печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,

за участю:

позивача: не з`явився,

відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач, ОСОБА_2 ), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача доходи, які він міг отримати за час незаконного користування відповідачем належним позивачу нерухомим майном, в розмірі 3 696 000,00 грн. (із урахуванням заяви представника позивача про виправлення описки від 10.04.2024 року).

В обґрунтування позову позивач зазначає, що він є співвласником (власником 1/2 частини) наступного нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: земельної ділянки кадастровий номер :82:149:0007 площею 0,0905 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 27029077; житлового будинку літ. «О» площею 411 м. кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 15926205; 34/100 частини (квартира № 2 ) житлового будинку літ. «А».

Право власності позивача на 1/2 частини земельної ділянки підтверджується державним актом на право приватної власності на землю номер ІІІ-КВ №137015 від 09.10.2001 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.08.2021 року № 269094039.

На підтвердження права власності на 1/2 житлового будинку літ. «О» позивачем надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.08.2021 року № 269094039, а також рішення Печерського районного суду міста Києва від 22.10.2009 року, яке набрало законної сили 20.01.2010 року, та залишено в силі ухвалою Верховного Суду України від 12.07.2010 року.

Щодо підтвердження права власності позивача на 17/100 частини (квартири 2) житлового будинку літ. «А», останнім надано до матеріалів справи Договір купівлі - продажу частини житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , посвідченого 06.08.2001 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенко О.О., та зареєстрованого в БТІ м. Києва 13.08.2001 року за № 9068, рішення Печерського районного суду від 25.06.2004 року в справі № 2-1708/2004р та довідку БТІ м. Києва від 03.03.2012 року № 9053 (И-2012).

Іншим співвласником зазначених об`єктів нерухомості був батько позивача - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 14.04.2021 року виконавчим комітетом Козинської селищної ради Обухівського району Київської області.

Разом із цим, за доводами позивача, останній не проживає у спірних будинках та прописаний у квартирі, що належить на праві власності його матері ОСОБА_4 . Проте; позивач бажає переїхати в будинок зі своєю сім`єю, іншого місця проживання у нього не має.

Водночас, відповідно до листа Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 30.03.2021 року № 105/01-2129/1 за адресою: АДРЕСА_1 , із 2018 року зареєстровано на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності місце проживання громадянки ОСОБА_2 (надалі - відповідач, ОСОБА_2 ), як власника житлового приміщення площею 146,8 м.кв., а також зареєстровано місце проживання її чоловіка ОСОБА_5 з їхніми дітьми ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Як слідує з відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та листа Державного підприємства «Національні інформаційні системи» № 4714/13.1-13 від 23.09.2021 року із додатком, житловий будинок, літера X, загальною площею 146,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 18.04.2018 року за відповідачем, а 24.04.2018 реєстрацію було скасовано, як помилкову.

Оскільки відповідач та її чоловік перешкоджають позивачеві та членам його сім`ї у доступі на земельну ділянку, позивач звертався із заявою про вчинення кримінального правопорушення від 26.11.2020 року, а також викликав наряд поліції, що підтверджується копією талону-повідомлення єдиного обліку № 44696 від 26.11.2020 року.

Крім того, у позові наголошено, що відповідач передає належне позивачу майно в оренду без згоди позивача, що вбачається з розміщеної в Інтернеті інформації щодо надання будинку АДРЕСА_1 в короткострокову та довгострокову оренду в якості хостелу. На підтвердження розміщення в Інтернеті відповідної інформації до позовної заяви долучено висновок № 14965 експертного комп`ютерно-технічного дослідження від 04.09.2020 року та висновок комп`ютерно-технічної експертизи № 08/21 від 31.05.2021 року.

Також, позивач посилався на підтвердження використання спірного будинку в якості хостелу на Акт обстеження житлово-побутових умов проживання від 06.08.2021 року, складеного спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, та на нотаріально посвідчені заяви свідків.

Посилаючись на те, що позивач як власник 1/2 частини спірного нерухомого майна міг отримати за час незаконного володіння його майном відповідачем із 18.04.2018 року дохід, позивач просив на підставі ч. 1 ст. 390 ЦК України стягнути з відповідача 3 696 000,00 грн. (із урахуванням заяви представника позивача про виправлення описки від 10.04.2024 року).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.11.2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у вищевказаній цивільній справі та призначено підготовче засідання на 17.03.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.03.2022 року відкладено підготовче засідання на 03.08.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.08.2022 року відкладено підготовче засідання на 07.11.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.11.2022 року відкладено підготовче засідання на 09.02.2023 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2023 року відкладено підготовче засідання на 06.04.2023 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.04.2023 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 27.07.2023 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.07.2023 року судове засідання відкладено на 27.09.2023 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.09.2023 року судове засідання відкладено на 29.01.2024 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 29.01.2024 року судове засідання відкладено на 10.04.2024 року.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді на лікарняному, призначене на 10.04.2024 року судове засідання знято з розгляду та призначено на 11.07.2024 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.07.2024 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про виклик свідка та відкладено судове засідання на 02.10.2024 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.10.2024 року оголошено перерву в судовому засіданні до 15.01.2025 року.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися, про день, час, місце розгляду справи повідомлені належним чином; представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позов просив задовольнити в повному обсязі та ухвалити додаткове рішення про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання не з`явилися, про день, час, місце розгляду справи повідомлені належним чином; представник відповідача подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову.

Відзив обґрунтований тим, що відповідач зі своєю родиною протягом тривалого часу самостійно утримує будинок за адресою: АДРЕСА_1 , здійснює ремонт та сплачує комунальні платежі. При цьому, відповідач, як фізична особа-підприємець, передала ТОВ «Гармонія затишку-М» на підставі договору суборенди № 01/08/20 в суборенду 99 кв.м. зі 435 кв.м. загальної площі будинку на умовах оплати 5 000,00 грн. Відтак, наведені позивачем доводи щодо розміщення в будинку хостелу та отримання відповідачем прибутку в розмірі 88 000,00 грн. на місяць є недоведеними належними доказами. До того ж, 21.01.2021 року між відповідачем та ОСОБА_3 був укладений Попередній договір купівлі-продажу, за яким відповідач сплатила грошові кошти в рахунок забезпечувального платежу з придбання 1/2 належного продавцю спірного нерухомого майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є співвласником (власником 1/2 частини) наступного нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: земельної ділянки кадастровий номер :82:149:0007 площею 0,0905 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 27029077; житлового будинку літ. «О» площею 411 м. кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 15926205; 34/100 частини (квартира № 2 ) житлового будинку літ. «А».

Право власності позивача на 1/2 частини земельної ділянки підтверджується державним актом на право приватної власності на землю номер ІІІ-КВ №137015 від 09.10.2001 року та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.08.2021 року № 269094039.

На підтвердження права власності на 1/2 житлового будинку літ. «О» позивачем надано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.08.2021 року № 269094039, а також рішення Печерського районного суду міста Києва від 22.10.2009 року, яке набрало законної сили 20.01.2010 року, та залишено в силі ухвалою Верховного Суду України від 12.07.2010 року.

Щодо підтвердження права власності позивача на 17/100 частини (квартири 2) житлового будинку літ. «А», останнім надано до матеріалів справи Договір купівлі - продажу частини житлового будинку під номером АДРЕСА_1 , посвідченого 06.08.2001 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенко О.О., та зареєстрованого в БТІ м. Києва 13.08.2001 року за № 9068, рішення Печерського районного суду від 25.06.2004 року в справі № 2-1708/2004р та довідку БТІ м. Києва від 03.03.2012 року № 9053 (И-2012).

Іншим співвласником зазначених об`єктів нерухомості був батько позивача - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 14.04.2021 року виконавчим комітетом Козинської селищної ради Обухівського району Київської області.

Разом із цим, за доводами позивача, останній не проживає у спірних будинках та прописаний у квартирі, що належить на праві власності його матері ОСОБА_4 . Проте, позивач бажає переїхати в будинок зі своєю сім`єю, іншого місця проживання у нього не має.

Водночас, відповідно до листа Печерської районної у місті Києві державної адміністрації від 30.03.2021 року № 105/01-2129/1 за адресою: АДРЕСА_1 , із 2018 року зареєстровано на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності місце проживання громадянки ОСОБА_2 (надалі - відповідач, ОСОБА_2 ), як власника житлового приміщення площею 146,8 м.кв., а також зареєстровано місце проживання її чоловіка ОСОБА_5 з їхніми дітьми ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Як слідує з відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та листа Державного підприємства «Національні інформаційні системи» № 4714/13.1-13 від 23.09.2021 року із додатком, житловий будинок, літера X, загальною площею 146,8 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 18.04.2018 року за відповідачем, а 24.04.2018 реєстрацію було скасовано, як помилкову.

Оскільки відповідач та її чоловік перешкоджають позивачеві та членам його сім`ї у доступі на земельну ділянку, позивач звертався із заявою про вчинення кримінального правопорушення від 26.11.2020 року, а також викликав наряд поліції, що підтверджується копією талону-повідомлення єдиного обліку № 44696 від 26.11.2020 року.

Крім того, у позові наголошено, що відповідач передає належне позивачу майно в оренду без згоди позивача, що вбачається з розміщеної в Інтернеті інформації щодо надання будинку АДРЕСА_1 в короткострокову та довгострокову оренду в якості хостелу. На підтвердження розміщення в Інтернеті відповідної інформації до позовної заяви долучено висновок № 14965 експертного комп`ютерно-технічного дослідження від 04.09.2020 року та висновок комп`ютерно-технічної експертизи № 08/21 від 31.05.2021 року.

Також, позивач посилався на підтвердження використання спірного будинку в якості хостелу на Акт обстеження житлово-побутових умов проживання від 06.08.2021 року, складеного спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, та на нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_9 від 11.08.2021 року, ОСОБА_10 від 06.09.2021 року, ОСОБА_11 від 14.12.2023 року, ОСОБА_12 від 22.12.2023 року та на заяву позивача від 09.11.2023 року.

Поряд із цим, позивач звертався до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні майном, заборону використовувати майно у якості хостелу, виселення та зняття з реєстрації місця проживання.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12.12.2022 року у справі № 757/22613/21-ц позов задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 усунути перешкоди для ОСОБА_1 у користуванні ним нерухомим майном, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: земельною ділянкою кадастровий номер :82:149:0007 площею 0,0905 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; 34/100 частини (квартира № 2 ) житлового будинку літ. «А»; житловим будинком літ. «О» площею 411 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000. Зобов`язано вказаних осіб усунути перешкоди для ОСОБА_1 у користуванні ним житловим будинком літ. «О» площею 411 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 у вказаний будинок. Заборонено ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 передавати в найм (оренду) та використовувати для надання послуг з проживання третім особам нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: земельну ділянку кадастровий номер :82:149:0007 площею 0,0905 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; житловий будинок літ. «О» площею 411 м.кв., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; 34/100 частини (квартира №2 ) житлового будинку літ. «А». Виселено ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з житлового будинку літ. «О», із 34/100 частини (квартира № 2 ) житлового будинку літ. «А». У задоволенні позовних вимог до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про зобов`язання зняти (скасувати) реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 07.12.2023 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 12.12.2022 року у справі № 757/22613/21-ц залишено без змін.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України).

Мотиви, з яких виходить cуд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частиною 1 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦК України власник майна має право вимагати від особи, яка знала або могла знати, що вона володіє майном незаконно (недобросовісного набувача), передання усіх доходів від майна, які вона одержала або могла одержати за весь час володіння ним.

Разом із тим, частиною другою статті 390 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати від добросовісного набувача передання усіх доходів від майна, які він одержав або міг одержати з моменту, коли дізнався чи міг дізнатися про незаконність володіння ним, або з моменту, коли йому було вручено повістку до суду у справі за позовом власника про витребування майна.

Таким чином, вирішуючи спори щодо відповідальності добросовісного або недобросовісного набувача після витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні враховувати таке: недобросовісний набувач зобов`язаний повернути або відшкодувати власнику всі доходи, які він одержав або міг одержати за весь час володіння майном; добросовісний набувач повинен відшкодувати такі доходи лише з моменту, коли він дізнався про незаконність володіння майном, наприклад, з моменту, коли йому вручено повістку до суду у справі за позовом власника про витребування майна.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 року у справі № № 569/3418/19.

Отже, на підставі статті 390 ЦК України здійснюються розрахунки при витребуванні майна із чужого незаконного володіння, за змістом якої як власник, так і добросовісний набувач залежно від обставин, мають право вимоги на компенсацію відповідних витрат/доходів.

Водночас, як слідує з обставин даної справи, позивач не звертався до суду з позовом до відповідача про витребування спірного нерухомого майна. Так, у межах справи № 757/22613/21-ц здійснювався розгляд негаторного позову ОСОБА_1 , у тому числі, до ОСОБА_2 , за наслідками розгляду якого рішенням Печерського районного суду міста Києва від 12.12.2022 року ухвалено зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні майном шляхом вселення позивача, заборонити використовувати майно у якості хостелу, виселити та зняти з реєстрації місця проживання.

