КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М. МИКОЛАЄВА
Справа № 488/2085/21
Провадження № 4-с/488/6/25
УХВАЛА

Іменем України

07.05.2025 року м. Миколаїв

Суддя Корабельного районного суд м. Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши скаргу боржника ОСОБА_1 на дії державного виконавця, де суб`єктом оскарження визначений головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фарина Олена Володимирівна,

ВСТАНОВИВ:

04.12.2024 р. скаржник (боржник) ОСОБА_1 звернулася в Корабельний районний суд м. Миколаєва зі скаргою на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій просила суд визнати незаконними дії Головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Фариної Олени Володимирівни в частині винесення постанови від 19.11.2024 року про арешт майна боржника по ВП № 74474797. Скасувати постанову Головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) від 19.11.2024 року про арешт майна боржника по ВП № 74474797.

Скарга мотивована тим, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13.07.2023 року по справі № 488/2085/21, залишене в силі постановою Миколаївського апеляційного суду від 09.10.2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено частково та стягнуто на користь ОСОБА_2 аванс, сплачений за попереднім договором від 07.11.2020 р. у розмірі 5000 доларів США, що є еквівалентом - 141 821,50 грн., та стягнуто 3% за порушення зобов`язання у розмірі - 150 доларів США, що на час укладення попереднього договору є еквівалентом 4 254 грн., а всього стягнуто на загальну суму 5 150 доларів США, що є еквівалентом 146 075,50 грн.

Рішення суду набрало законної сили 16.10.2023 року та Корабельним районним судом м. Миколаєва видано виконавчий лист по справі.

Постановою від 18.03.2024 року Головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) Фариною Оленою Володимирівною відкрито виконавче провадження № 74474797.

Вказала, що 19.03.2024 року вона звернулась із заявою на адресу державного виконавця про виконання рішення суду у добровільному порядку та 26.03.2024 року нею було внесено перший платіж, про що надала квитанцію.

Крім того, за виконавчим листом № 74474797 від 16.10.2023 року здійснюється щомісячне відрахування з її заробітної плати.

10.04.2024 державним виконавцем винесено постанову від 10.04.2024 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних по ВП № 74474797. Даною постановою внесено зміни (доповнення) в АСВП резолютивної частині.

Не погоджуючись з постановою від 10.04.2024 року про зміну (доповнення) реєстраційних даних по ВП № 74474797 нею було подано скаргу на дії державного виконавця до Корабельного районного суду м. Миколаєва, яка знаходиться на розгляді в суді.

28.08.2024 державним виконавцем винесено Постанову від 26.08.2024 року про опис та арешт майна (коштів) боржника по ВП № 74474797.

19.11.2024 року державним виконавцем винесено Постанову від 19.11.2024 року про арешт майна боржника по ВП №74474797, яка надійшла через ЄСІТС «Електронний суд» 20.11.2024 року.

Вважала такі дії державного виконавця незаконними через те, що виконання рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13.07.2023 р. може бути забезпечено і в інший спосіб, а саме погашення заборгованості із сплати періодичних платежів. Оскільки з її заробітної плати вже здійснюється відрахування та станом на 03.12.2024 р. сплачено (відраховано) 31 503,92 грн., виконавець не мав права звертати стягнення на її майно.

Вказала, що оскільки сума стягнення є меншою за 20 розмірів мінімальної заробітної плати на поточний рік, то звернення стягнення на єдине належне їй житло є неправомірним, тим паче що за рахунок відрахувань із заробітної плати заборгованість буде зменшуватися.

Іншого майна (квартири, житлового будинку) у праві власності боржник не має.

Державний виконавець у своєму відзиві на скаргу заперечувала проти доводів скаржника (боржника), вважала свої дії в межах даного виконавчого провадження такими, що вчинені в рамках Закону України Про виконавче провадження та наданих їй, як державному виконавцю повноважень та такими, що не порушували права та інтереси сторін виконавчого провадження. Просила у задоволенні скарги відмовити.

В судове засідання призначене на 19.03.2025 р. сторони не з`явилися.

