоволені позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано доказів того, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2011 року у цивільній справі № 2-710/11 не є виконаним, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат за невиконання указаного рішення суду.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у матеріалах справи відсутній будь який документ, який відповідно до статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» свідчив би про закриття чи закінчення виконавчого провадження, та давав би підстави стверджувати про виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2011 року у справі № 2-710/11.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що акт опису й арешту майна та постанова про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженню, які наявні у матеріалах справи, підтверджують виконання рішення суду.

Указані дії вчиняються виконавцем для забезпечення реального виконання рішення, а не свідчать про його фактичне виконання.

Зазначає, що згідно з відповіддю Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київської області, 29 грудня 2020 року у межах виконавчого провадження № 30722397 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна).

Тобто виконавче провадження № 30722397 не було закінчено на підставі частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», а виконавчий лист було повернуто на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивачем разом з позовною заявою надано перелік документів, які підтверджують зобов`язання відповідача перед позивачем, зокрема: розрахунок вимог у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором № 156/2007 від 11 грудня 2007 року за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року, та наведена сума заборгованості у розмірі 238 406 грн 46 коп.

Одночасно з апеляційною скаргою ТОВ «Кредитні ініціативи» подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у міста Києві та Київської області від 10 червня 2024 року.

Клопотання обґрунтоване тим, що оскаржуване рішення ухвалене 12 червня 2024 року, а позивач отримав указаний лист після ухвалення цього рішення та не мав можливості подати до суду його раніше.

Згідно з частиною 8 статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.

Пунктом 6 частини 2 статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз змісту пункту 6 частини 2 статті 356, частин 1-3 статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 83 ЦПК України визначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом 29 вересня 2023 року, а з листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у міста Києві та Київської області від 10 червня 2024 року, питання про долучення якого порушується позивачем, вбачається, що такий лист наданий позивачу у відповідь на звернення від 23 травня 2024 року.

При цьому позивачем не обґрунтовано наявність обставин, що об`єктивно не залежали від нього, які перешкоджали б йому звернутися до органів примусового виконання судових рішень раніше ніж до звернення до суду з цим позовом.

Також з матеріалів справи не вбачається, що позивачем повідомлено суд першої інстанції у порядку частини 4 статті 83 ЦПК України про неможливість подання доказів у встановлений законом строк з об`єктивних причин.

Враховуючи викладене, апеляційним судом такі докази не приймаються та підлягають залишенню без розгляду, як подані після закінчення процесуальних строків.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Семенюк М.О. подано через систему «Електронний суд» відзив на апеляційну скаргу поза межами строку, визначеного ухвалою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2024 року про відкриття апеляційного провадження, та не заявлено клопотання про продовження такого строку, а тому указаний відзив підлягає залишенню без розгляду на підставі частини 2 статті 126 ЦПК України.

Представник ТОВ «Кредитні ініціативи» - адвокат Попов Є.В. у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Семенюк М.О. у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 10 березня 2006 року ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 уклали договір про іпотечний борг № 09-0518/2-1, відповідно до пункту 2.1 якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 80 000 доларів США (а.с. 12-18).

11 грудня 2007 року ЗАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 156/2007, відповідно до пункту 2.1 якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 213 000 грн (а.с.19-23).

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2011 року у справі № 2-710/11 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за договором про іпотечний борг у розмірі 646 088 грн 88 коп., заборгованість за кредитним договором № 157/2007 у розмірі 238 406 грн 46 коп. та судові витрати у розмірі 1 820 грн (а.с. 30-33).

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 квітня 2013 року замінено стягувача ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» його правонаступником ТОВ «Кредитні ініціативи» у виконавчому провадженні № 30722397 з виконання рішення у цивільній справі № 2-710/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованості за договором про іпотечний борг та за кредитним договором (а.с. 34-36).

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У частині 5 статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

За змістом статей 524, 533-535 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Указаний висновок відповідає висновку, який викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15.

У своєму позові ТОВ «Кредитні ініціативи» порушує питання про стягнення з ОСОБА_1 на свою користь 3 % річних та інфляційні втрати за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року у зв`язку із невиконанням рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2011 року у справі № 2-710/11 про стягнення заборгованості.