Поряд із цим, суд звертає увагу, що наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є достатньою підставою для його стягнення. Позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Із наданого позивачем розрахунку слідує, що позивачем розраховано суму неотриманого ним доходу в розмірі 3 396 000,00 грн., виходячи з даних про те, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , використовується відповідачем в якості хостелу, в якому одночасно проживає не менше 80 осіб, кожен із яких сплачує за місяць проживання не менше 2 200,00 грн., у зв`язку з чим за період із 18.04.2018 року до 18.10.2021 року (42 місяці) половина доходу становить 3 696 000,00 грн.

Проте, надані до матеріалів справи докази не підтверджують визначену позивачем суму неотриманого доходу в розмірі 3 696 000,00 грн., а також те, що позивач мав використовувати спірне нерухоме майно саме для отримання прибутку, а не для власного користування. У той же час, наведені в позовній заяві доводи позивача стосуються, насамперед, наміру позивача переїхати в спірний будинок зі своєю сім`єю, оскільки іншого місця проживання позивач не має.

Предмет доказування у кожній конкретній справі складає певну сукупність фактів, які мають матеріально-правове значення, встановлення яких необхідне для ухвалення судом законного та обґрунтованого рішення у справі.

Згідно із статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Отже, належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Згідно з частиною 1 статті 90 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи (стаття 92 ЦПК України).

Частина 2 статті 78 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем надані нотаріально посвідчені заяви свідків ОСОБА_9 від 11.08.2021 року, ОСОБА_10 від 06.09.2021 року, ОСОБА_11 від 14.12.2023 року ОСОБА_12 від 22.12.2023 року та позивача від 09.11.2023 року, в яких повідомлені, зокрема, обставини про те, що в будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , функціонує хостел, в якому проживає близько 50-80 осіб зі сплатою 2 200,00 грн. на місяць.

Разом із цим, суд зауважує, що на підставі наведених у заяві свідків даних не можуть встановлюватися обставини, зокрема, щодо кількості проживаючих у хостелі людей протягом визначеного позивачем періоду із 18.04.2018 року до 18.10.2021 року (42 місяці), що покладено позивачем в основу розрахунку розміру неотриманого доходу.

Також, відповідні обставини не можуть бути підтверджені наданими до суду висновком № 14965 експертного комп`ютерно-технічного дослідження від 04.09.2020 року та висновком комп`ютерно-технічної експертизи № 08/21 від 31.05.2021 року щодо фіксування змісту публікацій (оголошень) в Інтернеті про надання за плату місць для проживання в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Дані висновки експертного комп`ютерно-технічного дослідження та комп`ютерно-технічної експертизи стосуються лише фіксування змісту публікацій (оголошень) в Інтернеті на певні дати, у той час як позивачем розрахований дохід, який останній мав отримати за 42 місяці.

Відповідно до частини 1 статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).

Одночасно, судом ураховані посилання сторін на Попередній договір купівлі-продажу 21.01.2021 року, укладений між відповідачем, як покупцем, та ОСОБА_3 зі сторони продавця, щодо наміру відчуження 1/2 належного продавцю спірного нерухомого майна.

Проте, обставини щодо укладення вказаного правочину були предметом дослідження в межах справи № 757/39072/20-ц, судовим рішенням в якій установлено, що відповідно до п. 6.1 попереднього договору основний договір мав бути укладений у строк до 1 червня 2021 року, чого фактично не відбулося, у зв`язку з чим згідно з ч. 3 ст. 635 ЦК України, зобов`язання, встановлені попереднім договором, є припиненими. Дані обставини зазначені в постанові Київського апеляційного суду від 30.01.2024 року в справі № 757/39072/20-ц, а також не є предметом розгляду даної справи про стягнення неотриманого доходу з нерухомого майна.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку відмовити в задоволенні позову про стягнення доходів, які позивач міг отримати за час незаконного користування відповідачем належним позивачу нерухомим майном в розмірі 3 696 000,00 грн.

Інші доводи учасників справи судом розглянуті, проте на результат вирішення спору не вплинули. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain).

Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

За таких обставин суд вважає, що судові витрати стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 356, 358, 90 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 21.04.2025 року.

Суддя Євген ХАЙНАЦЬКИЙ