Справа № 521/6633/25
Номер провадження № 2/521/4191/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

07 травня 2025 року м. Одеса

Суддя Хаджибейського районного суду міста Одеси Леонов О.С., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року до суду надійшла позовна заява від представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Після надходження позовної заяви автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до статей 14, 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), було визначено головуючого суддю.

06 травня 2025 року судом отримано інформацію про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача та позивача відповідно до статті 187 ЦПК України.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про її невідповідність вимогам статей 175, 177 ЦПК України, що є підставою для залишення її без руху з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Зазначена норма застосовується у випадках, коли один із подружжя заперечує проти розірвання шлюбу або ухиляється від подання спільної заяви до органу державної реєстрації актів цивільного стану, навіть якщо не заперечує проти розірвання шлюбу.

Згідно з пунктами 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди повинні враховувати, що розірвання шлюбу органами РАЦС проводиться лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 Сімейного кодексу України.

При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується судом незалежно від наявності майнового спору між подружжям. Розірвання шлюбу судом відбувається у таких випадках: за наявності у подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених статтею 107 Сімейного кодексу України; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до статті 109 Сімейного кодексу України; за позовом одного з подружжя відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. У заяві про розірвання шлюбу зазначаються дата й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, відомості про наявність неповнолітніх дітей, відомості про те, з ким із батьків проживатимуть діти після розірвання шлюбу, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей, а також інші вимоги, які можуть бути вирішені одночасно з позовом про розірвання шлюбу.

У поданій позовній заяві відсутнє обґрунтування звернення позивача саме до суду, оскільки відсутні відомості про наявність у подружжя спільних дітей. У такому випадку підставою для звернення до суду може бути лише незгода відповідача на розірвання шлюбу в позасудовому порядку, проте з позовної заяви не вбачається наявності спору між подружжям щодо розірвання шлюбу в органаг ДРАЦС.

За таких обставин позивачу необхідно обґрунтувати підстави звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, надавши докази відмови відповідача від розірвання шлюбу в органах реєстрації актів цивільного стану, оскільки відомостей про наявність спільних дітей у позовній заяві не зазначено.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини 3 статті 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або імя (прізвище, імя та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Встановлено, що позивачем при поданні позову не зазначено реєстраційний номер облікової картки платника податків відповідача (за наявності) або його номер і серію паспорта (для фізичних осіб громадян України), якщо такі відомості позивачу відомі.

Водночас, в порушення вимог частини 9 статті 28 ЦПК України, не зазначено місцезнаходження майна відповідача, його останнє відоме зареєстроване місце проживання або перебування чи місце постійного його заняття (роботи).

Як підставу звернення до Хаджибейського районного суду міста Одеси позивач зазначив своє зареєстроване місце проживання у Хаджибейському районі міста Одеси, посилаючись на частину 2 статті 28 ЦПК України, проте не вказав конкретних підстав, які свідчать про підсудність справи саме цьому суду.

Відповідно до частини 1 статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за її зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

З метою встановлення місця реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судом було направлено запит до Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, відповідь на який отримана 06 травня 2025 року. Згідно з отриманими відомостями, інформація про реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території міста Одеси відсутня.

Отже, позивачем при зверненні до суду не надано відомостей щодо останнього відомого зареєстрованого місця проживання або перебування відповідача на території України, відомостей щодо місцезнаходження його майна та доказів на підтвердження таких відомостей, що унеможливлює визначення судом територіальної юрисдикції (підсудності) справи.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовна заява не оформлена належним чином та подана без дотримання вимог цивільного процесуального закону, чинного на час подання заяви.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року) містить рекомендації щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81) 7, прийняті Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції має право встановлювати правила судової процедури, включаючи процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного руху судового процесу.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним і може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, оскільки право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, зазначені вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

З огляду на вищенаведене, суддя дійшов висновку, що подана позовна заява не відповідає вимогам, встановленим законодавством, та підлягає залишенню без руху для усунення вказаних недоліків у строк, що не може перевищувати десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до статті 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, що не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у встановлений судом строк, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись статтями 175, 177, 185 ЦПК України, Хаджибейський районний суд міста Одеси,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви в десятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Роз`яснити, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк, виконає вимоги, визначені статтями 175, 177 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч.3 ст. 185 ЦПК України).

Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху направити позивачу до виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.С. Леонов

07.05.25