Справа № 178/1708/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
08 травня 2025 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді: Лісняк В.В.,
за участі секретаря: Коваль Л.І.,
за участі представника позивача ОСОБА_1 адвоката Васильцової О.М., представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Куценко Ю.М., представника третьої особи Божедарівської селищної ради адвоката Гурського В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.Кринички цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиха гавань 21», треті особи Божедарівська селищна рада Кам`янського району Дніпропетровської області, Державний реєстратор виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Сучкова Тетяна Федорівна про визнання недійсною біржової угоди купівлі-продажу майна № 2105/20-7 від 21.05.2020, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 55300823 від 24.11.2020, визнання недійсним та скасування акту приймання-передачі нерухомого майна № 3394,3395 від 07.09.2021, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 60263260 від 08.09.2021, скасування державної реєстрації права власності за ТОВ «Тиха гавань 21» на єдиний майновий комплекс № 43843067 та повернення земельної ділянки площею 63,922 га, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача Божедарівська селищна рада про скасування державної реєстрації права та повернення майна. З урахуванням зміни предмету позову просить визнати недійсною біржову угоду купівлі-продажу майна № 2105/20-7 від 21.05.2020, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 55300823 від 24.11.2020, визнати недійсним та скасувати акт приймання-передачі нерухомого майна № 3394,3395 від 07.09.2021, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 60263260 від 08.09.2021, скасувати державну реєстрацію права власності за ТОВ «Тиха гавань 21» на єдиний майновий комплекс № 43843067 та повернути земельну ділянку площею 63,922 га.
ОСОБА_2 не надавалася земельна ділянка під будівництво нерухомого майна під єдиний майновий комплекс площею 30 кв.м. у складі з багаторічними насадженнями за адресою: АДРЕСА_1 , що розташовані на вказаній земельній ділянці, вона не набула права власності на єдиний майновий комплекс у складі з багаторічними насадженнями, вказана земельна ділянка на момент реєстрації права власності за ОСОБА_2 належала до земель комунальної власності.
Таким чином, власник майна фруктового саду, ОСОБА_1 , був позбавлений права власності на фруктовий сад внаслідок права власності за ОСОБА_2 на єдиний майновий комплекс з багаторічними насадженнями. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.
Таким чином, є таким, що порушує публічний порядок, правочин біржова угода купівлі-продажу майна, серія та номер: 2105/20-7 вчинена 21.05.2020 Правобережною товарною біржою. До нікчемного правочину застосовуються наслідки недійсності правочину (ст.216 ЦПК України) у вигляді скасування державної реєстрації права відповідача та повернення майна позивачу.
Представник ОСОБА_6 заперечує проти позовних вимог у повному обсязі. У судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 не довів порушення його прав, спір уже був розглянутий господарським судом, ОСОБА_1 не є власником майна взагалі, згідно його ж доводів, фруктовий сад належить ТОВ «Мурад-21», позивач не є особою, чиї права порушені, вимоги не обгрунтовані.
Представник ОСОБА_7 пояснив, що земельна ділянка, на якій розташований фруктовий сад не передавалась у користування ОСОБА_2 ні Божедарівською с/р, ні Кам`янською райдержадміністрацією. Божедарівською с/р не присвоювалась адреса об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , об`єкту нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 на балансі Божедарівської с/р не існує, відповідач не зверталась до Божедарівської с/р з приводу будівництва будь-якого об`єкту за адресою АДРЕСА_1 /р будь-які відомості відсутні, що за вказаною адресою знаходиться саме нерухоме майно. Позовні вимоги підтримує.
Представник відповідача ТОВ «Тиха гавань 21» у судове засідання не з`явився, про розгляд справи сповіщений належним чином.
Третя особа державний реєстратор виконавчого комітету Маломихайлівської с/р ОСОБА_8 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України.
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.
Виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача.
Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку.
В межах наданих сторонами доказів, судом встановлено, що 14.05.2010 на Правобережній товарній біржі між Криничанською міжрайонною податковою інспекцією (далі - продавець) та ОСОБА_2 (далі - покупець) укладений договір купівлі-продажу майна № 001-КиБи (договір № 001-КиБи), за умовами якого продавець продав, а покупець придбав на біржових торгах, проведених Правобережною товарною біржею фруктовий сад, площею 63,25 га, який розташований у АДРЕСА_1 (далі - майно). Характеристика майна: багаторічні насадження фруктового саду 63,25 га, які складаються із черешні, аличі, абрикос, сливи, горіхів тощо, літ. А-1 будівля КПП, літ. Б-1 господарські будівлі, Е резервуари для поливу, Ж вбиральня, № 1-5 споруди. Пунктом 7 договору № 001-КиБи встановлено, що продавець зобов`язується передати, а покупець прийняти майно протягом 2 (двох) банківських днів з моменту його повної оплати, зі складанням Акта приймання-передачі майна. Майно передається продавцем покупцю за місцезнаходженням майна. Пунктом 9 договору № 001-КиБи встановлено, що право власності та ризик випадкової гибелі майна переходить від продавця до покупця з моменту підписання акта приймання-передачі майна. Витрати, пов`язані з транспортуванням майна на місце призначення, сплачує покупець.
30.03.2015 між ОСОБА_2 (далі продавець, третя особа ОСОБА_9 , діючий від імені ОСОБА_2 на підставі довіреності серії ВРК № 508036) та ОСОБА_1 (далі покупець), укладений договір на Правобережній товарній біржі щодо купівлі-продажу № 3003/15-1 (далі договір №3003/15-1). За актом № 1 приймання-передачі від 30.03.2015 ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_1 прийняв у власність такий товар як фруктовий сад, площею 63,922 га, розташований за межами села Биково Криничанського району Дніпропетровської області.
29.10.2020, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, підставою для державної реєстрації права власності на єдиний майновий комплекс у складі з багаторічними насадженням вказано біржову угоду купівлі-продажу майна від 21.05.2020 за № 2105/20-7 та договір купівлі-продажу від 30.03.2015 за №3003/15-1.
22.06.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вирішили створити Товариство з обмеженою відповідальністю «Мурад-21». Засновницьким протоколом №1 від 22.06.2021 затверджений статутний капітал ОСОБА_1 у розмірі 150000,00 грн., а саме фруктовим садом площею 63,922 га з багаторічними фруктовими насадженнями, розташованому за межами села Бикове, Криничанського району Дніпропетровської області, внесок ОСОБА_4 складає 1350000,00 грн, частка вноситься майном.
За змістом частини другої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Підставою для звернення до суду із позовом стало те, що позивач ОСОБА_1 вважає порушеним (оспорюваним) своє право власності на спірне майно.
Відповідно до пункту 2 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).
Згідно з частиною третьою статті 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Частиною десятою статті 55 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, зокрема, рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом).
Згідно наказу Головного управління держземагенства у Дніпропетровській області № 4-1063/15-15-СГ, ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, яка розташована за межами населеного пункту на території Биківської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, орієнтовний розмір якої становить 63,9220 га, (01.05) для індивідуального садівництва. Згідно довідки відділу держземагенства у Криничанському районі Дніпропетрвоської області № 845/06-15 від 12.04.2015, за обліковими даними державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями, земельна ділянка, місце розташування якої Криничанський район, Биківська сільська рада (за межами населеного пункту), загальна площа 63,922 га, перебуває у державній власності, категорія земель 01- землі сільськогосподарського призначення, землі запасу (багаторічні насадження). Згідно висновку відділу Держземагенства у Криничанському районі Дніпропетрвоської області № 182/06-13 від 15.07.2015 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 , на підставі наказу Головного управління держземагенства у Дніпропетровській області № 4-1063/15-15-СГ, місце розташування на території Биківської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, однак договір оренди земельної ділянки не укладався.
Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
На підставі ст.181 ЦК України, фруктовий сад не може розглядатися як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, а тому предметом договору від 30.03.2015 є нерухоме майно, а саме земельна ділянка, на якій розташований фруктовий сад.
Ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2023 року було витребувано оригінал біржової угоди купівлі-продажу майна, серія та номер: 2105/20-7 вчиненої 21 травня 2020 року Правобережною товарною біржою, однак до суду оригінали надані не були.
Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Багаторічні насадження - це різновид сільськогосподарських угідь, що відносяться до земель сільськогосподарського призначення.
Згідно з частиною третьою статті 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї земельної ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.
Аналогічні норми закріплені в частині другій статті 79 ЗК України. Верховний Суд України у постанові від 25 лютого 2015 року у справі № 6-14цс15 дійшов висновку, що багаторічні насадження не можуть розглядатися як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони розташовані, оскільки є складовою частиною цієї земельної ділянки.
Враховуючи вищевикладене, до договору купівлі-продажу майна від 30.03.2015р., укладенного між ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) на Правобережній товарній біржі підлягають застосуванню положення норм матеріального права, які регламентують порядок відчудження земельних ділянок.
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі).
В Цивльному кодексі України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Відповідно до частини 1 статті 657 Цивільного кодексу України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Власник нерухомого майна має право встановити (скасувати) вимогу нотаріального посвідчення договору (внесення змін до договору), предметом якого є таке майно чи його частина, крім випадків, якщо відповідно до закону такий договір підлягає нотаріальному посвідченню. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на нерухоме майно та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом.
Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.
Відповідно до частини 1 статті 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Відповідно до частни 2 статті 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до ч. 4 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі.
Ураховуючи викладене вище, твердження позивача щодо договору купівлі-продажу не підтверджуються матеріалами справи, відхиляються судом як такі, що суперечать нормам матеріального права, які регулюють відповідні правовідносини з вищенаведених підстав.
Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент спірних правовідносин): 1. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. 2. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. 3. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. 4. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. 5. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Продавець фруктового саду прав на землю під ним не мав, а тому разом із багаторічними насадженнями не міг продати відповідну земельну ділянку за жодним із договорів купівлі-продажу.
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі в розумінні статтей 77-79 ЦПК України докази на підтвердження обставин отримання у користування позивачем спірної земельної ділянки.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
Дійсно, для задоволення позовних вимог позивач має довести, як мінімум, його право власності на спірне майно, яке у нього відсутнє через відсутність державної реєстрації правонабувального договору.
Суд також враховує висновки, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України", що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).
Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р (II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що «оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука «а також зловживання правом в інших формах», що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)».

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року в справі № 747/306/19 (провадження № 61-1272св20).

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позивачем у позовній заяві та його представником в судовому засіданні, не доведено факт порушення відповідачем цивільного права позивача, а тому позов є необґрунтованим і в його задоволенні слід відмовити.

У відповідності до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 81, 89, 259, 263-265, 282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Тиха гавань 21», треті особи Божедарівська селищна рада Кам`янського району Дніпропетровської області, Державний реєстратор виконавчого комітету Маломихайлівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області Сучкова Тетяна Федорівна про визнання недійсною біржової угоди купівлі-продажу майна № 2105/20-7 від 21.05.2020, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 55300823 від 24.11.2020, визнання недійсним та скасування акту приймання-передачі нерухомого майна № 3394,3395 від 07.09.2021, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 60263260 від 08.09.2021, скасування державної реєстрації права власності за ТОВ «Тиха гавань 21» на єдиний майновий комплекс № 43843067 та повернення земельної ділянки площею 63,922 га - відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залинення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач та треті особи мають право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Суддя: В. В. Лісняк