ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3507/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" травня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Цимбал І.К.

при секретарі - Козін В.Є.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання представника відповідача ОСОБА_3 , про поновлення процесуального строку для подання клопотань про призначення судової експертизи та виклику свідків у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири,

ВСТАНОВИВ:

06.05.2025 в судовому засіданні представник відповідача просив поновити строк для звернення до суду з клопотаннями про виклик свідків та призначення експертизи, оскільки це необхідно для правильного вирішення справи, а саме доведення відсутності вини відповідача у залитті квартири. В обґрунтування заяви представник відповідача зазначив, що не отримував своєчасно від суду процесуальні документи, оскільки перебував і перебуває на стаціонарному лікуванні у реабілітаційному центрі, а його родина перебуває за кордоном. Після того як відповідач отримав відповідні документи, направив відзив та заяву, про поновлення строку для його прийняття, однак в її задоволенні було відмовлено, проте якби було інше рішення, то після прийняття відзиву відповідні клопотання були б заявлені, отже саме у зв`язку з цим відповідні клопотання не були заявлені раніше.

В судовому засіданні представник позивача просила відмовити у задоволенні заяви відповідача, про поновлення порушеного процесуального строку для подачі клопотань, посилаючись на те, що причини пропуску вказані відповідачем не є поважними.

Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч. ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно п. 1 ч. 191 ЦПК України, у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову.

Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно ч. ч. 4, 5, 8 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. ч. 1, 6- 8 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними .

Про поновлення процесуального строку суд постановляє ухвалу.

Про відмову у поновленні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Даною ухвалою було роз`яснено відповідачам, що відповідно до ч.3 ст.83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву на позов в п`ятнадцятиденний термін з дня отримання ухвали про відкриття провадження та доданих до неї документів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі про відкриття провадження та про судові засідання повідомлялись належним чином: через засоби поштового зв`язку за місцем знаходження майна, яке є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , та через оголошення на веб-порталі судової влади України.

10.09.2024 відповідач ОСОБА_2 отримав позовну заяву з додатками в приміщені Дарницького районного суду м. Києва та був повідомлений про призначення судового засідання на 19.09.2024, що підтверджується відповідною розпискою /Т.2 а.с.37/.

Отже, станом на 10.09.2024 ОСОБА_2 було достеменно відомо про наявність на розгляді в суді справи про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири і він отримав всі документи, які були подані позивачем під час звернення до суду.

Таким чином, кінцевою датою 15-денного строку на подачу відзиву на позовну заяву для відповідача ОСОБА_2 є 25.09.2023.

17.09.2024 року ОСОБА_2 до суду було подано клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із проходженням ресоціалізації від шкідливих звичок вцентрі для чоловіків «Право на життя».

При цьому, відзив на позовну заяву було подано до суду 11.11.2023, тобто, після спливу строку на подання відзиву, встановленого ухвалою суду і в той час ОСОБА_7 не було подано клопотань про призначення експертизи та виклик свідків.

Як на підставу пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 зазначає, що не отримував жодного документу, посилаючись на те, що з 15.01.2024 перебуває в реабілітаційному центрі.

На підтвердження викладених в заяві обставин, ОСОБА_2 долучає копію довідки ГО «Право на майбутнє» про те, що він з 15.01.2024 проходить курс ресоціалізації від шкідливих звичок в стаціонарному центрі для чоловіків «Право на життя» за адресою: АДРЕСА_1 , яка не є медичним закладом або офіційним реабілітаційним центром, що має відповідні повноваження на здійснення медичної або психосоціальної терапії. Додатково відсутні направлення чи підтвердження експертних фахівців, які б підтверджували наявність залежності та обґрунтовували необхідність такої терапії для відповідача.

Ресоціалізація від шкідливих звичок - це процес, спрямований на відновлення соціальних навичок та повернення особи до повноцінного життя у суспільстві після залежностей чи інших поведінкових проблем. Її метою є допомога людині подолати наслідки шкідливих звичок, повернути здатність самостійно функціонувати в соціальному середовищі, побудувати здорові стосунки, знайти роботу та повноцінно жити. А отже соціальна ізоляція та відсутність змоги працювати суперечить суті ресоціалізації.

Також відповідач ОСОБА_2 як на підставу для поновлення процесуальних строківпосилається на копії довідок БО «ФОНД АСПЕРН», де вказано про те, що останній перебував з дітьми, якими опікується Благодійна організація «ФОНД АСПЕРН», з 28.08.2022 по 12.01.2023 та те, що останній перебував в евакуації разом з працівниками та підопічними Благодійної організації «ФОНД АСПЕРН», з 26.02.2022 по 27.08.2022. При цьому, долучені копії довідок БО «ФОНД АСПЕРН», не містять відомостей до якого місця було евакуйовано ОСОБА_2 .

Крім того, з копій довідок виданих БО «ФОНД АСПЕРН» вбачається, що вказана організація, де відповідач начебто перебував в евакуації з дітьми знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Харківське шосе, 180/21, оф. 185, що територіально знаходиться поруч із квартирою відповідача.

Поважність причин пропущення процесуального строку та необхідність його поновлення чи продовження підлягають доказуванню ініціатором відповідного клопотання за загальними правилами доказування в цивільному процесі.

Сам факт неотримання судових документів за зареєстрованим місцем проживання та місцезнаходження майна та посилання на неможливість добросовісного здійснення своїх процесуальних обов`язків - подання відзиву на позовну заяву в строк, заяв клопотань щодо доказів, без надання належних доказів обґрунтування такої неможливості, не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Загальний доступ до ухвали Дарницького районного суду міста Києва від 11.12.2023 забезпечено в ЄРСР 14.12.2023.

Відповідач ОСОБА_2 отримавши позовну заяву 10.09.2024 не скористався своїм правом на продовження строку на подачу відзиву на позовну заяву та заявлення клопотань стосовно доказів, у зв`язку із чим строк сплинув 26.09.2024.

Так, ст. 129 Конституції України, визначено, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Наведене відповідає положенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Право на суд стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Отже, реалізація права особи на судовий захист здійснюється в порядку, встановлено процесуальним законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. ч. 1, 2 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною першою статті 49 ЦПК України передбачено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Пунктами 6, 7 ч. 2 ст.43 ЦПК України, встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Вказані норми сприяють уникненню зловживань відповідачем (його законними або уповноваженими представниками) процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву та доданих до нього документів (доказів) в будь-який час на стадії розгляду справи.

При поданні заяв по суті справи відповідач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Із практики Європейського суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Колегія суддів відзначає, що під поважними причинами пропуску процесуального строку слід розуміти лише ті обставини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.

Тобто, причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк.

Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в процесуальних відносинах сторін, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Крім того, розумні строки в цивільному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Поновлення процесуального строку без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного ст. 8 Конституції України.

Поновлення процесуального строку зі спливом зазначеного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.07.1984 у справі «Гінчо проти Португалії» зазначив, що держави-учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень пункту 1 статті 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку.

У рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Отже, безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення від 21.10.2010 у справі «Дія 97» проти України»).

Враховуючи наведене, суд вважає, що причини невчинення процесуальних дій відповідачем у визначений строк не є поважними, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 83, 127, 178, 191, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3., про поновлення процесуального строку для подання клопотань про призначення судової експертизи та виклику свідків у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: