Справа № 303/8371/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Варваринець Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник адвокат Петрецький Сергій Іванович) до ОСОБА_2 , третя особа - Мукачівська районна державна нотаріальна контора про визнання належності майна на праві спільної сумісної власності,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Мукачівська районна державна нотаріальна контора про визнання належності майна на праві спільної сумісної власності, в якому зазначила, що починаючи з 1997 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вони проживали однією сім`єю і вели спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 (колишня нумерація 64a). 03 грудня 2005 року між нею та ОСОБА_4 укладено шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за номером 13. Факт спільного проживання та ведення спільного господарства в фактичних шлюбних відносинах за період з 1997 року по 2004 рік підтверджується довідками Бобовищенскої сільської ради від 10.08.2020 року № 376, 377, складеними на підставі записів погосподарських книг с. Бобовище. Факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 за період з 01.01.2004 по 02.12.2005 встановлено рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12.01.2023 у справі №303/4649/22, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 30.07.2024. Подальше спільне проживання та ведення спільного господарства під час зареєстрованого шлюбу підтверджено довідками Бобищенської сільської ради від 10.08.2020 № 378, 379, 380, 381 та від 11.11.2019 № 817. За час перебування у фактичних шлюбних стосунках та проживання однією сім`ю без реєстрації шлюбу, вона та ОСОБА_4 побудували житловий будинок АДРЕСА_1 . Фундамент та стіни з покрівлею були влаштовані з 1998 року, а фактичне завершення будівництва відбулось 24.11.2004, підтвердженням чому є Акт державної технічної комісії про приймання в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 24.11.2004 та технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами від 29.05.2020. 22 січня 2005 року на вказаний будинок з господарськими будівлями та спорудами було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, право власності зареєстроване за ОСОБА_4 ТОВ «Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», номер запису 378 в книзі 1. Реєстрація права власності на домоволодіння підтверджується також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.10.2024 № 398716755. За весь час спільного проживання вона та ОСОБА_4 розуміли і були переконані, що вказаний будинок є їх спільною власністю, оскільки вони обоє брали участь в його спорудженні та облаштуванні. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер у віці ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вона, будучи дружиною покійного прийняла спадщину за чоловіком. Спадкова справа відкрита державним нотаріусом Мукачівської районної державної нотаріальної контори за номером 434. Іншим спадкоємцем першої черги є дочка покійного від першого шлюбу - ОСОБА_2 , яка також подала заяву про прийняття спадщини та включена до кола спадкоємців першої черги, що прийняли спадщину у визначені строки для її прийняття. Вона звернулася до Мукачівської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя на житловий будинок АДРЕСА_1 , але державний нотаріус Мукачівської районної державної нотаріальної контори Шпеник М.Ю. 10.09.2020 винесено постанову № 230/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих підстав, що будинок не був спільною сумісною власністю. З постановою державного нотаріуса позивачка не згодна. У зв`язку з тим, що у нотаріальному порядку оформити право власності на спадкове майно не має можливості просила визнати належність домоволодіння у складі - житловий будинок загальною площею 96,0 кв.м., житловою площею - 55 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами - гараж, вбиральня, котельня, споруди №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 що розташоване в АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстровий номер обліковий картки платника податків НОМЕР_3 , з рівністю часток ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у такому майні.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.10.2024 відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання належності майна на праві спільної сумісної власності. Визначено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.11.2024 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивачки подав заяву про розгляд справи без їх участі, заявлені вимоги підтримав.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Представник третьої особи - Другої мукачівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився без поважних причин, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 , виданого 03.12.2005 виконкомом Бобовищенської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 03.12.2005 зроблено актовий запис № 13 (а.с. 6).

У довідці від 10.08.2020 № 376, виданої виконкомом Бобовищенської сільської ради зазначено, що згідно даних погосподарської книги № 3 за 1996 - 2000 роки, за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 (1958 року народження), ОСОБА_6 (1968 року народження), ОСОБА_7 (1987 року народження), ОСОБА_8 (1989 року народження) (а.с. 7).

Згідно з довідками від 10.08.2020 № 377, 378, виданими виконкомом Бобовищенської сільської ради в тому, що згідно даних погосподарської книги № 3 за 2001 - 2005, 2006-2010 роки, за адресою: АДРЕСА_1 в житловому будинку були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 (1958 року народження), ОСОБА_1 (1968 року народження), ОСОБА_8 (1989 року народження) (а.с. 8, 17).

У довідках від 10.08.2020 № 379, 380, виданих виконкомом Бобовищенської сільської ради зазначено, що згідно даних погосподарської книги № 7 за 2011 - 2015 роки, погосподарської книги № 5 за 2016-2020 роки, за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 (1958 року народження), ОСОБА_1 (1968 року народження) (а.с. 18, 19).

Згідно з довідкою від 10.08.2020 № 381, виданою виконкомом Бобовищенської сільської ради змінено адресу житлового будинку з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_1 (а.с. 20).

У довідці № 817 від 11.11.2019, виданої виконкомом Бобовищенської сільської ради зазначено що ОСОБА_1 до дня смерті її чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 30 проживали разом та вели спільне господарство (а.с. 21).

У довідці № 843 від 27.11.2019, виданої виконкомом Бобовищенської сільської ради, зазначено що згідно запису в книзі погосподарського обліку Бобовищенської сільської ради в житловому будинку АДРЕСА_1 була зареєстрована та проживала ОСОБА_1 (а.с. 33).

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.01.2023 у справі № 303/4649/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Івановецька об`єднана територіальна громада про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 починаючи з 1 січня 2004 року по 2 грудня 2005 року (а.с. 9-12).

Згідно з актом державної технічної комісії про приймання в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 24.11.2004 державна технічна комісія встановила, що будівництво будинку індивідуального домоволодіння, розміщеного в садибі (ділянці) АДРЕСА_1 розпочато в 1994 році і закінчено в 2004 році (а.с. 22).

Відповідно до відомостей технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 29.05.2020 у 1998 році споруджено житловий будинок «А», гараж «Б», вбиральню «В», котельню «Г», а у 2005 році - господарську будівлю «Д» (а.с. 23-26).

Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право приватної власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , загально площею 96,0 кв.м., житлова площа 55,0 кв.м., рік побудови - 1998, (житловий будинок А, 96,0 кв.м., гараж Б, вбиральня В, котельня Г, споруди № 1, 2) зареєстровано за ОСОБА_4 22.01.2005 (а.с. 27-29).

Згідно з копією трудової книжки НОМЕР_5 ОСОБА_1 з 05.08.1997 по 05.07.2000 працювала в ТОВ «Матяш і Матяш», з 01.08.2001 по 13.02.2002 - в Ужгородському комерційному технікумі, з 30.09.2003 по 31.10.2003 - у ВАТ «Мукачівський консервний завод», з 16.11.2003 по 03.08.2004, з 16.12.2004 по 18.03.2005 та з 09.07.2009 по 01.04.2010 перебувала на обліку в Мукачівському райцентрі зайнятості, з 05.08.2004 по 04.11.2004 працювала в ВАТ «Мукачівський консервний завод», з 05.05.2005 з 04.04.2019 працювала в ГТ у формі ТзОВ завод «Флекстронікс ТзОВ» (а.с. 30-31).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 11.11.2019 складено актовий запис № 30, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_6 (а.с. 32).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі Мукачівською районною державною конторою зареєстровано спадкову справу № 434 (номер у спадковому реєстрі 65117333) після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 34).

Постановою від 10.09.2020 № 230/02-31 ОСОБА_9 , державний нотаріус Мукачівської районної державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, а саме на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_4 , оскільки житловий будинок не був спільною сумісною власністю, оскільки заповітного розпорядження померлий не залишав, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був зареєстрований виконкомом Бобовищенської сільської ради Мукачівського району 03 грудня 2005 року, про що свідчить свідоцтво про шлюб та зроблено актовий запис за № 13. Крім ОСОБА_1 спадкоємцем до майна померлого є донька - ОСОБА_2 (а.с. 35).

