Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2022/25
Провадження № 2/711/1296/25
07 травня 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого - судді Булгакової Г.В.,
за участю секретаря судового засідання Вовченко Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
12.03.2025 адвокат Стратілатов К.Г., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 10.03.2025 між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування частки житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О. за № 938. На підставі вказаного договору ОСОБА_4 подарувала (передала), а позивач прийняв у дар (у власність) 2/5 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Власником іншої частки (3/5) домоволодіння є ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 30.06.2023 приватним нотаріусом Левицькою Е.А. На момент укладання договору дарування у будинку був зареєстрований (але не проживав) чоловік продавця - ОСОБА_2 . Оскільки право власності ОСОБА_4 на домоволодіння припинилося, то припинилося також право користування цим домоволодінням у членів її сім`ї, в тому числі у її чоловіка ОСОБА_2 . Крім цього, відповідач 17.09.2023 виїхав до Німеччини і з того часу на територію України не повертався та у вказаному вище будинку не проживав. Таким чином, оскільки відповідач фактично не проживає у домоволодінні більше 1 року, не є членом сім`ї власників домоволодіння, позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13.03.2025 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, від його представника адвоката Стратілатова К.Г. надійшла заява, в якій останній підтримав позовні вимоги та просив проводити розгляд справи без участі позивача та його представника, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, проте поштові відправлення були повернуті на адресу суду без вручення, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, клопотань про відкладення або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило.
Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки не повідомила.
З урахуванням положень частини 8 статті 178, частини 4 статті 223 та частини 1 статті 280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов до наступного висновку.
Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_1 на підставі договору дарування частки житлового будинку від 10.03.2025, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 938, є власником 2/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .
Власником інших 3/5 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , на підставі договору дарування від 30.06.2023, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Левицькою Е.А. та зареєстрованим в реєстрі 5857, є ОСОБА_3 .
У вказаному житловому будинку зареєстрований ОСОБА_2 , який є чоловіком попереднього власника домоволодіння ОСОБА_4 . Даний факт підтверджується копією паспорта громадянина України виданого на ім`я ОСОБА_2 та копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.03.2015.
ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає, так як 17.03.2023 виїхав до Німеччини та на даний час проживає за кордом, що підтверджується копією заяви ОСОБА_4 , посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О. та зареєстрованої в реєстрі за № 940, а також копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон виданого на ім`я ОСОБА_5 .
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Положеннями статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно з частиною 1 статті 383ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
З огляду на викладене, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю.
У постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 у справі № 6-158цс14 зроблено висновок, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок у особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи, зважаючи на те, щопозивач є співвласником житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , відповідач зареєстрований у вказаному житловому будинку та є членом сім`ї попереднього співвласника, реєстрація відповідача у вищезазначеному житловому будинку створює для позивача перешкоди у вільному володінні та розпорядженні своїм майном, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, керуючись статтею 41 Конституції України, статтями 383, 391 ЦК України, статтями 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 280-289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Г. В. Булгакова