Таким чином, враховуючи підстави та обґрунтування позовних вимог, колегія апеляційного суду вважає, що спірні правовідносини виникли з рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2011 року у справі № 2-710/11 про стягнення заборгованості, та у цих спірних правовідносинах позивач має довести, що рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості - останнім не виконане.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем разом з позовною заявою надано перелік документів, які підтверджують не виконання рішення суду, а саме: розрахунок вимог у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором № 156/2007 від 11 грудня 2007 року за період з 12 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року, копії кредитного договору, договору про іпотечний борг, рішення суду про стягнення заборгованості, ухвалу суду про заміну кредитора у виконавчому провадженні та наведена сума заборгованості у розмірі 238 406 грн 46 коп.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача вказувала, що:

у межах виконавчого провадження № 30722397 державним виконавцем Оболонського ВДВС у м. Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ) Диким О.О. вилучено та передано на зберігання третій особі автомобіль марки «TOYOTA LAND CRUISER» 4.7 L, універсал, № кузова: НОМЕР_1 , рік випуску: 2003 року, що підтверджується актом опису й арешту майна № 1003/8-12 від 07 червня 2012 року (а.с. 68-69);

постановами державного виконавця Оболонського ВДВС у м. Києві Центрального МУ МЮ (м. Київ) Дикого О.О. від 11 липня 2012 року та від 03 жовтня 2014 року призначено експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 30722397 для визначення початкової вартості майна для подальшої реалізації на конкурсних засадах (аукціон, прилюдні торги) (а.с. 67, 70);

відповідно до листа Оболонського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21 лютого 2024 року № 34825 перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження № 30722397. Згідно з інформацією, що міститься в Автоматизованій системі виконавчих проваджень, відсутня інформація щодо реалізації описаного та арештованого майна боржника, а саме: автомобіля марки «TOYOTA LAND CRUISER» 4.7 L, універсал, № кузова: НОМЕР_2 , рік випуску: 2003, ДНЗ: НОМЕР_3 . Надати деталізовану інформацію по виконавчому провадженні та відповідні документи, що містились в матеріалах в паперовому вигляді не виявляється можливим, оскільки зазначене виконавче провадження знищено (а.с. 80);

згідно з роздруківкою з Автоматизованої системи виконавчого провадження від 12 червня 2024 року, виконавче провадження № 30722397 відкрито 19 січня 2012 року, стан ВП: завершено (а.с. 81).

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Однак позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції на підтвердження своїх вимог надано лише копії кредитного договору, договору про іпотечний борг, рішення суду про стягнення заборгованості, ухвалу суду про заміну кредитора у виконавчому провадженні та розрахунок 3 % річних та інфляційних витрат, питання про стягнення яких порушується у позові.

При цьому апеляційний суд враховує, що за відомостями Автоматизованої системи виконавчого провадження ВП № 30722397 відкрито 19 січня 2012 року, а ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 квітня 2013 року замінено стягувача ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» його правонаступником ТОВ «Кредитні ініціативи» у виконавчому провадженні № 30722397.

Тобто з 26 квітня 2013 року, з моменту заміни стягувача у цьому виконавчому проваджені до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшли права стягувача у виконавчому провадженні, зокрема і право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження № 30722397, робити з нього виписки, знімати копії, мати право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження.

Однак, ТОВ «Кредитні ініціативи» не скористалося своїми правами як стягувача, не цікавилося виконавчим провадженням та при зверненні до суду у 2023 році з указаним позовом не надало жодного доказу на підтвердження стану виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 червня 2011 року у справі № 2-710/11.

У свою чергу відповідачем надано акт опису й арешту майна № 1003/8-12 від 07 червня 2012 року, складений державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 30722397 відносно транспортного засобу ОСОБА_1 , а також постанови державного виконавця про призначення експерта, суб`єкта оціночної діяльності для визначення початкової вартості майна для подальшої реалізації на конкурсних засадах.

При цьому відповідно до наявного у матеріалах справи листа Оболонського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 21 лютого 2024 року відсутня можливість надати деталізовану інформацію по виконавчому провадженню № 30722397 та відповідні документи, що містились в матеріалах в паперовому вигляді, оскільки зазначене виконавче провадження знищено.

Згідно з роздруківкою з Автоматизованої системи виконавчого провадження від 12 червня 2024 року, виконавче провадження № 30722397 відкрито 19 січня 2012 року, стан ВП: завершено (а.с. 81).

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавче провадження підлягає закінченню в тому числі і у разі:

1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;

2) затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;

5) скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

7) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;

9) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

10) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

11) надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;

13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;

14) якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;

Аналогічні норми містила і стаття 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року.

Таким чином, позивачем не вчинено дії щодо з`ясування та надання суду доказів на підтвердження того, що виконавче провадження № 30722397 не закінчене або закінчене з інших підстав, передбачених частиною 1 статті 39 Закону України, а не у зв`язку із виконанням рішення суду, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія апеляційного суду вважає, що рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір сплачений позивачем за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 05 травня 2025 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська