Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2025 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі головуючого судді Гришка О.Я., з участю секретаря судового засідання Федорини А.А., представника позивача адвоката Гуріна Д.Ю. (приймав учать в судовому засіданні в режимі відеоконференції), представника відповідача адвоката Симоненка Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Оржиця Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Оржицький завод «Райдуга» про визнання недійсним правочину додаткової угоди №б/н від 06.10.2023 року до договору оренди землі №б/н від 27.09.2011 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 12.03.2025 звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Оржицький завод «Райдуга» про визнання недійсним правочину додаткової угоди №б/н від 06.10.2023 року до договору оренди землі №б/н від 27.09.2011 року.

У позовній заяві вказано, що позивачу належить на праві приватної власності земельна ділянка, площею 3,74 га, кадастровий номер: :00:021:0152, що знаходиться на території Лубенського району Полтавської області, яка має цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Право власності позивача на вказану земельну ділянку підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 23.10.2018 після померлого батька ОСОБА_2 , який за життя уклав договір від 27.09.2011 з ТДВ «Оржицький завод «Райдуга» про оренду вказаної земельної ділянки.

ОСОБА_1 вказує, що 27.09.2016 між батьком позивача та ТДВ «Оржицький завод «Райдуга» було укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 27.09.2011, згідно умов пункту 6 якої сторонами угоди було узгоджено, що договір укладено строком до 31.12.2023. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. Якщо орендодавець за 90 днів не попередив орендаря про припинення договору, договір вважається продовженим на той же термін та на тих же умовах.

Позивачем в письмовій формі на адресу відповідача було направлено попередження від 06.04.2023 у формі сповіщення, суть якого полягала в тому, що позивач в подальшому має намір припинити договірні відносини з відповідачем.

У позовній заяві вказано, що 16.11.2023 позивач, з метою проведення дій з виділення в натурі на місцевості земельної ділянки та встановлення відповідних межових знаків земельної ділянки, звернувся до відповідача, але останній повідомив, що відповідачем на початку жовтня 2023 року зареєстровано в державного реєстратора додаткову угоду до договору оренди, предметом якої було продовження строку оренди на 10 років, яку, як вказує позивач, він особисто не підписував та не узгоджував її умови.

Позивач вказує, що 01.12.2023 він звернувся до відділу державної реєстрації виконавчого комітету Оржицької селищної ради із заявою щодо надання витягу з Державного реєстру речових прав, щодо земельної ділянки та копії відповідної додаткової угоди до договору оренди землі, на підставі якої проводилася реєстраційна дія. 12.10.2023 державним реєстратором позивачу було надано відповідний витяг з Державного реєстру речових прав №350102516, згідно якого було підтверджено факт наявності зареєстрованого іншого речового права, а саме, права оренди земельної ділянки відповідачем, де була визначена дата закінчення дії договору оренди 31.12.2033. Також державним реєстратором було надано копію додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказує, що після того як він отримав вказану копію додаткової угоди від 06.10.2023 до Договору оренди земельної ділянки та з`ясував, що на вказаному документі міститься не його особистий підпис і використано його застарілі неактуальні персональні дані, до яких мав доступ відповідач, він невідкладно звернувся до поліції з заявою про вчинення злочину. На підставі цієї заяви 15.12.2023 було відкрито кримінальне провадження №0000243 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. У висновку експертизи, проведеної в межах вказаного кримінального провадження, зазначено, що підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Орендодавець» додаткової угоди від 06.10.2023 року до договору оренди землі б/н, зареєстрованого від 27 вересня 2011, складеного між ОСОБА_1 (орендордавець) та ТДВ «Оржицький завод «Райдуга» в особі директора Лантуха Олександра Івановича (орендар), виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Посилаючись на вищевикладені обставини позивач ОСОБА_1 просив суд визнати недійсною додаткову угоду №б/н від 06.10.2023 до Договору оренди землі №б/н від 27.09.2011, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №15985172, де орендодавцем зазначено позивача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Оржицьким РВ УМВС України в Полтавській області 05.12.2003 року), а орендарем відповідача ТДВ «Оржицький завод «Райдуга» (), предметом якої є продовження строку оренди земельної ділянки площею 3,74 га, кадастровий номер: :00:021:0152 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236), що знаходиться на території Староіржавецької сільської ради, Лубенського району, Полтавської області, до 31.12.2033, та скасувати державну реєстрацію права користування в Державному реєстрі речових прав (номер запису про інше речове право: 15985172), зобов`язати відповідача ТДВ «Оржицький завод «Райдуга» () повернути позивачу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Оржицьким РВ УМВС України в Полтавській області 05.12.2003 року) земельну ділянку площею 3,74 га, кадастровий номер: :00:021:0152 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236), яка має цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Староіржавецької сільської ради, Лубенського району, Полтавської області та стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору та витрати на правову допомогу.

