печерський районний суд міста києва
Справа № 2-3239/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Новака Р.В.,

при секретарі судових засідань Бурячок А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві матеріали скарги ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. відносно виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва у справі № 2-3239/11, -

ВСТАНОВИВ:

В Печерський районний суд міста Києва звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. відносно виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва у справі № 2-3239/11, в якій просив визнати : 1) неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. відносно виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва у справі № 2-3239/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості зва кредитним договором № 343-ф/08 від 04.07.2008; 2) неправомірною та скасувати постанову про арешт майна від 17.05.2019 винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А.; 3) неправомірною та скасувати постанову про арешт коштів боржника від 17.05.2019 винесену приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М.А. Свої вимоги мотивував тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1, де боржником є ОСОБА_1 . В рамках виконавчого провадження виконавцем було винесено постанови про арешт майна та арешт коштів боржника i накладено арешт на майно та грошові кошти. Зазначає, що оскільки в заяві про відкриття виконавчого провадження представник стягувача не зазначав конкретне майно боржника, на яке від просить накласти арешт, приватний виконавець не мав правових підстав для винесення постанови від 17.05.2019, якою накладено арешт на все майно боржника без його ідентифікації. Крім того, передчасним є винесення приватним виконавцем постанови про накладення арешту на кошти боржника від 15.08.2018, оскільки ця постанова в порушення вимог закону винесена ним до виявлення конкретних розрахункових рахунків боржника у банках чи інших фінансових установах.

20.10.2023 представник ПАТ АТ «Укргазбанк» подав до суду письмові пояснення по справі, у яких просив відмовити у задоволенні скарги, оскільки 18.08.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва винесено постанову про закінчення виконавчого провадження якою: припинено чинність арешту майна боржника, який накладено у відповідності до постанови про арешт майна боржника НОМЕР_1 від 17.05.2019 в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в розмірі 128704,55 дол. США та 56660,23 грн та скасувати інші заходи примусового виконання рішення; припинено чинність арешту коштів боржника, який накладено у відповідності до постанови про арешт коштів боржника№59147063 від 17.05.2019 в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в розмірі 128704,55 дол. США та 56660,23 грн.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» подав до суду письмові пояснення по справі, у яких просив відмовити у задоволенні скарги у зв`язку з їх необґрунтованістю. За таких обставин суд визнав можливим проводити розгляд справи без їх участі.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (далі по тексту - Закон) визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За змістом ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Судом встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2012 у справі № 2-3239/11 про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості зва кредитним договором № 343-ф/08 від 04.07.2008.

17.05.2019 приватним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-3239/11.

17.05.2019 винесено постанови про арешт майна боржника та арешт коштів боржника згідно ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». В постанові про арешт коштів боржника зазначено «накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, шо містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 128704,55 дол. США та 56660,23 грн.»

18.08.2020 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, даною постановою припинено чинність арешту майна боржника, який накладено у відповідності до постанови про арешт майна боржника НОМЕР_1 від 17.05.2019 в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в розмірі 128704,55 дол. США та 56660,23 грн та скасувати інші заходи примусового виконання рішення; припинено чинність арешту коштів боржника, який накладено у відповідності до постанови про арешт коштів боржника НОМЕР_1 від 17.05.2019 в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в розмірі 128704,55 дол. США та 56660,23 грн

Обґрунтовуючи подану скаргу, заявник посилається на приписи Закону, які визначають процедуру арешту коштів боржника.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною першою ст. 48 Закону визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Разом із цим, як вбачається із матеріалів скарги, станом на момент розгляду скарги ВП НОМЕР_1 закінчено, у зв`язку з тим, що рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ скасовано, приватним виконавцем оскаржувані постанови про арешт майна та коштів боржника скасовані.

Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що право на суд одним із аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975р., п. 36) не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі «Герін проти Франції» від 29 липня 1998р., п. 37).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і також зазначено, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013р. по справі № 1-7/2013.

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, судом встановлено, що у діях приватного виконавця, у розрізі скарги, відсутні порушення норм Закону України «Про виконавче провадження».

Суд звертає увагу заявника на тому, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010р.).

За змістом ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що підстав для визнання дій приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. неправомірними немає, оскільки скарга є необгрунтованою, станом на момент розгляду справи виконавче провадження НОМЕР_1 закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а постанови про арешт майна та коштів боржника скасовані, тому відсутні правові підстави для задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 ЦПК України; Законом України «Про виконавче провадження», суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М.А. відносно виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва у справі № 2-3239/11 - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р.В. Новак