Справа № 127/9086/25
Провадження 2/127/1657/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючого судді Горбатюка В.В.,

за участю секретаря Левченко А.М.,

представника позивача Михалевського Ю.Р.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області через систему «Електронний суд» 24.03.2025 звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 23 липня 2024 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 було укладено Договір позики №0301. Вказаний договір підписаний за допомогою кваліфікованого електронного цифрового підпису через систему «Вчасно». Відповідно до п.1.1 Договору, позивач передав відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 83340 грн., що на день укладення цього Договору по курсу Національного банку України еквівалентно 2000 доларів США. Позичальник, зобов`язувався повернути зазначену суму коштів до 23 грудня 2024 року, шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок. Надання позики у повному обсязі підтверджується платіжною інструкцією. На виконання Договору Відповідач надав розписку до договору позики від 23.07.2024. Договором також встановлено сплату процентів за користування позикою - кожного місяця в розмірі 7-10% від суми позики. В подальшому сторонами було погоджено безпосередньо розмір процентів 7-10% від суми позики. Відповідач здійснював часткові оплати, однак заборгованість залишається не погашеною у загальному розмірі 117901 грн, з яких: 35 022, 40 грн - заборгованість зі сплати процентів, 82879 грн - сума позики (тіло боргу). Зазначене стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір, сплачений за звернення до суду з цим позовом та витрати на правничу допомогу.

Через систему «Електронний суд» 24.03.2025 надійшла заява про усунення недоліків поданої позовної заяви, якою позивач просив долучити до матеріалів справи докази направлення відповідачу копій поданих до суду документів.

Через систему «Електронний суд» 01.04.2025 відповідач надіслав клопотання в якому просив під час ухвалення рішення у справі врахувати його добросовісну поведінку та надати розумний строк виконання рішення (від 6 місяців), у разі задоволення позову.

Через систему «Електронний суд» 01.04.2025 відповідач надіслав клопотання, яким просив відмовити у задоволенні вимог позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу. Надав відеозапис (скрінкаст) переписки з позивачем у Телеграмі, який засвідчує добросовісні його дії щодо не ухилення від комунікації із позивачем.

Через систему «Електронний суд» 01.04.2025 відповідач надіслав клопотання про відстрочку виконання рішення суду строком на 6 місяців, яке обґрунтовує складною фінансовою ситуацією, в якій він опинився, зокрема, внаслідок воєнного стану, втрати частини доходу та необхідності поступово виконувати зобов`язання перед групою інвесторів одночасно. Зазначив, що не заперечує основної суми боргу, діє добросовісно та визнає свою відповідальність.

Через систему «Електронний суд» 01.04.2025 відповідач надіслав клопотання про врахування обставин фінансового стану та добросовісної поведінки відповідача, у якому зазначив, що не заперечує щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 83340 грн та частково визнає проценти. Зазначає, що має намір повернути загальну суму заборгованості у розмірі 118640 грн, але у строк 6 місяців. Додав скріншоти переписки з позивачем у Телеграмі.

Через систему «Електронний суд» 01.04.2025 відповідач надіслав клопотання про зменшення суми штрафних санкцій, пені та індексації, у якому просив зменшити санкції до розміру не більше 20800 грн. Додав скріншоти переписки з позивачем у Телеграмі.

Через систему «Електронний суд» 01.04.2025 відповідач надіслав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що частково визнає вимоги позивача, а саме: 83340грн суму позики, 14500грн проценти за користування позикою, 20800грн штраф. Просив надати відстрочку виконання рішення суду строком на 6 місяців, оскільки його фінансова ситуація ускладнена воєнним станом.

04.04.2025 суд отримав інформаційну довідку з реєстру Вінницької міської територіальної громади про реєстрацію місця проживання відповідача.

У період з 07.04.2025 по 11.04.2025 головуючий у справі суддя перебував на навчанні у НШСУ.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.04.2025 відкрито провадження у справі та постановлено провести її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Через систему «Електронний суд» 18.04.2025 позивач надав відповідь на відзив на позовну заяву у якому підтримував заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач 01.05.2025 надіслав додаткові пояснення у справі, у яких просив взяти до уваги його відзив та доводи, викладені в ньому.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив задовольнити їх у повному обсязі. Зазначив про намір подати заяву про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат.

Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідач у судовому засіданні підтримав викладені ним у відзиві обставини. Визнав заборгованість по тілу позики та частково заборгованість по процентах. Просив відмовити у задоволенні витрат на правничу допомогу або ж зменшити їх до розумного розміру.

Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 23 липня 2024 року між сторонами укладено Договір позики №0301, який вони підписали за допомогою кваліфікованого електронного цифрового підпису через систему «Вчасно» (ТОВ «ВЧАСНО СЕРВІС» ). Копію квитанції підпису згенеровано системою «Вчасно» та додано позивачем до позовної заяви.

Відповідно до п. 1.1 Договору Позикодавець передав Позичальнику у власність грошові кошти у розмірі, встановленому п. 2.1. Договору, а саме 83340 грн, що на день укладення цього Договору по курсу Національного банку України еквівалентно 2000 (дві тисячі) доларів США.

Відповідно до п. 2.1.1. Договору за користування Позикою Позичальник сплачує Позикодавцю проценти в розмірі 7-10% від суми Позики.

Відповідно до п. 2.2.2. Договору сплата процентів за користування Позикою здійснюється щомісячно до дня повернення позики (23 грудня 2024 року) не пізніше 1 (першого) числа місяця шляхом переказу відповідних грошових коштів Позикодавцем на банківський рахунок Позичальника.

Відповідно до п. 3.1 Договору Позикодавець передає суму позики Позичальнику шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок Позичальника не пізніше 23 липня 2024 року.

Відповідно до п. 3.2. Договору днем надання позики вважається день зарахування суми позики на банківський рахунок Позичальника.

Згідно з платіжною інструкцією №0.0..1 від 23.07.2024 позивач здійснив переказ встановленої договором суми позики на банківський рахунок відповідача. Тобто позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти в загальній сумі 83340,00 грн.

На виконання Договору Відповідач надав розписку до договору позики від 23.07.2024. Вказаний документ підписано сторонами за допомогою кваліфікованого електронного цифрового підпису через систему «Вчасно».

Відповідно до таблиці розрахунків заборгованості за договором позики відповідач сплатив проценти на загальну суму 11648 грн., таким чином залишок заборгованості становить - 117901,40 грн, з яких: сума процентів до сплати з врахуванням здійснених оплат 35022,40 грн, сума позики, яка підлягає поверненню (тіло боргу) 82879 грн.

Представник Позивача 18.02.2025 на адресу Відповідача, з метою досудового врегулювання спору направив претензію про стягнення заборгованості, у якій обґрунтовано вимоги виконати умови Договору та сплатити наявну заборгованість.

Відповідно до положень статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень статті 11 ЦК України за своєю правовою природою договір є правочином. Водночас договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який підтверджує укладення договору, визначає його умови, а також засвідчує отримання позичальником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Договір позики є класичним прикладом реального договору, про що свідчить положення абзацу 2 частини 1 статті 1046 ЦК України. Така норма сформульована імперативно. Окрім того, із дефініції цього договору, яка закріплена в абзаці 1 частини 1 статті 1046 ЦК України, можна зробити висновок, що оскільки позика спрямована до обов`язку повернути взяте в позику, то немає позики там, де не було заздалегідь взято в позику, тому що тоді не може бути мови про повернення (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.10.2018 в справі № 924/1096/17).

