Справа №:755/3052/23
Провадження №: 6/755/275/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Хромової О.О.,

при секретарі - Бовкун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва подання Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

Дніпровський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, до погашення заборгованості у розмірі 59 856,27 грн на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року по справі № 755/3052/23.

Подання мотивовано тим, що на виконанні у Дніпровському відділі Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_6 з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року по справі № 755/3052/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 35 550,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 15 997,50 грн, та три проценти річних у розмірі 2 695,64 грн

11 січня 2024 року державним виконавцем керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію якої боржнику направлено до виконання, стягувачу до відома. 12 січня 2024 року державним виконавцем керуючись вимогами статті 42 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження. 12 січня 2024 року державним виконавцем керуючись вимогами статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про стягнення виконавчого збору. 12 січня 2024 року державним виконавцем керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про арешт коштів боржника. 29 лютого 2024 року державним виконавцем керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про арешт майна боржника. 02 квітня 2024 року державним виконавцем відповідно до частини четвертої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», направлена вимога державного виконавця в Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в

м. Києві щодо наявності у боржника на праві приватної власності транспортних засобів. 18 вересня

2024 року державним виконавцем керуючись частиною третьою статті 36 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про розшук майна боржника: напівпричепу МАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_2 що належить боржнику ОСОБА_1 . Також 18 вересня 2024 року державним виконавцем керуючись частиною третьою статті 36 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про розшук майна боржника по транспортному засобу МАЗ, державнрий номерний знак НОМЕР_3 , VIN/номер шасі (кузова, рами): НОМЕР_4 що належить боржнику ОСОБА_1 . Державним виконавцем

17 жовтня 2024 року проведений вихід за адресою боржника: АДРЕСА_1 , за якою боржника не знайдено, двері ніхто не відкрив, про що складений відповідний акт державного виконавця. 27 листопада 2024 року державним виконавцем відповідно до частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» направлений виклик ОСОБА_1 з`явитись до виконавця 06 грудня 2024 року о 09:00, за яким боржник не з`явився. 28 січня 2025 року державним виконавцем проведений повторний вихід за адресою боржника: АДРЕСА_1 , за якою боржника не знайдено, двері ніхто не відкрив, про що складений відповідний акт державного виконавця.

Таким чином, державним виконавцем, зі свого боку, вжито усіх передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання рішення суду, однак, у зв`язку зі свідомим невиконанням боржником своїх обов`язків, які він має можливість виконувати, та зобов`язань, покладених на нього, рішення суду залишається невиконаним. Станом на 21 лютого 2025 року рішення суду боржником не виконано, загальна заборгованість складає 59 856,27 грн.

Зазначене вище має негативні наслідки, як для стягувача, так і для держави в цілому, оскільки реальне виконання рішення суду є одним з показників ефективності роботи державних органів та сприяє зміцненню авторитету держави.

Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи необхідність виконання покладеного державою обов`язку щодо вжиття всіх передбачених законодавством заходів задля своєчасного та повного виконання боржником вимог рішення Національного банка України від 28 жовтня 2022 року № 21/1404-рк, з огляду на умисне ухилення без поважних причин боржником від виконання своїх обов`язків та зобов`язань, покладених на нього, виникла нагальна потреба у зверненні до суду з проханням застосувати до боржника юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

З огляду на викладене подання просили задовольнити.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 квітня 2025 року заяву передано на розгляд судді

Хромовій О.О.

30 квітня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва витребувано у Відділу архівних справ Дніпровського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 755/3052/23.

05 травня 2025 року у провадження судді Хромової О.О. передано матеріали цивільної справи

№ 755/3052/23.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06 травня 2025 року заяву прийнято до провадження та призначено справу до судового розгляду на 07 травня 2025 року на 15-00 год.

Дніпровський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання представника не направив, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили.

Заінтересована особа - ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив.

Дослідивши матеріали подання та додані до нього документи, суд приходить до такого висновку.

Статтею 441 ЦПК України встановлено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Судом встановлено, що у провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебувала цивільна справа № 755/3052/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня

2023 року по справі № 755/3052/23 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 35 550,00 грн, інфляційні втрати за період з 24 липня 2020 року по 01 лютого 2023 року у розмірі 15 997,50 грн та три проценти річних за період з 24 липня 2020 року по 01 лютого 2023 року у розмірі 2 695,64 грн. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Відповідно до розписки, що міститься в матеріалах справи, представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Фомін М.В., отримав виконавчий лист по справі 08 грудня 2023 року.

11 січня 2024 року державним виконавцем Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калініченко О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_6 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року по справі № 755/3052/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 35 550,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 15 997,50 грн та три проценти річних у розмірі 2 695,64 грн. Також зобов`язано боржника протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно та попередити про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 5 424,31 грн

12 січня 2024 року державним виконавцем Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калініченко О.М. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_6 винесено постанову про арешт коштів боржника, постановлено накласти арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 60 036,45 грн.

26 лютого 2025 року державним виконавцем Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дидюком Б.О. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_6 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, постановлено звернути стягнення на доходи боржника, що отримує дохід у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ПВК Арсенал», проводити стягнення з усіх видів заробітку, доходу, що належить до виплати боржнику, після відрахування податків проводити утримання пропорційно в розмірі 20 % до повного стягнення заборгованості, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням 59 856,27 грн.

29 лютого 2024 року державним виконавцем Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калініченко О.М. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_6 винесено постанову про арешт майна боржника, постановлено накласти арешт на майно, що належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 60 036,45 грн.

18 вересня 2024 року державним виконавцем Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калініченко О.М. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_6 винесено постанову про розшук майна боржника, постановлено оголосити в розшук майно боржника МАЗ, державний номерний знак

НОМЕР_1 , VIN/номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 , що належить боржнику.

27 листопада 2024 року державним виконавцем Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калініченко О.М. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_6 сформовано виклик державного/приватного виконавця, зобов`язано ОСОБА_1 з`явитися до виконавця 06 грудня 2024 року о 09-00 год за адресою: вул. Сверстюка, буд. 15, поверх 3, м. Київ, щодо сплати боргу за вищевказаним виконавчим документом або надання підтверджуючих документів про сплату.

Таким чином, з матеріалів справи встановлено, що Дніпровським відділом Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вжито низку заходів, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду міста Києва від 05 грудня 2023 року по справі № 755/3052/25.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Таким чином, право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування.

Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином. У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик проти Угорщини», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймні, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 року за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин (правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 331/8536/17-ц, провадження № 61-6899св19).

Відповідно до вимог статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно із вимогами статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 року

№ 3857-XII «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон

№ 3857-XII).

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 3857-XII громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну. Документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон (пункт 1 частини першої статті 2 Закону № 3857-XII).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли у нього є всі реальні можливості виконати цей обов`язок (наприклад, наявність майна, грошових коштів, тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Отже, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що виконавцем вживалися окремі заходи, спрямовані на виконання рішення суду.

У поданні Дніпровський відділ Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зазначив, що рішення боржником не виконано, ОСОБА_1 умисно ухиляється без поважних причин від виконання своїх обов`язків та зобов`язань.

Разом із тим, будь-яких доказів умисного ухилення боржника від виконання рішення суду, а також доказів про реальну можливість боржника виконати зазначене рішення матеріали подання не містять.

В даному випадку виконавець мав навести, в чому саме полягає факт ухилення боржника від виконання рішення, оскільки сам по собі факт наявності виконавчого провадження та вчинення певних виконавчих дій не можуть бути належною підставою обмеження права боржника у виїзді за межі України. Крім того, доведення факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язання покладено саме на державного (приватного) виконавця.

Звертаючись до суду з поданням, виконавець зокрема вказував, що ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від

30 жовтня 2023 року по справі № 755/3052/23 підтверджується тим, що боржник рішення суду не виконує, за місцем проживання його виявлено не було, на виклик не з`явився.

У матеріалах справи відсутні докази вручення ОСОБА_1 копії рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року по справі № 755/3052/23.

Водночас, суд звертає увагу заявника, що в матеріалах справи також відсутні будь-які докази направлення боржникові документів виконавчого провадження, зокрема, постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про арешт коштів боржника, постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, постанови про арешт майна боржника, постанови про розшук майна боржника, направлення викликів тощо, а також невручення йому поштової кореспонденції у зв`язку із відмовою від її отримання.

Також до матеріалів справи не долучено доказів здійснення виходів за адресою боржника:

АДРЕСА_1 , зокрема, відповідних актів, на які посилається заявник.

При цьому, сам по собі факт відкриття виконавчого провадження, неявка боржника до виконавця на виклик (докази про вручення якого боржнику виконавцем суду не надані), а також невиконання боржником зобов`язання, самостійно не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків.

Суд також враховує, що органом виконавчої служби не надано доказів направлення відповідних запитів на отримання інформації, що становить банківську таємницю, зокрема, про відкриті рахунки боржника та наявність на них грошових коштів, на які може бути звернено стягнення, запитів на отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, запитів на отримання відомостей про отриману боржником заробітну плату згідно інформації Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України, запитів на отримання інформації щодо оформлення на ім`я боржника ОСОБА_1 паспорта громадянина України, в тому числі для виїзду за кордон, а також запитів на отримання відомостей про перетин державного кордону боржником ОСОБА_1 , згідно інформаційних баз даних Державної прикордонної служби України.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті

19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Нормами чинного законодавства встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду при ухиленні боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання цих зобов`язань. Право виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, що не знайшло свого підтвердження в ході розгляду цієї справи.

Слід зауважити, що Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Отже, в матеріалах справи відсутні докази ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, відтак подання Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду, а тому є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 259, 260, 261, 353-355, 441 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали виготовлено 07 травня 2025 року.

Суддя О.О. Хромова