Справа №567/1944/24
Провадження №2/567/96/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Венгерчук А.О.

секретар Дем`янчук Н.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Божко Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Зазначає, що з 19.11.1999 перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано за рішенням суду 22.11.2021 та в період шлюбу ними було придбано нерухоме майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру речових прав. Крім того, за час перебування у шлюбі ними було придбано транспортний засіб Skoda Octavia, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , який було зареєстровано за відповідачем. Відповідно до висновку експерта №469.24 СЕ транспортно товарознавчої експертизи від 04.04.2024, середня ринкова ціна автомобіля Skoda Octavia, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 268 880 грн.

Посилаючись на те, що майно, набуте чоловіком і жінкою під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і їх частки є рівними, зазначаючи про те, що вона з колишнім чоловіком не можуть дійти згоди щодо розподілу майна, просила суд поділити зазначене майно, визнавши за нею право на 1/2 частину квартири, та визнавши право власності за відповідачем на автомобіль зі стягненням на її користь грошової компенсації половини вартості автомобіля в розмірі 134440 грн.

Відповідач визнав позов в частині поділу квартири АДРЕСА_1 , а також щодо поділу автомобіля, заперечуючи проти виділення зазначеного майна йому зі сплатою ним грошової компенсації для позивачки половини вартості цього майна, оскільки це поставить його у скрутне матеріальне становище, а просячи суд залишити спірний автомобіль позивачу із сплатою нею грошової компенсації для нього.

Ухвалою суду від 06.12.2024 було відкрито загальне позовне провадження у даній справі та розпочато підготовче провадження, встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті справи, а також витребувано у приватного нотаріуса копію договору купівлі-продажу від 24.01.2020 квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 03.01.2025 було закрито підготовче провадження у справі.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов з підстав та доводів, викладених в позовній заяві.

Додатково пояснила, що спірний автомобіль знаходиться у користуванні відповідача, позивач не має до нього жодного доступу і вона не бажає брати його у своє користування із виплатою відповідачу компенсації.

Представник відповідача підтримала відзив, позов визнала в частині позовних вимог, що стосуються квартири АДРЕСА_1 , а в частині належності спірного автомобіля до майна спільної сумісної власності подружжя, зазначивши, що заперечує щодо залишення зазначеного рухомого майна в власності відповідача, пояснивши, що останній згідний на виділення спірного автомобіля у власність позивачу зі сплатою нею грошової компенсації половини вартості зазначеного рухомого майна, яку вказала позивач, оскільки сплата компенсації ним для позивача, поставить його у скрутне матеріальне становище. Просила врахувати стан здоров`я відповідача.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, заслухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Правовою підставою свого позову позивачка зазначає ст.60 СК України, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки подружжя.

За рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 22.11.2021 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано. З зазначеного рішення вбачається, що цей шлюб було укладено 19.11.1999 та зареєстровано Новомалинською сільською радою Рівненської області (актовий запис №10).

Таким чином, при вирішення справи суд виходить з того, що з 19.11.1999 і до часу розірвання шлюбу за рішенням суду від 22.11.2021 сторони перебували у шлюбі.

В період шлюбу, було придбане нерухоме майно, а саме двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру речових прав.

Договір купівлі - продажу вказаної квартири посвідчувався приватним нотаріусом Острозького міського нотаріального округу Сержант Н.М., 24.01.2020 року, на купівлю квартири та укладання Договору купівлі - продажу, ОСОБА_2 , як дружина, надала відповідачу згоду. (а.с.47-48)

Водночас, із відповіді територіального сервісного центру №5641 від 18.10.2024 встановлено, що 12.07.2016 за відповідачем було зареєстровано автомобіль марки Skoda Octavia, 2007 р.в. (а.с.11-12)

Згідно із ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В той же час стаття 57 СК України визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналіз зазначених норм, вказує на те, що придбане майно особами під час їх шлюбу презюмується його належністю дружині та чоловікові в рівних частках, якщо інше не буде доведено в судовому порядку (ч.1 ст. 57 СК України). Тобто, у випадку наявності спору між подружжям щодо належності майна на праві особистої власності, придбаного під час шлюбу, тягар доведеності такого факту покладається на сторону, яка не визнає факту його належності подружжю.

При вирішенні спору в цій частині, суд бере до уваги, що саме в період шлюбу позивачки та відповідача вони набули грошові кошти, достатні для придбання спірної квартири.

Статтею 60 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача.

Частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За таких обставин, позов в цій частині підлягає задоволенню та за позивачкою слід визнати в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Однією з підстав для визнання за відповідачем права власності на спірні автомобіль позивачка вказує те, що на даний час вона не має жодного доступу до автомобіля, відповідач їй ключів не передав, користуватися автомобілем не дає можливості.

Вирішуючи спір в цій частині, суд виходить з того, що зазначене майно було набуто в період шлюбу, а тому, відповідно до ст.60 СК України, підлягає поділу між колишнім подружжям та враховує думку позивачки, озвучену нею під час надання пояснень у справі, про те, що вона не заперечує проти виділення зазначеного рухомого майна у власність відповідача зі сплатою ним на її користь половини вартості автомобіля та причепа, проти чого в своїх поясненнях не заперечував відповідач у справі.

Відповідно до висновку експерта №469.24СЕ транспортно товарознавчої експертизи від 04.04.2024, яка була надана позивачем, середня ринкова ціна автомобіля Skoda Octavia, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 268 880 грн.

Оскільки висновок експерта є мотивованим, науково обґрунтованим, достовірність його підтверджується об`єктивними даними, а тому сумнівів щодо його правильності у суду немає. Клопотання про призначення судових експертиз сторони не заявляли.

Відповідно до ч.2 ст.364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч.2 ст.183 ЦК України). Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.2, 4, 5 ст.71 СК України).

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч.2 ст.365 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 209/3085/20 в постанові від 08.02.2022 виснувала, що приписи частин 4, 5 статті 71 СК України і ст. 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності треба розуміти так:

а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації);

б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.

В справі № 209/3085/20, позивачка не претендувала на те, щоб залишити неподільне майно (автомобіль) собі, припинивши право відповідача на частку в праві спільної сумісної власності з компенсацією йому за цю частку. Вона, навпаки, дала згоду на те, щоб отримати грошову компенсацію за її частку в праві спільної сумісної власності на автомобіль від відповідача. Тому вимога про стягнення такої компенсації не породжує обов`язку відповідача попередньо внести відповідну суму на депозитний рахунок суду. Підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство України не вимагає. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам собою не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо (п. 47 постанови ВП ВС від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом ч. 4 ст. 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом ч. 2 ст. 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки в неподільній речі (п. 50 постанови ВП ВС від 08.02.2022 у справі №209/3085/20).

Отже, згода відповідача на виплату такої грошової компенсації не є обов`язковою, підтвердження платоспроможності такого відповідача законодавство не вимагає, а відсутність у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві саме по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати.

Щодо позиції відповідача, щодо того, чи спроможний співвласник-відповідач виплатити співвласникові-позивачеві грошову компенсацію вартості його частки, і чи не буде така виплата надмірним тягарем варто відзначити наступне.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) здійснено відступлення від висновку, який сформульований Верховним Судом у справі № 371/1369/15-ц (п. 62 постанови ВП ВС від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20). Відтак, з огляду на положення ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», врахуванню підлягає висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду.

За вищенаведених обставин, позиція відповідача, як на підставу часткового задоволення судового рішення, з посиланням на той факт, що при стягненні грошової компенсації має бути враховано його матеріальний стан, не заслуховує на увагу з огляду на положення статей 60, 68, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 71 СК України, ч. 2 ст. 183, ч. 2 ст. 364 ЦК України та висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування зазначених вище норм права в постанові від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20.

Щодо позиції відповідача у відзиві, де він просить визнати право власності позивача на 1/2 частину спірного майна, варто зазначити наступне.

Залишення за позивачем на праві власності 1/2 частини спірного майна, не вирішить спір по суті, тобто не є ефективним захистом порушених прав позивача. Якщо за позовом одного із подружжя (який відмовляється від його частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ на користь відповідача - іншого із подружжя - та просить стягнути відповідну грошову компенсацію за таку частку) суд визначить кожному з подружжя ідеальні частки у цьому майні, бо відповідач не погодився на присудження грошової компенсації позивачеві та не вніс відповідну суму на депозитний рахунок, таке судове рішення не буде ефективним для захисту прав та інтересів позивача як співвласника. Залишення неподільної речі у спільній власності не позбавить того із подружжя, хто фактично користується річчю, можливості це робити надалі. Але інший із подружжя, який формально залишається співвласником, усупереч частинам 1, 7 статті 41 Конституції України за відсутності окремої домовленості фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю речі, а також грошової компенсації, яку інша сторона добровільно на депозитний рахунок не внесла (п. 59 постанови ВП ВС від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20).

За таких обставин, оскільки спірний автомобіль є неподільною річчю, то суд вважає, що в порядку поділу рухомого майна подружжя слід стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки Skoda Octavia, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2007 р.в., в розмірі 134440 грн.

Згідно ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, і які в розумінні ст.77-78 ЦПК України повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З наведених положень ЦПК України слідує, що процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже за цими правилами з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 3844 грн. 40 коп. витрат на сплату судового збору.

Керуючись статтями 5, 12, 13, 141, 211, 258, 263-265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про поділ майна подружжя задоволити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Виділити у власність ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Виділити у власність ОСОБА_3 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 транспортний засіб Skoda Octavia, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2007 р.в.

Виділити у власність ОСОБА_3 транспортний засіб Skoda Octavia, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2007 р.в.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 частку вартості транспортного засобу Skoda Octavia, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2007 р.в., у розмірі 134440 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3844грн. 40коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 травня 2025 року.

Суддя Острозького районного судуВенгерчук А.О.