ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 711/7607/24
Провадження № 22-ц/821/808/25
Категорія: 304090200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Новікова О.М., Гончар Н.І.

за участю секретаря: Кофанової А.О.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»

представник позивача: Романенко Михайло Едуардович

відповідач: ОСОБА_1

представник відповідача: адвокат Гарбазей Дмитро Олександрович

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гарбазея Дмитра Олександровича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2025 року (ухваленого під головуванням судді Ватажок-Сташинської А.В. в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

27 вересня 2024 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 18.04.2016 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду №200506528 щодо кредитування. Банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 10 200 грн 00 коп.

20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло прав вимоги за кредитним договором, укладеним між позичальником та ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», в тому числі, і за кредитним договором з відповідачем.

Станом на 23.08.2024 заборгованість ОСОБА_1 становить 31 082 грн 68 коп., з яких: заборгованість за кредитом 10 132 грн 37 коп., заборгованість за відсотками 20 950 грн 31 коп.

Також позивачем нараховано інфляційні втрати, що становлять 13 559 грн 62 коп. та 3 % річних у сумі 2 800 грн 90 коп.

Враховуючи вищезазначене, позивач просить поновити строк позовної давності, позов задовольнити та стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 47 443 грн 20 коп.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за договором №200506528 від 18.04.2016 у сумі 31 082 грн 68 коп., з яких: 10 132 грн 37 коп. заборгованість по кредиту, 20 950 грн 31 коп. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» витрати зі сплати судового збору у сумі 1 587 грн 16 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Діджи Фінанс» витрати на правничу допомогу у сумі 4 914 грн 00 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки відповідачем порушене зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування ними, що встановлені умовами кредитного договору, то вимоги в частині стягнення боргу за тілом кредиту та несплаченим відсоткам підлягають задоволенню.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних втрат від простроченої суми заборгованості за вказаний період суд вважав безпідставними, оскільки такі не відповідають приписам пунктів 15 та 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та не підлягають до задоволення.

Крім того, з огляду на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, беручи до уваги введення в Україні режиму воєнного стану 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та подальше продовження режиму воєнного стану, суд першої інстанції вважав, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, місцевий суд, виходячи з пропорційності задоволених позовних вимог, вважав, що понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню на суму 4914 грн 00 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 26 березня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Гарбазей Д.О., вважаючи, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, рішення постановлене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для вирішення спору по суті, із неправильним застосуванням норм матеріального права, просив скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2025 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Мотивація апеляційної скарги аналогічна мотивам, викладеним у відзиві на позовну заяву.

Зокрема, вказує про те, що позивачем не доведено його право на звернення до суду з даним позовом, оскільки в матеріалах справи відсутній належним чином оформлений реєстр, що є додатком №1 до договору №7_БМ від 20.07.2020.

Також стверджує, що позивачем не надано належних первинних платіжних документів на заявлену до стягнення суму. Надана до суду виписка по рахунку відповідача з 23.05.2016 по 27.07.2020 таким доказом не являється, оскільки відсутні докази її передання від ПАТ «Банк Михайлівський» до ТОВ «Діджи Фінанс».

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про не пропущення позивачем строків позовної давності. Вказує, що після введення в ПАТ «Банк Михайлівський» тимчасової адміністрації, надання будь-якого кредиту в рамках договору про надання та використання платіжної картки цього банку є неможливим. Тому, строк кредитування обмежено датою 23.05.2016 року (заборона на видаткові операції) і вважає, що саме з 23.05.2016 починає свій відлік строк позовної давності, який сплив 23.05.2019 року, до дати укладення договору №7_БМ від 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс».

Також скаржник заперечує розмір витрат на правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 15 квітня 2025 року, представник ТОВ «Діджи Фінанс» Романенко М.Е., вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, необґрунтованими, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2025 року залишити без змін, вважаючи рішення суду законним, обгрунтованим, таким, що відповідає зібраним доказам, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження належності та допустимості поданого доказу Виписки за рахунком, ТОВ «Діджи Фінанс» надало лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.06.2024 року №57-6913/24.

