Провадження № 2-к/761/2/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року суддя Шевченківського районного суду міста Києва районного суду міста Києва Савчук Ю.Н., вивчивши матеріали клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегріті Запад», поданого через Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ), заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрнова» про визнання рішення іноземного суду,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегріті Запад», подане через Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ), заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрнова», про визнання рішення іноземного суду, за змістом якого заявник просить визнати в Україні рішення Економічного суду Гомельської області від 05 лютого 2021 року у справі №72-7/2020 про стягнення із ТОВ «Укрнова» на користь ТОВ «Інтегріті Запад» заборгованості за Договором транспортного експедирування.

Згідно з ст.81 Закону України «Про міжнародні договори» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. В Україні не можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах щодо стягнення заборгованості з підприємства оборонно-промислового комплексу на користь юридичної особи держави-агресора та/або держави-окупанта або юридичної особи з іноземними інвестиціями чи іноземного підприємства держави-агресора та/або держави-окупанта.

Відповідно до ст. 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. У разі якщо визнання та виконання рішення іноземного суду залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Згідно зі статтею 465 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або відповідно до міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, передбачено подання клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду через органи державної влади України, суд приймає до розгляду клопотання, що надійшло через орган державної влади України.

Таким міжнародним договором є Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, в редакції Протоколу до неї 1997 року, підписана від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікована Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (далі - Конвенція), якою врегульовано равові відносини між Україною, російською федерацією та республікою білорусь у цивільних справах

Відповідно до статті 6 Конвенції договірні сторони надають один одному правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної договірної сторони, зокрема складання і пересилання документів, проведення обшуків, вилучення, пересилання і видачі речових доказів, проведення експертизи, допиту сторін, обвинувачених, свідків, експертів, порушення карного переслідування, розшуку і видачі осіб, що вчинили злочини, визнання і виконання судових рішень по цивільним справам, вироків у частині цивільного позову, виконавчих написів, а також шляхом вручення документів.

Статтею 53 Конвенції визначено порядок звернення з клопотанням про дозвіл примусового виконання рішення до компетентного суду договірної сторони.

На час звернення до суду із клопотанням, що мало місце 22.07.2021 року, вказана Конвенція була чинною.

Однак ч.3 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" (далі - Закон № 2783-IX ) зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР (далі - Протокол до Конвенції).

Одночасно вказаним законом постановлено вийти з Конвенції та Протоколу до Конвенції.

Закон № 2783-IX набрав чинності 29 грудня 2022 року.

Міністерство юстиції України листом від 11 січня 2023 року № 3396/12.1.1/18-23 надало роз`яснення, зокрема про те, що з дати зупинення дії Мінської конвенції та Протоколу до неї:

- не здійснюватиметься співробітництво судів та інших компетентних органів України з відповідними органами російської федерації та республіки білорусь з питань надання правової (судової) допомоги у цивільних та кримінальних справах та екстрадиції на підставі Конвенції, у тому числі, безпосередні зносини установ юстиції;

- визнання і виконання судових рішень російської федерації та республіки білорусь на території України можливо на основі принципу взаємності відповідно до статей 462 і 471 ЦПК країни;

- у разі необхідності визнання і виконання рішень судів України на території російської федерації та республіки білорусь слід також виходити з принципу взаємності та звертатися заінтересованим особам до відповідних судів цих держав;

- пред`явлення на території України судових рішень російської федерації та республіки білорусь, що підтверджують будь-які факти і за своїм характером не потребують примусового виконання, можливо після визнання такого рішення судом України відповідно до глави 2 розділу ІХ ЦПК України.

Відповідно до статті 72 Віденської конвенції про право міжнародних договорів якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, зупинення дії договору відповідно до його положень або відповідно до цієї Конвенції звільняє учасників, у взаємовідносинах яких зупиняється дія договору, від зобов`язання виконувати договір у своїх взаємовідносинах протягом періоду зупинення.

Стаття 25 Закону України «Про міжнародні договори України» містить аналогічну норму, відповідно до якої зупинення дії міжнародного договору України за умов, якщо договір не передбачає іншого, чи за відсутності іншої домовленості з іншими його сторонами, звільняє Україну від зобов`язання виконувати його протягом періоду зупинення дії договору з тими його сторонами, з якими зупинено дію договору, і не впливає стосовно іншого на встановлені договором правові відносини України з іншими його сторонами.

Таким чином, визнання і виконання судових рішень російської федерації та республіки білорусь на території України станом на даний час можливо на основі принципу взаємності відповідно до статей 462 і 471 Цивільного процесуального кодексу України. Однак така взаємність відсутня.

За таких обставин визнання та виконання рішення Економічного суду Гомельської області від 05 лютого 2021 року у справі №72-7/2020 не передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою, а виконання його на основі принципу взаємності також неможливе у зв`язку з тим, що така взаємність не існує.

Отже, з урахуванням того, що з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення економічного суду Гомельської області області від від 05 лютого 2021 року у справі №72-7/2020 про стягнення із ТОВ «Укрнова» на користь ТОВ «Інтегріті Запад» заборгованості за Договором транспортного експедирування, заявник звернувся на підставі Конвенції, дію якої зупинено Законом № 2783-IX , у суду були б підстави для застосування положення пункту 9 частини другої статті 468 ЦПК України та відмови у задоволенні цього клопотання.

Правильність такої правової позиції підтверджується і викладеним в постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 757/55158/20-ц.

Однак ч.2 ст. 466 ЦПК України передбачено, що до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.3 ст.53 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, клопотання про дозвіл примусового виконання рішення і додані до нього документи забезпечуються засвідченим перекладом мовою запитуваної Договірної Сторони або російською мовою.

Клопотання та додані до нього документи викладено російською мовою, що відповідає ст.53 Конвенції, як міжнародного договору. Проте, дію Конвенції зупинено

Згідно ч.3 ст. 466 ЦПК України якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, не визначено перелік документів, що мають додаватися до клопотання, або за відсутності такого договору, до клопотання додаються такі документи: засвідчена в установленому порядку копія рішення іноземного суду, про примусове виконання якого подається клопотання; офіційний документ про те, що рішення іноземного суду набрало законної сили (якщо це не зазначено в самому рішенні); документ, який засвідчує, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду і яка не брала участі в судовому процесі, була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи; документ, що визначає, в якій частині чи з якого часу рішення іноземного суду підлягає виконанню (якщо воно вже виконувалося раніше); документ, що посвідчує повноваження представника (якщо клопотання подається представником); засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародними договорами України.

Оскільки дію Конвенції зупинено, міжнародний договір вважається таким, що відсутній, а відтак застосуванню підлягає положення ч.3 ст.466 ЦК України, яке містить вимоги щодо долучених до клопотання документів.

В порушення вимог ст. 466 ЦПК України матеріали клопотання не містять засвідченого відповідно до законодавства офіційного перекладу рішення іноземного суду та доданих до нього документів українською мовою.

Відповідно до ч.4 ст. 466 ЦПК України суд, встановивши, що клопотання і документи, що додаються до нього, не оформлено відповідно до вимог, передбачених цією главою, або до клопотання не додано всі перелічені документи, або клопотання подане особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, залишає його без розгляду та повертає клопотання разом з документами, що додані до нього, особі, яка його подала.

Таким чином, оскільки клопотання та додані до нього документи не оформлено відповідно до вимог, передбачених главою 2 Розділу IX ЦПК України, суддя вбачає визначені законом підстави для залишення без розгляду клопотання та повернення його особі, яка його подала на підставі ч.4 ст. 466 ЦПК України.

Керуючись статтями 259-261, 353-355, 462-466 ,468 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтегріті Запад», заінтересована особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрнова» про визнання рішення іноземного суду - залишити без розгляду та повернути разом з доданими до нього документами Центральному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м.Київ), через яке воно подане.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя: