РІШЕННЯ

( заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025

м.Харків

Справа № 639/6626/24

провадження 2/639/252/25

Жовтневий районний суд м.Харкова

у складі: головуючого - судді Єрмоленко В.Б.

за участю секретаря-Семенюк А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , недієздатного ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа- ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в своїх інтересах, а також інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 , недієздатного брата ОСОБА_3 ,з позовом до ОСОБА_4 , третя особа- ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, що після початку бойових дій в м.Харкові позивачі у квітні 2022 виїхали до Полтавської області. Відповідач-брат ОСОБА_4 з 2017 р. в квартирі не проживає, певний час перебував в місцях позбавлення волі, після звільнення проживав з жінкою, але будь-яких стосунків з ним вони не підтримують і його місцеперебування їм невідомо. На відповідача нараховуються комунальні платежі, що створює для позивача додаткове фінансове навантаження. Крім того, вона не може перереєструвати особовий рахунок на квартиру на своє ім`я після смерті матері, оскільки потрібна письмова згода відповідача.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чиномзгідно зі ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не сповістив, правом надання відзиву на позов не скористався.

При одночасному існуванні умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення.

3 особа- ОСОБА_5 проти позову не заперечував, стверджуючи, що брат матері не проживає в квартирі з 2017 року, працював на ринку, відвідував їх, проте місце його фактичного проживання він не знає.

Суд, вислухавши вступне слово та пояснення позивача та його представника, третьої особи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази приходить до наступного.

Спірною є чотирикімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1 загальною площею 81,5 кв.м., житловою площею 51,7 кв.м., яка протоколом засідання житлової комісії виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів Харківської області від 09.01.1985 № 2-1 надана ОСОБА_6 на сім`ю, яка складалась з шести осіб ( подружжя- ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , діти- ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 ).

На теперішній час в квартирі зареєстрована ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , брати ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , опікуном якого після смерті у 2015 р. матері ОСОБА_6 за рішенням суду від 18.02.2016 є позивач. Батько ОСОБА_7 помер у 2005 р., брат ОСОБА_8 знятий з реєстрації та змінив місце проживання.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли спірні правовідносини щодо права користування житловим приміщенням у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка не приватизована та відноситься до державного житлового фонду.

Згідно інформації Відділу поліції № 1 Харківського районного управління поліції № 3 ГУНП в Харківській області від 07.10.2024, ОСОБА_1 , 1979 р. народження за останній час , за даними ІТС ІПНП, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувався, встановить фактичне місце проживання не виявилося можливим. Мешканка кв. АДРЕСА_2 повідомила, що сусіда з кв. АДРЕСА_3 ОСОБА_4 вона не бачила протягом чотирьох років, в спірній квартирі ніхто не проживає.

Як вбачається з довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 від 19.02.2025 ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, на особливий період ІНФОРМАЦІЯ_2 не призивався, на військову службу за контрактом з 2017р. по 2024 р. не направлявся.

Проведеною перевіркою облікових даних органів державної реєстрації актів цивільного стану Харківської області та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, державної реєстрації смерті ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 21.11.2024 не виявлено.

На підтвердження факту не проживання відповідача до позову долучено три акту, складеного ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 сусідками по кв. АДРЕСА_3 від 12.01.2021, 16.06.2021, 21.09.2021, з яких випливає, що ОСОБА_4 з осені 2017 р., коли він вивіз свої особисті речі, не проживає, його речі, спальне місце в квартирі відсутні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що відповідач начебто одружувався, а з 2016-2018 р.р. його вона не бачила.

У розумінні п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло (рішення у справі Пауел та Райнер проти Великобританії від 21.02.1990, Рохля проти України від 17.05.2011).

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим це питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України.

Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

У спорах щодо визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, саме на позивача покладено обов`язок доведення факту відсутності відповідача понад встановлені строки у житловому приміщенні без поважних причин.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з нормами ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2021 року в справі № 203/1665/19-ц (провадження № 61-11593св21) міститься висновок про те, що процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст. 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Наданий на підтвердження позовних вимог тільки акт про не проживання не може бути належним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України, який містить інформацію щодо предмета доказування, оскільки акт про непроживання особи у жилому приміщенні складається і підписується уповноваженим представником житлово-комунального підприємства, управляючої компанії, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, а висновки в ньому робляться після з`ясування таких обставин як наявність у квартирі речей відповідача, причини відсутності відповідача на час перевірки тощо.

Акт, наданий ОСОБА_1 , складений та підписаний трьома сусідами, а не уповноваженим представником житлово-комунального підприємства, а обставини у цьому акті вказані без з`ясування причин не проживання відповідача.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 759/19579/17.

Сам по собі факт непроживання відповідача у спірній квартирі не є належною підставою для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, оскільки підставою для задоволення таких вимог є непроживання фізичної особи понад шість місяців в житловому приміщенні без поважних причин.

Слід зауважити, підставою для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, може слугувати лише свідома або недбала поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого жилого приміщення, чого під час розгляду справи не встановлено.

Крім того, втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року.

Втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56).

Матеріали справи не місять належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_4 без поважних причин не проживає за місцем реєстрації та не доведено які обставини передували цьому, за умови, що він, за поясненнями третьої особи, відвідував своїх рідних.

З огляду на встановлені обставини суд приходить до висновку , що позивачем не доведені позовні вимоги, необґрунтовані, тому у задоволенні позову суд відмовляє.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 259, 264, 265, 274, 280-282 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 , яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , недієздатного ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа- ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони: Позивач- ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована АДРЕСА_4 , прож.ВПО м.Горішні Плавні Полтавської області, АДРЕСА_5 );

Відповідач- ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 28.02.1996 1 МВМ Жовтневого РВ ХМУ УМВС України в Харківській області, зареєстрований АДРЕСА_4 );

Третя особа- ОСОБА_5 ( РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований АДРЕСА_4 , прож.ВПО м.Горішні Плавні Полтавської області, вул.Леонова, 69).

Повне судове рішення складено 07.05.2025

СУДДЯ -