Ухвалою суду від 17.03.2025 відкрито загальне позовне провадження у справі.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача вказав, що ОСОБА_1 у власному позові наполягає па тому, що 13.04.2023 ним було направлено сповіщення про власне небажання продовжувати строк дії договору оренди земельної ділянки (паю) з кадастровим номером :00:021:0152 орендарю, тобто ТДВ «Оржицький завод «Райдуга». На підтвердження направлення сповіщення про небажання продовжувати строк дії договору оренди землі на новий строк позивач надав рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення яке датоване 13.04.2023, де адресатом значиться директор ОСОБА_3 . Представник відповідача вважає, що повідомлення по суті договірних відносин має бути адресоване саме підприємству, а не його посадовим особам. Крім того, надане позивачем повідомлення про вручення не містить в собі жодної інформації про документи, які були направлені 13.04.2023. Таким чином, на думку представника відповідача, позивачем не доведений факт належного та своєчасного повідомлення ТДВ «Оржицький завод «Райдуга» про власне небажання продовжувати строк дії договору оренди землі № б/н від 21.11.2011 у визначені додатковою угодою № б/н від 16.08.2016 строки, тому договір пролонгувався автоматично та не втратив власну юридичну силу. Представник відповідача стверджує, що додаткова угода № б/н датована 06.10.2023 до договору оренди землі зареєстрованого за № б/н від 27.09.2011 була надана стороною позивача вже підписаною, відтак посадовим особам ТДВ «Оржицький завод «Райдуга» не було відомо, що підпис в даному документі міг бути виконаний іншою особою. З урахуванням того, що ОСОБА_1 було відомо про наявність договору оренди землі № б/н від 27.09.2011, про його умови та те, що п. 6 даної угоди передбачав автоматичну її пролонгацію на новий строк, за умови відсутності офіційних заперечень щодо продовження строку дії договору з боку орендодавця, представник відповідача вважає, що між сторонами було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов оренди. Вищевказане, на думку представника, також підтверджується тим, що ОСОБА_1 ввесь час, починаючи з 2018 року після оформлення на власне ім`я права власності на земельну ділянку, постійно отримував орендну плату за землю, що підтверджують відповідні грошові перекази через поштову службу «Укрпошта» (квитанції про грошовий переказ в сумі 16487,25 грн. від 06.12.2024).

У відповіді на відзив представник позивача вказав, що з поясненнями, міркуваннями і аргументами, що викладені відповідачем у відзиві на позов, сторона позивача не погоджується, оскільки, вони, на думку представника, є безпідставними та необґрунтованими.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, в своїх поясненнях посилався на обставини, викладені у позовній заяві.

У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, в своїх поясненнях посилався на обставини, вказані у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 15.08.2016 між ОСОБА_2 та ТДВ «Оржицький завод «Райдуга» була підписано додаткову угоду до договору оренди землі від 27 вересня 2011 року. Відповідно до умов цієї додаткової угоди в оренду строком передається земельна ділянка загальною площею 3,72 гакадастровий номер :00:021:0152. Пунктом 6 додаткової угоди передбачено, що договір укладено до строком до 31.12.2023. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Якщо орендодавець за 90 днів не попередив орендаря про припинення договору, договір вважається продовженим на той же термін та на тих же умовах. Згідно п. 36 додаткової угоди перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни або розірвання договору (а.с. 16-19).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом позивач ОСОБА_1 успадкував після смерті батька ОСОБА_2 земельну ділянку площею 3,7200 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :00:021:0152 (а.с. 12-13).

У сповіщенні, датованому 06.04.2023, ОСОБА_1 , крім іншого, повідомив директора ТДВ «Оржицький завод «Райдуга» Лантуха О.І. про те, що земельну ділянку з кадастровим номером :00:021:0152 буде обробляти самостійно, підписувати додаткову угоду до договору оренди землі не бажає (20-21).

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що поштове відправлення, яке адресоване директору ОСОБА_3 ОСОБА_1 вручено представнику 13.04.2023 (а.с. 22).

У додатковій угоді до договору оренди землі, зареєстрованого за № б/н від 27 вересня 2011 року, яка датована 06.10.2023, орендодавцем в якій вказаний ОСОБА_1 , а орендарем - ТДВ «Оржицький завод «Райдуга», зазначено, що строк дії договору оренди продовжено до 31.12.2033 (а.с. 14-15).

У висновку експерта № СЕ-19/117-24/19618-ПЧ від 13.11.2024, який наданий в межах кримінального провадження №0000243, вказано, що відпис від імені ОСОБА_1 , що у графі «Орендодавець» додаткової угоди від 06.10.2023 до договору оренди землі б/н, зареєстрованого за № б/н від 27 вересня 2011, складеного між ОСОБА_1 (орендодавець) та ТДВ Оржицький завод «Райдуга» в особі директора Лантуха Олександра Івановича (орендар), виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с. 23-28).

У вимозі про повернення земельної ділянки, яка адресована директору ТДВ «Оржицький завод «Райдуга» позивач просив повернути йому земельну ділянку (кадастровий номер :00:021:0152) до 31.08.2024 (а.с. 29-31).

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

У разі ж якщо сторони не досягли згоди, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У справі, що розглядається, позивач звернувся з вимогою про визнання недійсною спірної додаткової угоди, посилаюсь на те, що цю додаткову угоду він не підписував, її умови не погоджував, тож відповідач безпідставно відмовляє в поверненні спірної земельної ділянки позивачу як власнику цієї земельної ділянки, покликаючись до умов додаткової угоди, підписаної невстановленою особою замість позивача.

У цій справі судом встановлено, що спірну додаткову угоду позивач не підписував та, відповідно, істотних умов цієї додаткової угоди не погоджував. Таким чином, спірна додаткова угода є неукладеною.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатувала, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Отже, враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві (позивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельної ділянки, вважаючи, що ця ділянка знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав), зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок (див. також постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97)).

Таким чином, зважаючи на наведені вище міркування, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині визнання спірної додаткової угоди недійсною, та про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача повернути позивачеві спірну земельну ділянку.

При цьому твердження представника відповідача про те, що позивач не надав належних доказів того, що він належним чином заздалегідь повідомив відповідача про небажання продовжувати орендні відносини щодо спірної земельної ділянки, спростовуються змістом «Сповіщення» (а.с. 20-21), з якого вбачається, що позивач повідомив відповідача про намір самостійно обробляти спірну земельну ділянку після 15.08.2023, та змістом рекомендованого повідомлення (а.с 22), з якого вбачається, що цей лист було отримано представником відповідача 13.04.2023.

Суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права користування в Державному реєстрі речових прав (номер запису про інше речове право: 15985172), оскільки саме по собі задоволення судом (у зв`язку з фактом неукладеності спірної додаткової угоди) позовної вимоги про зобов`язання відповідача повернути позивачеві спірну земельну ділянку відновить порушене в даному випадку право позивача, в такому разі задоволення додаткової позовної вимоги про скасування державної реєстрації відповідного права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не буде ефективним способом захисту порушеного права позивача. Таким чином, у задоволенні цієї вимоги слід відмовити.

Зважаючи на те, що з трьох позовних вимог, які були заявлені позивачем (1) визнати недійсною додаткову угоду №б/н від 06.10.2023 до Договору оренди землі №б/н від 27.09.2011, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №15985172, де орендодавцем зазначено позивача ОСОБА_1 , а орендарем відповідача ТДВ «Оржицький завод «Райдуга», предметом якої є продовження строку оренди земельної ділянки площею 3,74 га, кадастровий номер: :00:021:0152 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236); 2) скасувати державну реєстрацію права користування в Державному реєстрі речових прав (номер запису про інше речове право: 15985172); 3) зобов`язати відповідача ТДВ «Оржицький завод «Райдуга» повернути позивачу ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 3,74 га, кадастровий номер: :00:021:0152 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236), судом задоволено лише третю позовну вимогу (тобто 33,33 % від заявлених позовних вимог), з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 403,70 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 11, 15, 16, 202, 205, 207, 210, 215, 216, 236, 626, 627, 638, 792 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, ст. 4, 5, 13, 16 ЗУ «Про оренду землі», суд

в и р і ш и в

Позов ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з додатковою відповідальністю «Оржицький завод «Райдуга» (місцезнаходження: вул. Героїв Оржиці, 96, сел. Оржиця, Лубенський район, Полтавська область, ) про визнання недійсним правочину додаткової угоди №б/н від 06.10.2023 року до договору оренди землі №б/н від 27.09.2011 року задовольнити частково.

Зобов`язати відповідача ТДВ «Оржицький завод «Райдуга» () повернути позивачу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Оржицькйм РВ УМВС України в Полтавській області 05.12.2003 року) земельну ділянку, площею 3,74 га, кадастровий номер: :00:021:0152 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 236), яка має цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Оржицький завод «Райдуга» (місцезнаходження: вул. Героїв Оржиці, 96, сел. Оржиця, Лубенський район, Полтавська область, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 403 (чотириста три) гривні 70 копійок.

За ч. 1 ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 354 ЦПК України, учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 08.05.2025.

Суддя