Статтею 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Таким чином, матеріалами справи підтверджено факт укладання договору позики та факт отримання суми позики відповідачем, передбаченої Договором у розмірі 83340 грн, що еквівалентно 2000 доларів. Водночас судом не встановлено, що укладений між сторонами договір у будь-який спосіб оспорювався відповідачем, тому укладений договір позики є правомірним та свідчить, що між сторонами існують позикові правовідносини та у відповідача наявний обов`язок з повернення отриманих у позику грошових коштів. Поряд з цим, укладений договір між сторонами про порядок реалізації відносин регулює правовідносини, що склались в частині користування ОСОБА_1 позиченими коштами, що свідчить про обов`язок відповідача сплатити кошти за користування сумою позики, зважаючи на укладений між сторонами договір.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

За приписами ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.12.2018 у справі № 544/174/17 зроблено висновок щодо застосування положень статті 545 ЦК України і вказано, що «у частині 545 ЦК України передбачено презумпцію належності виконання обов`язку боржником, оскільки наявність боргового документа в боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. І навпаки, якщо борговий документ перебуває у кредитора, то це свідчить про неналежне виконання або невиконання боржником його обов`язку. У контексті презумпції належності виконання обов`язку боржником потрібно акцентувати на декількох аспектах: (а) формулювання «наявність боргового документа у боржника» варто розуміти розширено, адже такий документ може перебувати в іншої особи, яка на підставі статті 528 ЦК України виконала зобов`язання; (б) вона є спростовною, якщо кредитор доведе протилежне. Тобто кредитор має можливість доказати той факт, що не зважаючи на «знаходження» в боржника (іншої особи) боргового документа, він не виконав свій обов`язок належно; (в) у частині третій статті 545 ЦК України регулюються як матеріальні, так і процесуальні відносини. Матеріальні втілюються в тому, що наявність боргового документа в боржника (іншої особи) свідчить про належність виконання зобов`язання. У свою чергу, процесуальні відносини проявляються в тому, що презумпція належності виконання розподіляє обов`язки з доказування обставин під час судового спору; (г) частина третя статті 545 ЦК України не охоплює всіх підстав підтвердження виконання зобов`язання, перерахованих у статті 545 ЦК України. Це пов`язано з тим, що і розписка про одержання виконання доводить належність виконання боржником обов`язків, особливо у тих випадках, за яких кредитору не передавався борговий документ. Тобто й наявність у боржника (іншої особи) розписки кредитора про одержання виконання підтверджує належність виконання боржником свого обов`язку».

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи зазначене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підтверджені під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню.

В матеріалах справи містяться також скріншоти переписки відповідача в Телеграм із позивачем, що надані з метою підтвердження його добросовісності. Відповідач просив суд врахувати воєнний стан у країні, який погіршив матеріальне становище ОСОБА_1 , його добросовісну комунікацію з позивачем, визнання ним заборгованості та надати йому розстрочку терміном на 6 місяців.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3 ст. 435 ЦПК України).

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 435 ЦПК України).

Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Суд, зважаючи на відсутність у матеріалах справи доказів щодо наявності обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення відповідачем або роблять його неможливим. За таких обставин суд відмовляє у розстроченні виконання рішення суду. Однак, зазначене не позбавляє права відповідача звернутись із відповідною заявою до суду у подальшому, надавши відповідні докази.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 968,96 грн.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

За вказаних обставин суд вважає, що необхідно призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати понесені позивачем та встановити строк на подання доказів щодо їх розміру, оскільки представник позивача повідомив, як у позовній заяві, так і у судовому засіданні, про наявність витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги.

Керуючись ст. 526, 530, 610, 625, 1046-1050 Цивільного кодексу України, ст. 12, 13, 81, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за Договором позики №0301 від 23.07.2024 та розпискою до Договору від 23.07.2024 в розмірі 117901 (сто сімнадцять тисяч дев`ятсот одна) гривня 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 968,96 грн.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 12 год 00 хв. 12.05.2025 в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області за адресою: 21050, м. Вінниця, вул. Грушевського, 17 (зал судових засідань № 31).

Встановити позивачу строк для подання доказів щодо розміру понесених ним судових витрат до 09.05.2025.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 06 травня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя В. В. Горбатюк