Справа № 545/5757/24
Провадження № 2/545/548/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2025 Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Путрі О.Г.,

при секретарі Литвинову В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження справу за цивільним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказав, що 02.07.2024 року сторонами було укладено кредитний договір в електронній формі, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 10 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності. Проте відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 27710,80 грн., яку позивач прохав стягнути.

Ухвалою суду від 15.01.2025 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

У відзиві на позов, який надійшов на адресу суду, відповідач прохав відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не надано оригіналу кредитного договору, який би дозволив встановити дійсний зміст його істотних умов, також не надано доказів в підтвердження факту підписання відповідачем кредитного договору та доказів надання позивачу особистих даних відповідача, створення особистого кабінету. Вказує, що позивачем не надано доказів надання примірника кредитного договору та додатку до нього, доказів видачі позивачем за умовами договору грошових коштів, існує невідповідність нарахувань позивача наданим паперовим копіям договору, графіку платежів та незаконно нараховано суми після спливу строку кредиту.

Окрім того, відповідач зазначає, що враховуючи обмеження встановлені спеціальним законодавством, позивач не мав права застосовувати в період воєнного стану з 24.02.2022 року по даний час неустойку, підвищені відсотки та інші платежі, сплата яких передбачена договором, неустойка не була погоджена в письмовій формі сторонами та посилається на те, що не був повідомлений про вимоги позивача до моменту звернення до суду, вимоги позивача є передчасними та має місце прострочення кредитора (а.с. 153-164).

Представник позивача у судові засідання, призначені на 12.02.2025 року, 29.04.2025 року, у заяві від 27.01.2025 року прохав розгляд справи проводити за його відсутності (а.с. 192-193).

Відповідач ОСОБА_2 у судові засідання, призначені на 12.02.2025 року, 29.04.2025 року, не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України (а.с. 151, 219 - зворот), доказів поважності причин неявки до суду не надав, із клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертався.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України,у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

02.07.2024 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_2 укладено договір № 503307-КС-001 про надання кредиту (а.с. 17-21), за умовами якого кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник ОСОБА_2 зобов`язується повернути кредит, сплатити плату за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором та Правилами надання споживчих кредитів.

Розмір та порядок нарахування плати за користування (сума коштів, яка виражена в процентах, за користування кредитом), термін дії договору визначається в п. 2 договору.

Так, умовами кредитного договору визначено: строк кредиту - 16 тижнів; стандартна процентна ставка в день - 1,50000000, фіксована; знижена процентна ставка в день - 1, 16395000, фіксована; комісія за надання кредиту - 1500 грн; загальний розмір наданого кредиту - 10 000 грн.; термін дії договору до 22.10.2024 року (п.п.2.1 - 2.7 договору).

Пунктом 3.2 договору сторони передбачили, що протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються за ставкою вказаною в п.2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів.

Згідно з п. 3.2.1 договору, у разі якщо погашення Кредиту здійснюється згідно погодженого Сторонами графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого Кредиту, то зобов`язання Позичальника по сплаті Процентів за користування Кредитом розраховуються відповідно до Зниженої процентної ставки, що вказана в п. 2.4. Договору.

Відповідно до п. 3.2.2 договору, сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. Договору. При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, та до закінчення строку дії Договору.

Зі змісту Договору вбачається, що між сторонами узгоджений графік повернення кредиту.

До вказаного договору додані пропозиція (оферта) щодо укладання договору, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти), візуальна форма послідовності дій клієнта та анкета клієнта(а.с. 22-32).

Умови кредитування, серед іншого, відображені й в паспорті споживчого кредиту (а.с.14-16).

ТОВ «Бізнес Позика» своєчасно та в повному обсязі виконало зобов`язання за договором № 503307-КС-001 про надання кредиту, перерахувавши 02.07.2024 року відповідачу на картковий рахунок НОМЕР_1 , вказаний позичальником ОСОБА_2 в особистому кабінеті (а.с. 33 - зворот), грошові кошти у розмірі 10 000 грн. одним платежем, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі онлайн» №1300/12 від 19.12.2024 року (а.с. 33) та випискою по картковому рахунку (а.с. 210 - зворот).

Як вбачається з повідомлення від АТ «Ощадбанк» №46/1211/12813/2025 від 31.01.2025 року, в установі АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) емітована банківська картка № НОМЕР_1 (а.с. 200).

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 18.12.2024 року утворилась заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором, що підтверджується випискою з балансового рахунку, та становить 27 710, 80 грн, з яких: 10 000 грн - заборгованість за кредитом; 16 210 80 грн - заборгованість по відсотках; 1500 грн - заборгованість по комісії за надання кредиту (а.с.12-13).

Розрахунок розміру заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором, наданий позивачем суду, відповідає умовам договору та вимогам закону. Відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надав, до позивача із заявою про розірвання кредитного договору не звертався.

Таким чином, судом встановлено, що станом на день подачі позову до суду відповідач борг за кредитним договором в розмірі 27 710, 80 грн. не поверну в.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Як вбачається з матеріалів справи, перед заповненням заявки та до укладання договору, відповідач самостійно ознайомився з інформацією про умови кредитування, розміщеній на сайті позивача за посиланням: https://my.tpozyka.com, після чого заповнив заявку, тим самим зареєструвавшись в ПС та створивши Особистий кабінет (після авторизації, яка проходить шляхом введення логіна Особистого кабінету, тобто за номером мобільного телефону, зазначеного ОСОБА_2 і одноразового ідентифікатора), доступ до якого присутній лише у споживача, а не кредитодавця.

При реєстрації та вході в Особистий кабінет позичальника при укладенні договору відповідачем було використано номер телефону НОМЕР_3 та електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронного договору (а.с. 32).

Кредитний договір № 503307-КС-001 містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-2611, номер телефону: НОМЕР_4 , 02.07.2024 13:03:24» (а.с.21 - зворот).

Згідно наданої позивачем візуальної форми послідовності дій клієнта вбачається, що 02.07.2024 року клієнт, використовуючи номер телефону НОМЕР_3 , зайшов у особистий кабінет на сайті https://my.tpozyka.com, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с.32).

Одноразовий ідентифікатор UA-2611 направлявся відповідачеві шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер НОМЕР_3 , який вказувався при реєстрації на сайті.

Суд звертає увагу, що електронна пошта та цей номер також вказаний відповідачем як його номер телефону у процесуальних документах, що подавались до суду під час розгляду справи .

Отже, кредитний договір був підписаний відповідачем шляхом введення одноразового ідентифікатора в особистому кабінеті на веб-сайті в мережі Інтернет, відправленого відповідачеві на його номер телефону, у відповідності до норм статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та статті ст. 207 Цивільного кодексу України

Верховний Суд в постанові від 12.01.2021 року по справі № 524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними за та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині».

Таким чином, встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними.

У зв`язку з чим, твердження відповідача про відсутність доказів укладення між сторонами кредитного договору є безпідставними.

Також безпідставними є доводи відповідача про відсутність доказів передачі позивачем йому кредитних коштів, оскільки судом встановлено, що 02.07.2024 року позивач видав відповідачу кредит у розмірі 10 000,00 грн. на картковий рахунок вказаний позичальником в особистому кабінеті (№ 000830), що підтверджується витягом з анкети клієнта, довідкою ТОВ «Платежі онлайн» №1300/12 від 19.12.2024 року та випискою по картковому рахунку, де зазначено реквізити відповідача, включаючи його РНОКПП, реквізити кредитного договору, сума перерахування відповідає сумі кредиту, номер платіжної картки відповідача відповідає номеру картки, зазначеному у витягу з анкети клієнта.

Як вбачається з повідомлення від АТ «Ощадбанк» №46/1211/12813/2025 від 31.01.2025 року, в установі АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) емітована банківська картка № НОМЕР_1 (а.с. 200)

Тобто факт видачі позивачем відповідачеві грошових коштів в розмірі 10 000 грн. за кредитним договором є доведеним.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо необґрунтування позивачем заборгованості за відсотками та недотримання графіку платежів, вказаному в кредитному договорі.

