КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 372/4230/24

номер провадження 22-ц/824/6450/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - Рури Наталії Вікторівни

на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 грудня 2024 року /суддя Висоцька Г.В./

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.11.2017 року у розмірі 44668,56 грн, з яких 39881,24 грн - заборгованість за тілом кредиту, 4787,32 грн - прострочені відсотки, а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 грудня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 2612,21 грн та судові витрати у розмірі 140,50 грн. У решті позовних вимог відмовлено /а.с. 181-187/.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, представник АТ КБ «ПриватБанк» - Рура Н.В. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема щодо узгодження умов кредитування, включаючи процентну ставку. Апелянт зазначає, що Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03.11.2021 року, підписана відповідачем, містить погодження процентної ставки (42% річних), що є частиною кредитного договору від 23.11.2017 року. Відповідач активно користувався кредитними коштами, що свідчить про схвалення умов договору, заперечень щодо процентної ставки не надавав. Апелянт посилається на практику Верховного Суду, зокрема постанови від 27.11.2019 року у справі № 373/212/16 та від 23.12.2019 року у справі № 572/1169/17, які підтверджують презумпцію правомірності договору (ст. 204 ЦК України) та можливість схвалення умов через дії сторін. Суд першої інстанції помилково застосував висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17, оскільки обставини справ не є ідентичними.

ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку письмового провадження поінформований належним чином через направлення повідомлення на його поштову адресу ( АДРЕСА_1 ). Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надійшло.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення на підставі наступного.

Судом встановлено, що 23.11.2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті банку (https://privatbank.ua/terms). /а.с. 26/

Відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок, який згодом збільшився до 57000 грн.

З виписки по рахунку вбачається, що відповідач активно користувався кредитними коштами з 13.04.2021 року, зокрема знімав кошти в банкоматі з 16.12.2021 по 31.12.2021 року, але не повертав їх своєчасно, через що з 01.12.2023 року виникла прострочена заборгованість. Станом на 21.07.2024 року заборгованість склала 44668,56 грн, з яких 39881,24 грн - тіло кредиту, 4787,32 грн - прострочені відсотки. /а.с. 22-25, 156-167/

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, керувався ст. 207 ЦК України, про те, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо він підписаний стороною; ст. 634 ЦК України, про те, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у стандартних формах; ст. 1054 ЦК України, яка передбачає обов`язок позичальника повернути кредит та сплатити проценти; ст. 530 ЦК України, про те, що кредитор має право вимагати виконання зобов`язання, якщо строк визначений моментом пред`явлення вимоги.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що Анкета-заява від 23.11.2017 року не містить умов щодо сплати відсотків, а Заява про приєднання від 03.11.2021 року не пов`язана з договором від 23.11.2017 року. Суд визнав, що позивач не довів узгодження процентної ставки, і відмовив у стягненні відсотків у розмірі 4787,32 грн. Щодо тіла кредиту суд встановив, що відповідач використав 58419,88 грн, повернув 55807,67 грн, і стягнув залишок у розмірі 2612,21 грн, враховуючи, що частина платежів спрямовувалася на погашення відсотків, нарахування яких визнано незаконним.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит, а позичальник - повернути його та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у стандартних формах, і який може бути укладений шляхом приєднання іншої сторони до запропонованих умов. Стаття 204 ЦК України встановлює презумпцію правомірності правочину, доки вона не спростована.

Заява про приєднання від 23.11.2017 року, підписана відповідачем /а.с. 26/, містить посилання на істотні умови кредитування, зокрема процентну ставку 42% річних, що є частиною кредитного договору від 23.11.2017 року. Відповідно до ст. 630 ЦК України, такі договори є типовими. Активне користування відповідачем кредитними коштами, включаючи зняття коштів у 2021 році, та часткове погашення заборгованості свідчать про схвалення умов договору, що узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 29.07.2020 року у справі № 753/10779/16-ц, де зазначено, що дії, спрямовані на виконання правочину, є його схваленням.

Відповідач не заперечував розмір заборгованості чи умови договору, що підтверджує їх прийняття. Посилання суду на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 є недоречним, оскільки в тій справі позивач не надавав доказів погодження умов, тоді як у цій справі Заява від 27.11.2017 року є таким доказом.

Суд першої інстанції помилково застосував висновок Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03.07.2019, оскільки обставини цієї справи не є ідентичними до справи за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 .

У справі №342/180/17 Велика Палата Верховного Суду розглядала ситуацію, де позивач (банк) не надав достатніх доказів того, що умови кредитного договору, зокрема процентна ставка, були належним чином узгоджені з позичальником. Відсутність таких доказів призвела до висновку, що нарахування відсотків було неправомірним.

Натомість у справі ОСОБА_1 встановлено, що Заява про приєднання від 23.11.2017, підписана відповідачем. Ця заява, а також активне користування відповідачем кредитними коштами (зняття коштів у 2021 році та часткове погашення), свідчать про схвалення умов договору. Таким чином, на відміну від справи №342/180/17, у цій справі були надані докази узгодження умов.

Щодо розрахунку тіла кредиту, суд першої інстанції помилково врахував частину платежів відповідача як погашення відсотків, не враховуючи умов договору та стадійності погашення, які визнав незаконними, що призвело до зменшення суми стягнення до 2612,21 грн. Оскільки нарахування відсотків є правомірним, розрахунок позивача (39881,24 грн - тіло кредиту, 4787,32 грн - відсотки) є правильним, що підтверджується випискою по рахунку та розрахунком заборгованості.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права (ст.ст. 634, 1054 ЦК України) та не повно з`ясував обставини справи, що є підставою для скасування рішення відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій покладаються на відповідача пропорційно до задоволених вимог. Апелянт сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн, які у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Рури Наталії Вікторівни на рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 грудня 2024 року - задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 грудня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.11.2017 року у розмірі 44668,56 гривень, з яких 39881,24 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 4787,32 гривень - заборгованість за простроченими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2422,40 гривень за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 3633,60 гривень за розгляд апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: