ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/852/25 Справа № 212/7021/23 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

за участю секретаря Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №212/7021/23 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ніколенко Максим Євгенович, до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ніколенко Максим Євгенович,

на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року,

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ніколенко М.Є., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позов обґрунтований тим, що у зв`язку зі збройною агресією рф проти України позивач разом з малолітніми дітьми та своєю матір`ю ОСОБА_3 змушені були виїхати за кордон. ОСОБА_2 , рідна сестра позивача та позивач виїхали до Естонії у жовтні 2021 року. В Естонії позивач з сестрою мешкали та працювали у різних містах.

ОСОБА_3 мешкала разом з позивачкою, в місті Пярну. Проте, через похилий вік, пережитий стрес через війну, тривалу дорогу і часті переїзди за кордоном ОСОБА_3 заслабла, а згодом і зовсім злягла. У зв`язку з чим було прийнято рішення про переїзд ОСОБА_3 до іншої дочки відповідача по справі. Сестра мала більше вільного часу та не мала з собою малолітніх дітей, що дозволяло їй більше часу приділяти матері. Позивач приїжджала зі своїми дітьми до матері ОСОБА_3 , де вона мешкала останнім часом. Проте, буквально за тиждень стан ОСОБА_3 різко погіршився і вона потрапила до лікарні в місті Таллінн, де впала в кому, в якій пробула останні два тижні свого життя. В палаті інтенсивної терапії не дозволяли відвідування хворих, але позивач навідувалася до лікарні постійно. 28 травня 2022 року лікар дозволив відвідування на півгодини. В цей же день ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла. Сестра приїхала за 20 хвилин після смерті матері, сказала, щоб наступного дня позивач не приїжджала до ОСОБА_4 , вона сама все оформить.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Згодом відбулася розмова з сестрою з приводу спадщини. Вона сказала, що подаватиме документи до нотаріуса Нянчура Сергія Миколайовича. Дали позивачу його візитку.

Отримавши тимчасовий захист в Естонії, позивач з дітьми не мали змоги повертатися до України, не втративши статусу тимчасового захисту. Тому вона записалася електронною чергою до Посольства України в Естонії для оформлення заяви про прийняття спадщини. 21 вересня 2022 року заява була зареєстрована за №570-499.

У жовтні та листопаді 2022 року позивач дзвонила до нотаріуса Нянчура С.М. з Естонії, проте, він повідомив, що сестра ще не надіслала документів для спадщини. Після цього позивач мала з сестрою телефонну розмову, де остання заспокоїла, що на період воєнного часу строк прийняття спадщини подовжений до 10 місяців, тому все встигнемо, можливо разом надішлемо всі документи, або, можливо вона поїде до України і подасть свої документи разом з заявою позивача. Тільки на початку 2023 року позивач дізналася, що сестра приїжджала в Україну та вступила у спадок сама. З`ясувати з Естонії де відкрита спадкова справа без свідоцтва про смерть матері, щоб надіслати туди заяву виявилося неможливим. Сестра спілкування з позивачем припинила, спільні знайомі не володіли інформацією.

У середині червня 2023 року позивач з дітьми приїхала в Україну для оформлення закордонних паспортів (це вимога поліції Естонії, щоб до січня 2024 року у них були дійсні закордонні паспорти). Оригінали всіх документів знаходилися у племінника позивача сина відповідачки. На прохання надати свідоцтво про смерть матері, він його не надав. Більше того, свідоцтво про народження позивача, треба було отримувати наново, так як цей документ був у матері в квартирі, а всі документи звідти він забрав собі. Позивач самостійно отримала необхідні в РАЦСі дублікати документів, дізналася, де відкрита спадкова справа та подала заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, позивач пропустила строк прийняття спадщини, передбачений ст.1270 Цивільного кодексу України, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою 04 серпня 2023 року державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В. Зазначає, що склалася ситуація, де відповідачка разом з сином, який перебував на території України, скористалися всіма обставинами в житті позивача проти її користі та для власної вигоди. Виходячи з вказаних обставин, вважає, що строк для прийняття спадщини пропущено нею з поважних причин.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю три місяці з моменту набрання законної сили рішенням суду по даній справі.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 залишений без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ніколенко М.Є., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не було враховано, що поважною причиною пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини є, зокрема, велика відстань між місцем її постійного проживання і місцем знаходження спадкового майна, а також проігнорована небезпека у зв`язку зі збройною агресією рф на території України при прийнятті рішення. Також суд першої інстанції не врахував, що нею було виконано вимогу закону про подання заяви до консульських установ за кордоном та подано заяву про прийняття спадщини у строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, чим підтверджено намір прийняття спадщини після матері. На другому етапі позивач не мала змоги вчинити жодних дій через відсутність інформації про нотаріуса (кому надсилати заяву) та неможливість особисто приїхати для подання заяви через відсутність закордонних паспортів (назад до Естонії позивача з дітьми вже б не пустили). Вона приїхала до України як тільки з`явилась можливість, відновила документи і подала заяву про прийняття спадщини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Захарова М.В., посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення. Зазначає, що наведені позивачем обставини не є поважними, а пропуск позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини не пов`язаний з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповівдно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією довідки про смерть від 30.05.2022 року.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідною донькою померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , відповідно до якого позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є рідною донькою померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , та свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , відповідно до якого позивачка змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_7 ».

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені позивачем причини пропуску строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , не можуть бути визнані поважними, оскільки вони не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї на вчинення цих дій, а відтак в задоволенні позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід відмовити.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно ст. 2 ЦПК цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У частині 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України).

Правила частини 3 статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19) та інших.

З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, а також Верховним Судом у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших.

Практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, зокрема розумності, добросовісності та справедливості.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі №686/5757/23 зазначила, що суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.

Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування.

Відповідно статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який є у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Апеляційний суд наголошує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У справі, що переглядається, встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини майже через 15 місяців після смерті спадкодавці.

Звертаючись до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зазначає причинами пропуску строку для прийняття спадщини повномасштабне вторгнення військ рф на територію України та неможливість вчасно приїхати на територію України для оформлення своїх спадкових прав.

Однак, з огляду на обставини справи, апеляційний суд зазначає, що факт усвідомлення позивачем її права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги спадкування поряд з вказаними нею причинами для пропуску строку для прийняття спадщини, за умови невжиття нею активних дій щодо прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить про виникнення в неї об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк.

Крім того, згідно з листом Міністерства України від 07 березня 2024 рку №721/17-636-47 громадянка ОСОБА_1 21 вересня 2022 року зверталася до консула Посольства України в Естонській Республіці з проханням засвідчити її підпис на заяві про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_3 . Спадкова справа в посольстві не відкривалася.

Процедура подання заяви про прийняття спадщини визначена пунктом 3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі - Порядок 3 296/5), відповідно до пункту 3.5 глави 10 якого якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним способом (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Згідно з підпунктами 3.11.3, 3.11.6 пункту 3.11 глави 3 Положення про порядок вчинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України, Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року №142/5/310, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2004 року за №1649/10248, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати консулу заяву про прийняття спадщини. Письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто консулу. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається консулом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю пропонується надіслати заяву, оформлену належним способом, або прибути особисто до консула.

У постанові від 13 квітня 2023 року у справі №607/13549/21 Верховний Суд зазначив, що в екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, спадкоємець має право направити нотаріусу за місцем відкриття спадщини електронне повідомлення (аналог телеграми), в якому зазначити про прийняття спадщини, що узгоджується з пунктом 2.1 глави 10 Порядку №296/5.

Відтак, законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців.

Отже, позивач не була позбавлена можливості звернутися з відповідною заявою про прийняття спадщини до Генерального консульства України в іноземній країні, яке виконує консульські функції, або подати заяву про прийняття спадщини безпосередньо до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби поштового чи електронного зв`язку в установлені законом України строки.

Доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивач до суду не подала.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Судом першої та апеляційної інстанцій не встановлено існування поважних причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини.

Установивши, що ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини, не встановивши при цьому обставин, які б створювали об`єктивні та непереборні труднощі для позивача для подання такої заяви, суд першої інстанції правильно застосували норми матеріального права, а саме частину 3 статті 1272 ЦК України, за змістом якої підлягає визначенню додатковий строк для прийняття спадщини лише за наявності поважної причини, а тому дійшов обґрунтованих висновків про відсутність підстав для надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ніколенко М.О., залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ніколенко Максим Євгенович, залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 07 травня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста