Провадження № 2/0274/655/25
У Х В А Л А

"06" травня 2025 р. м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - Хуторної І. Ю.

з участю секретаря Дерманської О. В.,

учасники справи:

представник позивачки адвокат Мусевич А. І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради, про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в :

30.12.2024 ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Мусевич А. І., звернувся до суду з позовною заявою, у якій просить визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 15.01.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження.

Підготовче провадження у справі закрито протокольною ухвалою суду від 14.03.2025.

Представник позивача, адвокат Мусевич А. І. до суду подала письмове клопотання, у якому просить постановити ухвалу про повернення при розгляді справи на стадію підготовчого засідання, з метою подання заяви про збільшення розміру позовних вимог, що можна вирішити тільки на стадії підготовчого судового засідання.

До клопотання долучила ухвалу суду від 03.04.2025 у справі № 274/2334/25, якою відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

У судовому засіданні адвокат Мусевич А. І. підтримала клопотання.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

Відповідно до частини другої статті 189 ЦПК України підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Цивільним процесуальним кодексом України не врегульовано питання щодо повернення суду першої інстанції до стадії підготовчого провадження після його закриття.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21), зроблено висновок, що: «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Верховний Суд дійшов висновку, що згідно з практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 03.10.2019 у справі № 902/271/18, від 16.02.2021 у справі №922/2115/19, в ухвалі від 22.06.2021 у справі № 923/525/20, постанові від 16.12.2021 у справі № 910/7103/21 суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.

Разом із тим, у своєму клопотанні представник позивачки просить повернутися до стадії підготовчого засідання, з метою збільшення позивачем розміру позовних вимог.

Пунктом 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання.

У постанові Верховного Суду від 09 липня 2020 року у справі № 922/404/19 зазначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатководо викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Оскільки заявлена ОСОБА_1 позовна вимога щодо визначення місця проживання дитини не є майновою і, відповідно, вона не підлягає збільшенню у розумінні п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, суд вважає клопотання необґрунтованим.

Із наведених підстав суд у задоволенні клопотання відмовляє.

Керуючись статтями 222, 258-260 ЦПК України,-

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання представника позивача адвоката Мусевич А.І. про перехід на стадію підготовчого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню.

Заперечення на ухвалу включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 09.05.2025.

Суддя І. Ю. Хуторна