17 квітня 2025 року до апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Гарбазея Д.О. про визнання доказу недопустимим/неналежним/недостовірним в якому останній вважає, що лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.06.2024 року №57-6913/24 є новим доказом, який не був предметом дослідження суду першої інстанції, а позивач, в свою чергу, не заявив клопотання про приєднання даного доказу та не обгрунтував неможливість його подання до суду першої інстанції.

Фактичні обставини справи, які встановлені судом першої інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, 18.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено договір у формі заяви (оферти) №200506528 про надання та використання платіжної картки МС Platinum, найменування продукту: МС Platinum Cash Back (не іменна) / Зарплатна, з кредитним лімітом в розмірі 10 200 грн 00 коп., при цьому умовами договору передбачено, що розмір кредитного ліміту за рішенням Банку може бути змінений, про що Клієнт буде повідомлений шляхом направлення SMS-повідомлення або в порядку, передбаченому Умовами по картках, максимальна ставка по ліміту 58,8% річних, реальна процентна ставка по кредиту (в процентному виразі, із розрахунку, що кошти будуть використовуватися в повному обсязі максимального кредитного ліміту протягом всього строку дії) 90,02%, абсолютне подорожчання кредиту (в грошовому виразі, із розрахунку, що кошти будуть використовуватися в повному обсязі максимального кредитного ліміту протягом всього строку його можливої дії) 24815,08 грн.

Умовами договору передбачено, що відповідач пропонує банку укласти з ним договір про надання та використання платіжної картки в рамках якого: відкрити на його ім`я поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватися з використанням електронного платіжного засобу (валюта рахунку гривня), що призначений для зарахування заробітної плати, соціальних та інших виплат, але не виключно та буде використовуватися в рамках договору про картку, в тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням картки з дебетно-кредитним порядком обслуговування рахунку; випустити на ім`я відповідача платіжну картку, тип якої вказано в ОП заяви; для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, встановити ліміт, в межах якого позичальник має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою та здійснювати у відповідності до статті 1069 ЦК України кредитування рахунку картки.

18 квітня 2016 року відповідачем підписані Анкета № 2640451, в якій зазначено загальну інформацію про кредит (бажана сума кредиту 10 200 грн 00 коп., строк (міс.) не вказано, мета кредиту не вказано, сума додаткових послуг 0 грн), персональні дані позичальника; Довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту: «МС PlatinumCashBack (не іменна) / Зарплатна» та Тарифи по продукту «PlatinumCashBack / Зарплатна».

18 квітня 2016 року відповідач отримав платіжну картку ПАТ «Банк Михайлівський», що підтверджується розпискою про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду.

Також у зв`язку з укладенням Договору про надання та використання платіжної картки від 18.04.2016 між відповідачем та ТДВ Страхова Компанія М-Лайф укладено Договір добровільного страхування життя (програма страхування від нещасних випадків держателів платіжних карток).

23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління Національного банку України №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації.

20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020. За цим Договором в порядку та на умовах, що визначені в Договорі, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників божників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16 відповідно до якої ТОВ «Діджи Фінанс» визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський».

Згідно Реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору №7_БМ про відступленням прав вимоги від 20.07.2020 до нового кредитора ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором №200506528, укладеним 18.04.2016 з відповідачем на суму 31082 грн 68 коп. (том 2, а.с. 202-204)

Також позивачем надано розрахунок, за яким заборгованість відповідача станом на 23.08.2024, становить 47 443 грн 20 коп., з яких: 31082 грн 68 коп. заборгованість за кредитом; 13559 грн 62 коп. сума інфляційних втрат; 2800 грн 90 коп. 3 % річних.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушене зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплаті процентів за користування ними, що встановлені умовами кредитного договору та правилами до вказаного договору.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах закону.

Так, судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 18.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем було укладено договір №200506528 про надання та використання платіжної картки МС Platinum, найменування продукту: МС Platinum Cash Back (не іменна) / Зарплатна, з кредитним лімітом в розмірі 10 200 грн 00 коп., при цьому умовами договору передбачено, що розмір кредитного ліміту за рішенням Банку може бути змінений, про що Клієнт буде повідомлений шляхом направлення SMS-повідомлення або в порядку, передбаченому Умовами по картках, максимальна ставка по ліміту 58,8% річних, реальна процентна ставка по кредиту (в процентному виразі, із розрахунку, що кошти будуть використовуватися в повному обсязі максимального кредитного ліміту протягом всього строку дії) 90,02%, абсолютне подорожчання кредиту (в грошовому виразі, із розрахунку, що кошти будуть використовуватися в повному обсязі максимального кредитного ліміту протягом всього строку його можливої дії) 24815,08 грн

20 липня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року. За цим Договором в порядку та на умовах, що визначені в Договорі, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників божників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16, відповідно до якої ТОВ «Діджи Фінанс» визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський».

За відступлення права вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» сплачено ПАТ «Банк Михайлівський» 5 307 308,39 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 25 від 09 липня 2020 року.

Згідно з Реєстром боржників в ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору № 7_БМ про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за Кредитним договором № 200506528 від 18 квітня 2016 року сума видачі кредиту 10132,37 грн, сума заборгованості за тілом кредиту становить 10132,37 грн грн, заборгованість за доходами 20950,31 грн, загальний залишок заборгованості 31082,68 грн. (том 2, а.с. 202-204).

З матеріалів справи також вбачається, що 18 квітня 2016 року ОСОБА_1 отримав платіжну картку ПАТ «Банк Михайлівський» № НОМЕР_1 , що підтверджується розпискою про отримання платіжної картки.

Також у зв`язку з укладенням Договору про надання та використання платіжної картки від 18 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ТДВ «Страхова Компанія «М-Лайф» укладено Договір добровільного страхування життя (програма страхування від нещасних випадків держателів платіжних карток).

На підтвердження наявності заборгованості за кредитом позивачем надано виписку по особовим рахункам, зокрема за рахунками № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 за період з 23 травня 2016 року по 27 липня 2020 року за договором 200506528 від 18 квітня 2016 року.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

У ч. 1 ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, що відповідає положенням ч. 5 ст. 81 ЦПК України.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, як це закріплено положеннями ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

За загальним правилом, встановленим у ст. ст. 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

На підтвердження заборгованості та її розміру ТОВ «Діджи Фінанс» надало до суду першої інстанції заяву (оферту) № 200506528, анкету № 2640451, тарифи, довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупність споживчого кредиту в рамках карткового продукту, розписку про отримання картки від 18 квітня 2016 року; договір №7_БМ про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» та витяг з додатку № 1 до договору факторингу №7_БМ із відступленням права вимоги за кредитними договорами від 20 липня 2020 року, а також виписку по особовим рахункам за період з 23 травня 2016 року по 27 липня 2020 року за кредитним договором № 200506528 від 18 квітня 2016 року.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що подані позивачем докази є належними і допустимими, такими, що підтверджують обставини, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Доводи скаржника про те, що надана до суду виписка по рахунку відповідача з 23.05.2016 по 27.07.2020 не може вважатися належним та допустимим доказом, оскільки відсутні докази її передання від ПАТ «Банк Михайлівський» до ТОВ «Діджи Фінанс» апеляційний суд відхиляє з огляду на те, що позивачем до відзиву на апеляційну скаргу долучено лист Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.06.2024 року №57-6913/24 зі змісту якого вбачається, що всі виписки по рахунках усіх кредитних договорів право вимоги за якими перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс», були передані новому кредиторові. Вказане свідчить про відсутність порушення порядку отримання вказаного доказу.

За таких обставин, апеляційний суд не має обгрунтованих сумнівів вважати надану виписку по особовим рахункам за період з 23 травня 2016 року по 27 липня 2020 року за кредитним договором № 200506528 від 18 квітня 2016 року неналежним та недопустимим доказом.

Одночасно, дослідивши обгрунтованість поданого представником ОСОБА_1 адвокатом Гарбазеєм Д.О. клопотання про визнання виписки по особовим рахункам за період з 23 травня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 недопустимим/неналежним/недостовірним доказом, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на таке.

За приписами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

В даному випадку, подання позивачем до суду апеляційної інстанції листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 26.06.2024 року №57-6913/24 зумовлено доводами апеляційної скарги про неналежність та недопустимість доказу - Виписки по рахунку відповідача з 23.05.2016 по 27.07.2020 з підстав відсутності доказів її передання від ПАТ «Банк Михайлівський» до ТОВ «Діджи Фінанс». Під час розгляду справи в суді першої інстанції, вказане питання відповідачем не порушувалось, а відтак підстави для подання вказаного доказу були відсутні.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приймає до уваги зазначений вище доказ з підстав його подання до суду апеляційної інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від ТОВ «Діджи Фінанс».

За ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом, заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16 єдиним законним кредитором по відступлених договорах ПАТ «Банк Михайлівський» визнано ТОВ «Діджи Фінанс». Відповідно до зазначеної постанови:

- застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19 травня 2016 року №1905, а саме: зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно з договором факторингу від 19 травня 2016 року №1905 та актів прийому-передачі від 20 травня 2016 року №1 і №2.

- визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог від 19 травня 2016 року №1 та від 20 травня 2016 року №2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року №1 і №2 до зазначеного договору факторингу.

- визнано недійсним договір факторингу від 20 травня 2016 року №1, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Плеяда» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор».

- зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» документи, отримані ним від Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» згідно договору факторингу від 19 травня 2016 року №1905 та актів прийому-передачі до нього від 20 травня 2016 року № 1 і № 2.

- визнано відсутніми у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19 травня 2016 року №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19 травня 2016 року №1 та від 20 травня 2016 року №2, актах прийому-передачі від 20 травня 2016 року до зазначеного договору факторингу №1 і №2, та в договорі факторингу від 20 травня 2016 року №1 та додатках до нього.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, враховуючи висновки, до яких дійшов суд у постанові Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі №910/11298/16, ТОВ «Діджи Фінанс» є належним правонаступником ПАТ «Банк Михайлівський».

Відповідно до протоколу електронного аукціону від 15 червня 2020 року №UA-EA-2020-06-09-000032-b переможцем даного аукціону визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс». Ціна продажу лоту склала 5 359 000,00 грн.

За результатами проведеного аукціону між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено, у тому числі, договір про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року №7_БМ.

Відповідно до умов договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20 липня 2020 року ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» дійшли згоди щодо передачі прав вимоги за реєстром боржників по договору факторингу.

Як вбачається з Реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський до Договору № 7_БМ про відступлення права вимоги від 20 липня 2020 року, ТОВ «Діджи Фінанс» отримало право вимоги щодо стягнення заборгованості в сумі 31082,68 грн., з яких 10132,37 грн - по тілу кредиту, 20950,31 - по процентам за кредитним договором № 200506528 від 18 квітня 2016 року, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 .

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на відсутність в матеріалах справи належним чином оформленого реєстру, що є додатком №1 до договору №7_БМ від 20.07.2020. оскільки такий реєстр було надано позивачем (том 2, а.с. 202-204).

Оскільки розмір заборгованості відповідачем не спростовано, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, у зв`язку із чим позивач, який набув право вимоги за кредитним договором, має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Інші доводи, наведені стороною позивача в апеляційній скарзі, були предметом апеляційного перегляду, однак на правильність висновків суду першої інстанції щодо вирішення справи по суті не впливають.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, оцінив надані позивачем докази та дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гарбазея Дмитра Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 24 лютого 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді Н.І. Гончар

О.М. Новіков