Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 року с-ще Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді Кравченко О.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Хорольської І.П.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради, третя особа Магдалинівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_1 з позовом до Магдалинівської селищної ради, третя особа Магдалинівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 14.04.1989 року її матір, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , придбала за договором купівлі-продажу домоволодіння, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , що складається: з житлового будинку під літ. «А1», загальною площею 73,8 кв. м., житловою прощею 29,5 кв.м., прибудови «а1, сараї «Б1», «В1», вбиральня «Ж1», колодязь «К1», огорожа №1, які були розташовані на земельній ділянці площею 5000 кв.м.

Вищевказаний договір купівлі-продажу домоволодіння від 14.04.1989 року було посвідчено секретарем виконавчого комітету Котовської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області Андрушко Н.Г. та зареєстровано в реєстрі за №36 на ім`я ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 року і до своєї смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) разом зі своєю родиною.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла.

Позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_2 , у встановлений законом строк.

Як було з`ясовано державним нотаріусом, померла ОСОБА_2 не зареєструвала за собою право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , тому у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачці було відмовлено, про що винесено відповідну постанову, та рекомендовано звернутися до суду.

На підставі наведених обставин, позивачка просить суд визнати за нею право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , що розташоване на земельній ділянці площею 5000 кв.м., та складається з житлового будинку під літ. «А1», загальною площею 73,8 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м, прибудова «а1», сараї «Б1», «В1», вбиральня «Ж1», колодязь «К1», огорожа №1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою від 12 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою від 26 листопада 2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

Ухвалою від 24 грудня 2024 витребувано з Магдалинівської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 .

Ухвалою від 17 січня 2024 року закрито підготовче провадження та цивільна справа призначена до судового розгляду.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Представник відповідача Магдалинівської селищної ради у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника селищної ради. Рішення просить прийняти згідно вимог закону.

Представник третьої особи Магдалинівської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як передбачено ст.ст.12 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю позивачки ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 26.01.1974 року Котовською сільською радою та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу (а.с.9-10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 померла, про що відділом державної реєстрації актів цивільно стану по Магдалинівському, Петрикіському, Царичанському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 12.02.2021 (а.с.11).

Як вбачається з договору купівлі-продажу будинку від 14.04.1989 року, посвідченого секретарем виконкому Котовської сільської ради народних депутатів Андрушко Н.Г. та зареєстрованого в книзі запису нотаріальних дій під №36 та копії квитанції №114879 від 14.04.1989, ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_4 жилий будинок, що знаходиться в с.Котовка Магдалинівського району Дніпропетровської області (а.с.12-13).

Як вбачається з виписки із протоколу №1 загальних зборів колгоспників колгоспу ім.Котовського Магдалинівського району Дніпропетровської області від 27.01.1989 року, наділено ОСОБА_2 земельну ділянку в розмірі 0,03 га біля придбаного у ОСОБА_4 будинку по АДРЕСА_1 (а.с.119).

Відповідно до рішення Котовської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 15.11.2016 року, АДРЕСА_1 (а.с.117-118).

З акту обстеження домоволодіння від 07.12.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 фактично проживала та була зареєстрована з 1989 року та до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою; АДРЕСА_1 і ніколи місця свого проживання не змінювала (а.с. 15).

Як вбачається довідки від 28.04.2025, виданої виконкомом Магдалинівської селищної ради Самарівського району Дніпропетровської області, ОСОБА_2 , була зареєстрована з 1989 року та постійно проживала по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 (згідно погосподарської книги №10 стр.34) (а.с.104).

Як вбачається з витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №207 від 07.10.2024, позивачка ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.16).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого 25.07.2022 КП «Новомосковське міжрайонне БТІ» Дніпропетровської обласної ради, домоволодіння складається із житлового будинку (літ.А1 в технічному паспорті), прибудови (літ.а2), сараю (літ.В1, Е1), вбиральні (літ.Ж1), колодязя (літ.К1), огорожі №1. Загальна площа будинку складає 73,8 м2, житлова 29,5 м2. Житловий будинок та господарські споруди побудовані у 1978, 1970, 1975, 1965 та 1960 роках відповідно (а.с.18-22, 24-26).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що 27 липня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_2 (а. с. 73). Крім того, 04 серпня 2023 року до нотаріуса звернувся син спадкодавця, ОСОБА_5 , із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а. с. 80).

Постановою державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної від 04.08.2023 року ОСОБА_5 було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку із пропуском звернення із заявою про прийняття спадщини та не підтвердженням факту постійного сумісного проживання разом зі спадкодавцем по день смерті (а. с. 81).

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 13.06.2024 року у справі №179/1442/23, яке набрало законної сили 25.07.2024, відмовлено ОСОБА_5 у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_2 (а.с.86-87).

Таким чином, позивачка є єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину після смерті матері, ОСОБА_2

06 вересня 2024 року позивачка звернулася до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.88).

Постановою державного нотаріуса Магдалинівської державної нотаріальної контори Сушко В.Б. від 06.09.2024 позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по АДРЕСА_1 на неприватизованій земельній ділянці після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 її матері ОСОБА_2 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Як вбачається зі змісту постанови нотаріуса, на запит 15.07.2022 року за №383/02-14 до КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» про надання інформації, яка міститься в архівних даних до 2013 року відносно власника житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, отримано відповідь від КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 25.07.2022 за №212/01-22 за якою право власності не зареєстровано. На запит до відділу №6 Управління надання адміністративних послуг отримано відповідь від 12.10.2022 №4-0.110.6-2784/299-22-0.110,6 про відсутність інформації відносно наявності приватизації на присадибну земельну ділянку, яка також не сформована та не зареєстрована в ДЗК. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої Магдалинівської ДНК 15 січня 2004 року за №361813946, відомості про реєстрацію права власності на житловий будинок за померлою відсутні (а.с.90).

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

У судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України) та є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1260-1265 цього Кодексу.

За змістом частини п`ятої статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Верховний Суд України, зазначив у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеномуст.392 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (з 03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Як вбачається з копії технічного паспорту на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок збудований у 1978 році, господарські споруди збудовані у 1970, 1975, 1965 та 1960 роках.

З 1948 року питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків" та постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків".

Згідно зі статтею 1 Указу кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Тобто ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №95, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Згідно з п.3.4, 3.5, 3.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 за №7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 №19-32/319), листом Міністерства юстиції України від 21.02.2005 №19-32/319, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. З цього ж положення вбачається, що рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Згідно п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (із змінами та доповненнями) затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 року №1127 ( в редакції постанови КМУ від 23 серпня 2016 року №553) - для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

За положеннями статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Аналогічні роз`яснення містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно яких свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивачка в установлений судом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво на домоволодіння не змогла, оскільки у спадкодавця, померлої ОСОБА_2 , були відсутні правовстановлюючі документи на домоволодіння АДРЕСА_1 .

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 , належало ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку від 14.04.1989, посвідченого секретарем виконавчого комітету Котовської сільської ради та зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій під №36.

Враховуючи те, що спадкоємець за законом, ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину після померлої ОСОБА_2 , з урахуванням викладених позивачем обставин та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги та визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом. Разом з тим, суду не надано доказів на підтвердження того факту, що спірне домоволодіння розташовано на земельній ділянці площею 5000 кв.м., а тому в цій частині позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 13, 80-81, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Магдалинівської селищної ради, третя особа Магдалинівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом- задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 по праву спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на:

- житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою АДРЕСА_1 , що складається із: А1 житловий будинок загальною площею 73,8 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., а1 прибудова, Б1, В1 сараї, Ж1 вбиральня, К1 колодязь, №1 огорожа.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач Магдалинівська селищна рада, , юридична адреса: 51100, Дніпропетровська область, Самарівський район, с-ще Магдалинівка, вул.Центральна, 46.

Суддя О.Ю.Кравченко