Справа № 203/1175/25
Провадження № 4-с/0203/11/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2025 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Іваницької І.В.

за участю секретаря судового засідання Кочевської В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко В.Р. та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Смагін В.Г., який діє від імені та в інтересах скаржника ОСОБА_1 , звернувся до суду зі скаргою, в якій просить:

-визнати неправомірною бездіяльність начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко В.Р., що полягає у не знятті арешту з майна боржника - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладеного у виконавчому провадженні № 48522662;

-зобов`язати начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченка В.Р. зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладеного у виконавчому провадженні № 48522662; скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у тому числі заборону відчуження, розшуку та/або затримання автомобіля Lexus GS 300, кузов НОМЕР_2 , р/н НОМЕР_3 , в межах виконавчого провадження № 48522662.

Скарга обґрунтована наступним:

-Відповідно до листа Територіального сервісного центру МВС 1242 від 19.12.2024 ЄДР МВС міститься інформація про те, що на транспортний засіб ОСОБА_1 (Lexus GS 300, кузов НОМЕР_2 ) 17.08.2015 накладено обмеження в вигляді арешту та заборони на його відчуження Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ по виконавчому провадженню N?48522662 від 17.08.2015 (стягувач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»); 23.10.2015 накладено обмеження в вигляді розшуку та/або затримання Бабушкінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ по виконавчому провадженню №48522662 від 17.08.2015.

-Листом Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 25.10.2024 зазначену інформацію частково підтверджено та зазначено, що постановою від 21.06.2016 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», а матеріали виконавчого провадження №48522662 знищені.

-Станом на 27.05.2016 заборгованість ОСОБА_1 по кредитним договорам, за якими стягнуто заборгованість заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2012, на підставі якого виданий виконавчий лист №2-1012/11 від 27.07.2012 та відкрито виконавче провадження №48522662, відсутня, що підтверджується наданими копіями договорів комісії, відступлення права вимоги, про припинення зобов`язань, розірвання договору застави, платіжними дорученнями, довідкою банку стягувача.

-Наявність протягом тривалого часу (майже 11 років) не скасованого арешту майна боржника, за відсутності виконавчого провадження та претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном.

-Листом від 11.02.2025 Першим Правобережним відділом державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомлено, що підстав для винесення постанови про зняття арешту з майна боржника в рамках виконавчого провадження №48522662 немає.

-Визначена бездіяльність ДВС є неправомірною та порушує права боржника, зобов`язання якого за кредитними договорами відсутнє.

В свою чергу, від Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) до суду надійшли заперечення на скаргу, в яких орган ДВС просить у задоволенні скарги відмовити.

Поданий на скаргу відзив обґрунтований наступним:

-жодних листів від банку про погашення боргу згідно виконавчого листа №2-1012/11 від 27.07.2012 до ДВС не надходило;

-доводи скаржника не відповідають дійсності, надані ним документи не стосуються виконавчого провадження та не підтверджують виконання рішення суду, будь-які документи про заміну стягувача скаржником не надавались;

-станом на 05.03.2025 на депозитний рахунок Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) кошти, достатні для погашення заборгованості згідно виконавчого провадження №48522662, не надходили; на час подання скарги рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.07.2012 №2-1012/11 не виконане, отже відсутні підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 та скасування інших вжитих виконавцем заходів щодо боржника.

У судове засідання 03.04.2025 сторони не з`явилися, явку повноважних представників не забезпечили.

31.03.2024 від АТ «Райффайзен Банк Аваль» до суду надійшла заява про розгляд скарги без участі представника банку.

03.04.2025 від представника скаржника адвоката Смагіна В.Г. до суду надійшла заява про розгляд скарги без його участі, в якій він вимоги скарги підтримав, просив її задовольнити.

Від органу ДВС до суду після подання заперечень на скаргу будь-яких документів до суду не надходило; свою позицію щодо поданої скарги представник ДВС висловив у попередньому судовому засіданні, яке було призначено на 10.03.2025.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Приймаючи до уваги заяви учасників процесу, дослідивши матеріали справи, а також документи, додані до скарги, оцінивши надані докази, суд вважає, що скарга Уріх О.Є. підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 08.05.2012 у справі №2-1012/11 позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції задоволено повністю; стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції заборгованість за кредитними договорами №014/101387/3161/73 від 07.07.2006 та №014/3161/152324/73 від 22.08.2008 у розмірі 167 246,15 доларів США, що по курсу НБУ на 13.08.2010 складає 1 319 488,50 грн та судові витрати в сумі 1 820,00 грн, а всього 1 321 308,50 грн. Вказане судове рішення сторонами не оскаржувалось і вступило в законну силу.

На виконання зазначеного судового рішення Кіровський районний суд м.Дніпропетровська 27.07.2012 видав виконавчий лист №2-1012/11, який був пред`явлений стягувачем до виконання.

З матеріалів, доданих до скарги, вбачається, що виконавчий лист №2-1012/11 від 27.07.2012 перебував на виконанні у Бабушкінському відділі державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

17.08.2015 державним виконавцем Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження та арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

05.10.2015 винесено постанову про розшук майна боржника, у зв`язку з чим виконавче провадження зупинено.

21.06.2016 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Між тим, 14.03.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дрім Фінанс» як комісіонером та ОСОБА_2 як комітентом був укладений договір комісії, за умовами якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені правочин щодо набуття права вимоги за кредитним договором №014/101387/3161/73 від 07.07.2016, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .

На виконання цього договору згідно платіжного доручення №1070 від 17.03.2014 ОСОБА_3 було перераховано ТОВ «ФК «Дрім Фінанс» комісійні витрати в сумі 20 000,00 грн.

17.03.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дрім Фінанс» як комітентом та ПАТ «КБ «Стандарт» як комісіонером був укладений договір комісії №170314/2, за умовами якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату у розмірі 2 500,00 грн вчинити за рахунок комітента від свого імені правочини щодо набуття права вимоги за кредитним договором №014/101387/3161/73 від 07.07.2016, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 за ціною не більше 295 264,00 грн.

Згідно платіжного доручення №1059 від 17.03.2014 ОСОБА_3 було перераховано ТОВ «ФК «Дрім Фінанс» комісійну плату згідно договору комісії від 14.03.2014 в сумі 295 264,00 грн.

17.03.2014 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» як первісним кредитором та ПАТ «КБ «Стандарт» як новим кредитором укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором №014/101387/3161/73 від 07.07.2016. Загальна вартість прав вимоги за договором становить 295 264,00 грн.

Згідно довідки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» від 04.10.2024 заборгованість за кредитним договором №014/101387/3161/73 від 07.07.2016 була відступлена на користь ПАТ «КБ «Стандарт».

Актом приймання передачі права вимоги від 17.03.2014 підтверджено придбання ПАТ «КБ «Стандарт» за дорученням Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дрім Фінанс» на виконання договору комісії №170314/2 від 17.03.2014 права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №014/101387/3161/73 від 07.07.2016.

Актом приймання передачі права вимоги від 17.03.2014 підтверджено придбання Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дрім Фінанс» за дорученням ОСОБА_2 на виконання договору комісії №140314/2 від 14.03.2014 права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №014/101387/3161/73 від 07.07.2016.

17.03.2014 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений договір про розірвання договору застави №014/101387/3161/73/1 від 07.07.2016.

17.03.2014 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір про припинення зобов`язань за кредитним договором №014/101387/3161/73 від 07.07.2016.

27.05.2016 між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений договір про припинення зобов`язань за кредитним договором №014/3161/152324/73 від 22.08.2008.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року (в редакції, станом на час звернення до суду зі скаргою) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно з ч. 1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на дату відкриття виконавчого провадження №48522662) державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями ст. 57 Закону №606-XIV визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до ст. 30 Закону №606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону;

- повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону;

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Зі змісту скарги та відзиву на скаргу вбачається, що по виконавчому провадженню №.06.2016 державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», який встановлює, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

При цьому, згідно з ч. 5 ст. 47 Закону №606-XIV повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Частинами 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За змістом ст. 60 Закону №606-XIV особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Отже, як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що усі матеріали виконавчого провадження №48522662 з примусового виконання виконавчого листа №2-1012/11, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 27.07.2012 знищено у зв`язку із закінченням строків їх зберігання. Будь-які документально підтверджені відомості про те, що в період з червня 2016 року по день розгляду скарги виконавчою службою на підставі заяв як первісного стягувача, так і його правонаступника, проводились будь-які виконавчі дії з примусового виконання зазначеного виконавчого листа відсутні.

Представник Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заперечуючи проти задоволення скарги, не надав суду жодних доказів наявності виконавчих проваджень щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а листом від 25.10.2024 орган ДВС повідомив про відсутність на примусовому виконанні виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1012/11.

Верховний Суд у своїй постанові від 13.07.2022 року по справі №2/0301/806/11 (провадження №61-3814св22) зауважив, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд вважає, що наявність протягом тривалого часу (більш, ніж десять років) нескасованого арешту з майна боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій, як з боку первісного стягувача, так і його правонаступника, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, яке закріплено у статті 1 Протоколу до Конвенції.

За таких обставин, підстави для продовження арешту майна відсутні, оскільки відсутнє відкрите виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 27.03.2020 року у справі №817/928/17, не зняття відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача.

При цьому, відсутність норми закону, яка б прямо зобов`язувала державного виконавця зняти арешт з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону №606-XIV, не спростовує того факту, що з поверненням виконавчого документа здійснення виконавчого провадження шляхом примусового виконання рішення органами виконавчої служби припиняється, в результаті чого накладення арешту на майно боржника, як забезпечення реального виконання рішення, втрачає свою правову сутність, є необґрунтованим та таким, що порушує права боржника.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст. ст. 12, 81, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 року, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шевченко В.Р. та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що полягає у не знятті арешту з майна боржника - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладеного у виконавчому провадженні № 48522662.

Зобов`язати посадову особу Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладеного у виконавчому провадженні № 48522662; скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо боржника ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у тому числі обмеження у вигляді розшук та/або затримання, в межах виконавчого провадження № 48522662.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 29.04.2025.

Суддя І.В. Іваницька