Позивачка просила визнати належність домоволодіння у складі - житловий будинок загальною площею 96,0 кв.м., житловою площею - 55 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами - гараж, вбиральня, котельня, споруди №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 що розташоване в АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстровий номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , з рівністю часток ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у такому майні, тобто фактично заявляє вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 статті 17, статті 18, пункт 2 статті 17 Закону України «Про власність»).

Частиною другою статті 112 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року визначено, що сумісною власністю є спільна власність без визначення часток. Аналогічне положення містить і частина перша статті 368 чинного Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб необхідно вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку з цим під час вирішення спору щодо належності майна до об`єкта спільної сумісної власності особам, які не перебувають у шлюбі, необхідно встановити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання майна спільною сумісною власністю.

Тільки в разі встановлення судом таких обставин положення частини першої статті 17 Закону України «Про власність» будуть правильно застосовуватися.

Вказані правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1026цс15.

Таким чином, спеціальне правило, що належить застосувати суду для оцінки правових наслідків набуття майна членами однієї сім`ї міститься в частині першій статті 17 Закону України «Про власність», що втратив чинність згідно із Законом України від 27 квітня 2007 року №997-V.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

На правовідносини, які виникли між сторонами з приводу набуття спільного майна й продовжили існувати після 01 січня 2004 року, поширюється дія СК України.

Як роз`яснено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», відповідно до статті 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Оскільки згідно зі статтею 17 Земельного кодексу Української РСР і статтею14 Закону України «Про власність» земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України «Про власність», таке право, зокрема, виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв`язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велося за рахунок спільної праці членів сім`ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім`ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них статтею 156 Житлового кодексу Української РСР обов`язок.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд вважає, що надані позивачкою довідки від 10.08.2020 №№ 376-381, від 11.11.2019 № 817, від 27.11.2019 № 843 не є належним доказами ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, наявності взаємних прав та обов`язків, тобто тих факторів, які притаманні сімейним відносинам. Суд звертає увагу на те, що хоча у довідці № 817 від 11.11.2029 року і зазначено про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом та вели спільне господарство, але не зазначено з якого часу.

Сам лише факт проживання та реєстрації позивачки у спірному будинку не може бути доказом участі у його будівництві, а доказів на підтвердження обставин участі у будівництві цього нерухомого майна та розміру такої участі суду не надано.

Також на має доказової сили надана позивачкою копія трудової книжки, оскільки сам факт отримання заробітної плати не може бути доказом участі у будівництві спірного будинку.

На підтвердження своїх вимог про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю позивач мала надати докази, з яких можливо було б встановити факт спільної праці щодо створення житлового будинку (1998 рік згідно актом державної технічної комісії про приймання в експлуатацію індивідуального домоволодіння, технічним паспортом на домоволодіння, свідоцтвом про право власності), внесення нею певних коштів на його спорудження чи придбання нею будь-яких будівельних матеріалів необхідних для його будівництва.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.01.2020 у справі № 546/912/16-ц.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснено, що відповідно до статті 12 Закону України «Про власність» у приватній власності громадян можуть знаходитись жилі будинки, збудовані на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці або придбані на законних підставах, наприклад, за договором купівлі-продажу, міни, дарування, за правом спадщини. Оскільки згідно зі статтею 17 Земельного кодексу Української РСР і статтею14 Закону України «Про власність» земельна ділянка для будівництва жилого будинку і господарських будівель надається громадянину у приватну власність, участь інших осіб у будівництві не створює для них права приватної власності на жилий будинок, крім випадків, коли це передбачено законом. Згідно зі статтями 16 і 17 Закону України «Про власність» таке право, зокрема, виникає тоді, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв`язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім`ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Таке ж право за цих умов належить членам сім`ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них статтею 156 Житлового кодексу Української РСР обов`язок.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку щодо безпідставності позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Мукачівська районна державна нотаріальна контора про визнання належності майна на праві спільної сумісної власності.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. 112 Цивільного кодексу Української РСР 1963 року, ст. 17 Закону України «Про власність», ст. 58 Конституції України, п. 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 , ), третя особа - Мукачівська районна державна нотаріальна контора (89600, Закарпатська область. Мукачівський район, місто Мукачево, пл. Кирила і Мефодія. буд. 30, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 05466016), про визнання належності майна на праві спільної сумісної власності - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя