Дата документу 07.05.2025 Справа № 331/3123/23
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 331/3123/23 Пр. № 22-ц/807/818/25Головуючий у 1-й інстанції: Яцун О.О. Суддя-доповідач: Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.

за участі секретаря Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого (нова назва Олександрівського) районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ (надалі ГУ ПФУ В ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом (т.с.1 а.с.1-11), в якому просила: -визнати протиправним та скасувати наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області №155-к від 18.04.2023 року за підписом Голови Комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області Сударикова І.Ю., яким вирішено звільнити ОСОБА_1 18.04.2023 року у зв`язку зі скороченням чисельності і штату працівників на підставі п.1 ст.40 КЗпП України; - поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору по роботі зі страхувальниками Бердянського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області або на іншій рівнозначній посаді; - стягнути з Фонду соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу; - судові витрати стягнути з відповідачів.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Яцун О.О. (т.с. 1 а.с.40).

Ухвалою суду першої інстанції від 18 травня 2023 року (т.с. 1 а.с. 41) провадження у цій справі відкрито.

Ухвалою суду першої інстанції від 24 листопада 2023 року (т.с.1 а.с.170-171): - залучено до участі у цій справі ГОЛОВНЕ УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ в якості відповідача, як правонаступника УВД ФССУ у Запорізькій області; - виключено зі складу учасників справи Фонд соціального страхування України, голову комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України Бахматського О.О., голову комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області Сударикова І.Ю.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2024 року (т.с.1 а.с.199-202) у задоволенні позовних вимог позивача у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника Чернікова Д.Ю. у своїй апеляційній скарзі (т.с.2 а.с.1-27)просила поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В автоматизованому порядку 11.03.2025 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (т.с. 2 а.с. 38). Ухвалою апеляційного суду від 11.03.2025 року (т.с.2 а.с.39-41) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 18.03.2025 року (т.с.2 а.с.42). Ухвалою апеляційного суду від 24.03.2025 року (т.с.2 а.с.48-49) апеляційна скарга апелянта залишена без руху, апелянт усунув недоліки апеляційної скарги у встановлений апеляційним судом строк 04.04.2025 року (т.с.2 а.с.51-61). Ухвалою апеляційного суду заяву апелянта про поновлення строку на апеляційне провадження задоволено, строк на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції у цій справі апелянту поновлено, апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою у цій справі відкрито 09.04.2025 року (т.с.2 а.с.80-83), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с.2 а.с.84).

Відповідач своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони позивача у цій справі не скористався. Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

24.04.2025 року позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надала апеляційному суду клопотання (т.с. 2 а.с. 95-97), в якому просила закрити провадження у цій справі, передати справу для продовження розгляду до Запорізького окружного адміністративного суду, розглядати клопотання без участі позивача та її представника.

В обґрунтування вказаного клопотання сторона позивача зазначала: « … 09.12.2024 року Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у справі №712/4776/23 винесено Постанову (яка опублікована була лише 03.01.2024 т.с. 2 а.с. 99-103), у якій суд дійшов наступних висновків: Спори за вимогами, які спрямовані на поновлення працівників фонду, звільнених внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, на роботі в органах Пенсійного фонду та стосуються прийняття на публічну службу, мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що на час звільнення таких працівників останні не перебували на державній службі та Пенсійний фонд України і його територіальні органи не здійснювали щодо них публічно-владних управлінських функцій …».

25 квітня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних судів" № 4273-IX, за змістом якого:

- внесено до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» такі зміни: «1. Пункт 3-1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено підпунктом 3 такого змісту: «3) змінити найменування місцевих загальних судів, перелік яких визначається додатком до цього Закону. Зміна найменування місцевого загального суду не призведе до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду»;

Доповнено додатком такого змісту: «Додаток до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ Перелік місцевих загальних судів, що перейменовуються

Змінити найменування таких місцевих загальних судів…

7) у Запорізькій області: Куйбишевський районний суд Запорізької області на Кам`янський районний суд Запорізької області; Жовтневий районний суд Запорізької області на Олександрівський районний суд м. Запоріжжя; Ленінський районний суд м. Запоріжжя на Дніпровський районний суд м. Запоріжжя; Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя на Вознесенівський районний суд м. Запоріжжя…».

Державна реєстрація змін до відомостей про місцеві загальні суди, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, які випливають із цього Закону, здійснена 30 квітня 2025 року (т.с. 2 а.с. 104).

У дане судове засідання належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі позивач через Офіційний веб - сайт Судової влади України, що узгоджується із вимогами ст. 128 ЦПК України, оскільки зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання останньої є тимчасово окупована внаслідок військової агресії РФ проти України територія Запорізької області м. Бердянськ, та додатково через свого представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, (т.с. 2 а.с. 91-94), всі учасники цієї справи не з`явились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Відповідач про причини неявки свого представника апеляційний суд не сповістив, представник позивача подав апеляційному суду клопотання (т.с. 2 а.с. 95-98), в якому просив апеляційний суд розглядати дану справу без участі позивача та його представника.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371- 372 ЦПК України апеляційний суду ухвалив: клопотання представника позивача задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились.

В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засіданні всіх учасників справи…, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга сторони позивача у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

В силу вимог ст. 377 ЦПК України:

- судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку … з закриттям провадження у справі … з підстав, передбачених ст. 255… Кодексу (ч.1);

- порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч.2);

- у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи… (ч.4);

За змістом ст. 255 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами статті 35 і глави 9 розділу III цього Кодексу з особливостями, зазначеними у статті 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі, керувався ст. ст. 12-13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України країни та виходив із такого.

При звільненні позивача ОСОБА_1 з посади завідувача сектору по роботі зі страхувальниками Бердянського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, були дотримані норми трудового законодавства, а тому відсутні підстави для визнання наказу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області № 155-к від 18.04.2023 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Крім того, позивач ОСОБА_1 вказує про порушення стороною відповідача вимог ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо переведення працівника на іншу роботу на підприємстві-правонаступника при реорганізації роботодавця шляхом приєднання. Між тим, доводи позивача щодо цього суд першої інстанції вважав безпідставними, виходячи з наступного. Так, всі посади управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області підлягали скороченню, а переведення позивача ОСОБА_1 на вакантну посаду в Пенсійний фонд України (його територіальні орган, відокремлений підрозділ) виключено, оскільки вакантними є посади державної служби, у той час як позивач ОСОБА_1 обіймала посаду працівника, на якого поширюється законодавство про працю. За правилами ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу», державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби. Відповідно п. 4) ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну службу», посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених частиною першою статті 1 цього Закону. Згідно із частинами першою та другою статті 21 Закону України «Про державну службу», вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом. Прийнявши рішення про припинення Фонду соціального страхування України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників Фонду соціального страхування України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях. Частиною 5 статті 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад. Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування. Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позиція позивача ОСОБА_1 щодо наявності підстав для переведення її на посаду в Пенсійному фонді України (його територіальних органах, відокремлених підрозділах) не відповідає існуючим правовим нормам.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись принципами змагальності сторін, де встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість вимог позивача та необхідність відмови у задоволенні позову.

Проте із такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у цій справі не відповідає.

Оскільки, у постанові, як у судовому рішенні в іншій справі ЄУН 712/4776/23 за позовом ОСОБА_3 до ГУ ПФУ в Черкаській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди (витяг з ЄДРСР т.с. 2 а.с. 99-103), Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зробив висновок про таке: «…Внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України відбулося специфічне правонаступництво, за якого згідно з ухваленим Верховною Радою України Законом № 2620-ІХ Фонд як юридична особа приватного права припинився, однак його повноваження, що стосувалися чутливої для держави сфери загальнообов`язкового державного соціального страхування, набув Пенсійний фонд України як юридична особа публічного права та центральний орган виконавчої влади, що також був наділений функціями у сфері загальнообов`язкового державного страхування (пенсійне страхування). Спори за вимогами, які спрямовані на поновлення працівників Фонду, звільнених внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, на роботі в органах Пенсійного фонду та стосуються прийняття на публічну службу, мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, незважаючи на те, що на час звільнення таких працівників останні не перебували на державній службі та Пенсійний фонд України і його територіальні органи не здійснювали щодо них публічно-владних управлінських функцій...».

Апеляційним судом встановлено, що у цій справі правовідносини між ОСОБА_1 та ГУ ПФУ в Запорізькій області є подібними, оскільки спрямовані на поновлення на роботі ОСОБА_1 , яка була звільнена з посади головного спеціаліста відділу медичних та соціальних послуг управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області внаслідок реорганізації Фонду та Управління шляхом приєднання до Пенсійного фонду України.

В силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги сторони позивача лише частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції у цій справі є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням вимог ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 слід задовольнити частково, рішення Жовтневого (нова назва Олександрівського) районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2024 року у цій справі слід скасувати, провадження у цій справі закрити.

Крім того, згідно із ст. 256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі п.1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи…

Однак, позивач через свого представника вже звернувся до апеляційного суду у цій справі із вищезазначеним клопотанням (т.с. 2 а.с. 95-98), в якому просив закрити провадження у цій справі на підставі ст. 255 ч. 1 п. 1 ЦПК України та передати дану справу до Запорізького окружного адміністративного суду.

При вищевикладених обставинах, наявні підстави для задоволення вказаного клопотання сторони позивача та передачі справи за встановленою юрисдикцією, а саме: до Запорізького окружного адміністративного суду, до юрисдикції якого віднесено розгляд цієї справи.

Керуючись ст.ст. 7, 12, 35, 81-82, 89, 255-256, 141, 367, 369, 377, 371-372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого (нова назва Олександрівського) районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2024 року у цій справі скасувати.

Провадження у цій справі закрити.

Клопотання ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Передати справу № 331/3123/23 за позовом ОСОБА_1 до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ПЕНСІЙНОГО ФОНДУ УКРАЇНИ В ЗАПОРІЗЬКІЙ ОБЛАСТІ про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, до Запорізького окружного адміністративного суду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова апеляційним судом складена 08.05.2025 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Онищенко Е.А.Трофимова Д.А.