Скаржник (боржник) в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином, причини її неявки суду не відомі.

Державний виконавець Фарина О.В. надіслала суду заяву про розгляд скарги у її відсутності, просила у задоволенні скарги відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності сторін.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Враховуючи вказані обставини та приймаючи до уваги висновки постанови ВС, суд вважає за можливе скласти повний текст ухвали датою пізніше, ніж було відбулося судове засідання у яке не з`явилися всі учасники цієї справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, повно і всебічно вивчивши надані сторонами докази, судом встановлене наступне.

Положеннями статті 447 ЦПК України передбачено право сторін виконавчого провадження звернутись до суду із скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, якщо вони вважають, що таким рішенням, дією або бездіяльністю порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавчий лист № 488/2085/21, виданий 16.10.2023 р. на підставі рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 авансу, сплаченого за попереднім договором від 07.11.2020 р. у розмірі 5 000 доларів США, що є еквівалентом - 141 821,50 грн., та стягнення 3 % за порушення зобов`язання у розмірі - 150 доларів США, що на час укладення попереднього договору є еквівалентом 4 254 грн., а всього стягнення на загальну суму 5 150 доларів США, що є еквівалентом 146 075,50 грн. Також стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 1736,23 грн. Загальна сума заборгованості становить 5 150,00 доларів США та 1736,23 гривень.

18.03.2024 р. на виконання вказаного виконавчого листа головним державним виконавцем Фариною О.В. відкрите виконавче провадження № 74474797.

З відзиву державного виконавця вбачається, що 08.04.2024 р. до Відділу ДВС надійшла уточнююча заява про стягнення з боржника, ОСОБА_1 , на користь стягувача, ОСОБА_2 , боргу у доларах США відповідно до виконавчого листа № 488/2085/21.

10.04.2024 року головним державним виконавцем Відділу, Фариною О.В., керуючись статтями 8, 18 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 14 розділу II Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 винесено постанов про зміну (доповнення) реєстраційних даних відповідно до якої сума коштів до стягнення становить 5150 доларів США.

18.03.2024 р. головним державним виконавцем Фариною О.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено до Теритрріального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області для виконання.

19.11.2024 головним державним виконавцем Фариною О.В. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 , відповідно до змісту якої накладено арешт на майно боржника, а саме: частки 39/100 житлового будинку, реєстраційний/кадастровий номер 1, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , житлова площа 39,7 кв.м., що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 5070,30 доларів США.

З долучених до скарги матеріалів вбачається, що станом на 01.12.2024 р. з ОСОБА_1 утримано коштів (з урахуванням добровільно сплачених готівкових коштів в сумі 7000,00 грн) у загальній сумі 31 503,92 грн.

Аналізуючи вказане, суд зазначає таке.

Відповідно до приписів ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Крім того, обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства передбачених п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України.

Згідно вимог ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

За приписами ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

В ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, постанова від 19.11.2024 р. у виконавчому провадженні № 74474797 була винесена державним виконавцем Фариною О.В. для забезпечення реального виконання рішення суду, а тому останнім було постановлено накласти арешт на все майно боржника, а саме: 39/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 5070,30 доларів США. Роз`яснено право на оскарження постанови у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 , у власності якої перебуває арештоване майно, зокрема, 39/100 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , є боржником у виконавчому провадженні № 74474797 в межах якого державним виконавцем, з дотриманням приписів статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова від 19.11.2024 р. про арешт майна боржника.

Аналізуючи викладене, судом не встановлено порушення прав боржника, а вжиті державним виконавцем заходи щодо арешту майна боржника, спрямовані на забезпечення реального виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оскільки судом не було встановлено порушень виконавцем Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень при винесенні постанови про опис та арешт майна, відсутні підстави для задоволення скарги.

Відповідно до ст. 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.

Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 129-1 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 18, 447, 450-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, де суб`єктом оскарження визначений головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Фарина Олена Володимирівна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, зазначений строк обчислюється з дня вручення їй відповідної ухвали суду.

Суддя: Я.А. Чернявська