ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2025 року м. Кропивницький

справа № 401/4245/23

провадження № 22-ц/4809/310/25

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дьомич Л.М., Чельник О.І.,

при секретарі Федоренко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Суворова Світлана Миколаївна, на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2024 року (суддя Андріянова С.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частини земельних ділянок,-

встановив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Суворова Світлана Миколаївна, звернувся в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що земельні ділянки з кадастровим номером :02:000:0076, площею 3,8581 га та :02:000:0686, площею 3,7993 га, розташовані на території Микільської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області належали на праві особистої приватної власності ОСОБА_4 , 1953 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказав, що він є спадкоємцем першої черги за законом померлої ОСОБА_4 , а також її син - ОСОБА_3 та чоловік ОСОБА_5 .

09 грудня 2021 року приватним нотаріусом Олександрійського районного нотаріального округу Кіровоградської області Драною Л.А. видані свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно яких спадкоємцям померлої визначено по 1/3 частки спадковому майні, а саме на земельні ділянки з кадастровими номерами 352585200:02:000:0668, площею 3,7993 га та :02:000:0076, площею 3,8581 га, що розташовані на території Микільської сільської ради Світловодського (Олександрійського) району Кіровоградської області

ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину на свою 1/3 частини земельних ділянок не отримав, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті ОСОБА_5 , приватним нотаріусом на підставі заяви про прийняття спадщини сина померлого - ОСОБА_2 зареєстровано спадкову справу та 15 січня 2022 року видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0686 та на 1/3 частки земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0076. Однак ОСОБА_2 є громадянином російської федерації, прийняв у спадщину землі сільськогосподарського призначення, тому вони підлягали відчуженню до 15 січня 2023 року, відповідно до ч.4 ст.81 Земельного кодексу України.

Позивач зазначив, що 20 лютого 2022 року він сплатив ОСОБА_6 , довіреній особі відповідача, 75 000 грн вартості 1/3 частини двох земельних ділянок. Згідно розписки, після отримання грошової компенсації вартості часток ОСОБА_2 у земельних ділянках, договори їх купівлі-продажу підлягають укладенню в місячний строк. З урахуванням обмежень, встановлених законодавством України щодо вчинення нотаріальних дій за зверненнями громадян російської федерації в умовах воєнного стану, ОСОБА_2 був позбавлений можливості здійснювати відчуження своєї частки земельних ділянок сільськогосподарського призначення позивачу шляхом укладення договору купівлі-продажу.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив припинити права власності ОСОБА_2 на 1/3 частини земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0076, та на 1/3 частини земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0686, які знаходяться на території колишньої Микільської сільської ради Світловодського району Кіровоградської області, на даний час - Великоандрусівської сільської ради Олександрійського району Кіровоградської області та визнати за ним право власності на 1/3 частини земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0076, та на 1/3 частини земельної ділянки, кадастровий номер :02:000:0686.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_7 (а.с.12,13).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 отримав свідоцтво № 1613 про право на спадщину за законом на 1/3 частку земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0686 та свідоцтво № НОМЕР_1 про право на спадщину на 1/3 частку земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0076 (а.с.14,18).

Право власності на 1/3 частку земельних ділянок зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.15,19).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 отримав свідоцтво № НОМЕР_2 про право на спадщину за законом на 1/3 частку земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0686 та свідоцтво № НОМЕР_3 про право на спадщину на 1/3 частку земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0076 (а.с.16,20).

Право власності на 1/3 частку земельних ділянок зареєстровано за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.17, 21).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 отримав свідоцтво № НОМЕР_4 про право на спадщину за законом на 1/3 частку земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0686 та свідоцтво № НОМЕР_5 про право на спадщину на 1/3 частку земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0076 (а.с.22,24).

Право власності на 1/3 частку вказаних земельних ділянок зареєстровано за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 15 січня 2022 року (а.с.23, 25).

Згідно довіреності 49 АА 0325673, зареєстровану в реєстрі №64/401-н/49-2021-1-394, видану нотаріусом російської федерації, датовану 31 серпня 2021 року, строком на 5 років, якою ОСОБА_2 уповноважує ОСОБА_6 вести спадкову справу з правом отримання свідоцтва про право на спадщину, яка залишилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_5 , а також прийняту, але не оформлену спадщину після дружини ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_7 . Також вказаною довіреністю було уповноважену ОСОБА_6 продавати належні на праві власності ОСОБА_2 об`єкти нерухомого майна.

З копії розписки від 20 лютого 2022 року вбачається, що ОСОБА_6 , яка діє на підставі довіреності ОСОБА_2 від 31 серпня 2021 року, отримала від ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості належних ОСОБА_2 на праві власності земельних ділянок у сумі 75 000 грн. у тому числі за 1/3 частку земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0076 та за 1/3 частку земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0686 (а.с.28).

Встановивши дані обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження повноважень Беззубченко Н.В. продавати належні на праві власності ОСОБА_2 об`єкти нерухомого майна, а також факту сплати коштів за вказані земельні ділянки.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Земля є унікальним обмеженим природним ресурсом. Земля є базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства.

Отже, розподіл землі є особливо чутливим має здійснюватися з дотриманням принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу та безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (пункти а, б частини першої статті 81 ЗК України).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Главою 17 ЦК України унормовано правовідносини представництва при здійсненні правочинів.

Згідно з частинами першою та третьою статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За своєю правовою природою довіреністю є односторонній правочин, що укладається у вигляді письмового документа, у якому визначаються повноваження представника. Довіреність свідчить про надання представнику від імені довірителя відповідних повноважень стосовно вчинення правочину, стороною якого є третя особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16, провадження № 12-88гс19).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що надана позивачем довіреність не підтверджує повноважень Беззубченко Н.В. діяти від імені ОСОБА_2 стосовно спадкового майна померлої ОСОБА_4 , яке набуте відповідачем в порядку спадкової трансмісії після смерті свого батька ОСОБА_5 , оскільки зі змісту довіреності вбачається, що спірні земельні ділянки сільськогосподарського призначення в переліку спадкового майна, відносно якого ОСОБА_6 надано право вчиняти дії щодо їх продажу, не зазначено.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову з підстав його недоведеності.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Суворова Світлана Миколаївна, залишити без задоволення.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.05.2025.

Судді:

О.А.Письменний Л.М. Дьомич О.І. Чельник