Так, згідно п.3.2 договору, протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом нараховуються за ставкою вказаною в п.2.4 договору на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п.3.2.3 та Додатку №1 до договору.

З п.п.3.2.3, 3.2.4 договору вбачається, що сторони на момент укладення договору встановили наступний графік платежів, припускаючи, що позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься знижена процентна ставка. У випадку не повернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою.

Відповідач не вносив платежів на погашення заборгованості за кредитним договором, тобто не дотримувався встановленого графіку платежів.

З огляду на викладене, нарахування відсотків за кредитним договором здійснювалось позивачем належним чином та у повній відповідності до умов кредитного договору.

Разом з тим, позивач не нараховував та не прохає стягнути з відповідача неустойку.

Щодо надання позичальнику примірнику кредитного договору, який був підписаний ним одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України про «Електронну комерцію».

Після підписання позичальником кредитного договору за допомогою одноразового ідентифікатора відповідно до Закону України про «Електронну комерцію» кредитний договір з відміткою про його підписання одноразовим ідентифікатором був розміщений в особистому кабінеті Позичальника на веб-сайті ТОВ «Бізнес Позика».

Крім того, позивачем надано суду докази направлення на електронну адресу відповідача кредитного договору та правил, які додатково були відправлені відповідачу одразу після укладення Кредитного договору. Адреса електронної пошти була надана відповідачем під час укладення кредитного договору, що підтверджується анкетою клієнта (витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи - https://my.bizpozyka.com/), копія якої була додана до позовної заяви та міститься в матеріалах справи.

Адреса електронної пошти, на яку відповідачу додатково був відправлений кредитний договір та правила, є тією самою адресою електронної пошти, яка вказана у відзиві на позовну заяву як така, що належить відповідачу.

В свою чергу відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості та не надав власний контрозрахунок.

Зазначена позиція повністю узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 11.07.2018 року у справі № 753/7883/15 у відповідності до якого, доводи сторони про необґрунтованість розрахунку заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно ч. 2 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Тобто, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22).

Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України "Про споживче кредитування", які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 1500 грн., а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, відповідає вимогам діючого законодавства.

Так, за умовами кредитного договору № 503307-КС-001 від 02.07.2024, а саме п.2.5 передбачено комісію за надання Кредиту 1500 грн.

Згідно 7.3.1 Договору визначено, що підписуючи цей Договір, позичальник підтверджує, що до укладання Договору позичальник отримав від кредитодавця (в т.ч. кредитного посередника) інформацію та документи, надання яких передбачені законодавством України, зокрема, передбачену ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», Паспорт споживчого кредиту, ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також про умови Договору і Правила, що розміщені на сайті кредитодавця.

Пунктом 7.4.4 вище зазначеного договору передбачено, що позичальник ознайомлений з Договором та Правилами, повністю розуміє всі умови, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань, вважає їх справедливими та погоджується неухильно дотримуватись їх та, відповідно, уклав Договір з вільним волевиявленням.

Враховуючи викладене, підлягає задоволенню позовна вимога у частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії за отримання кредитних коштів, оскільки остання передбачена п.2.5 Кредитного договору в розмірі 1500 грн.

Отже, суд приходить до висновку, що загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за кредитним договором № 503307-КС-001 від 02.07.2024 року складає 27 710,80 грн.

Таким чином, аналіз змісту вищезазначених норм права та встановлених судом фактів свідчить про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача згідно зі ст. 141 ЦПК України

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 133, 141, 263-265, 268, 272-279, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Бізнес Позика» (місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, оф. 411, ) заборгованість за кредитним договором № 503307-КС-001 від 02.07.2024 року в розмірі 27 710 (двадцять сім тисяч сімсот десять) гривень 80коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Бізнес Позика» судові витрати в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя: О. Г. Путря