Справа № 635/1087/22
Провадження № 2/635/1897/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року смт Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Даниленко Т.П.,

за участі секретаря судового засідання Загайко Г.Я.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача Пирогова О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства Харківської районної ради «Комуненерго» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

15.02.2022 до Харківського районного суду Харківської області надійшов позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства Харківської районної ради «Комуненерго» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, який він в подальшому уточнив.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 , має статус учасника бойових дій. 09.09.2020 його було прийнято на роботу до Комунального підприємства Харківської районної ради «Комуненерго» на посаду слюсаря, 13.11.2020 увільнено від виконання обов`язків на період прийняття на військову службу за контрактом, того ж дня наказом командира військової частини НОМЕР_1 зараховано до списків особового складу військової частини. Середньоденна заробітна плата розрахована за два попередні місяці до увільнення становить 359,42 грн (14377,06/40 календарних днів = 359,42). 25.11.2021 він звернувся до Комунального підприємства Харківської районної ради «Комуненерго» з письмовою заявою про виплату йому середнього заробітку за період з грудня 2020 року по дату звернення включно. 14.12.2021 отримав відповідь за № 587/18 з якої зрозумів, що середній заробіток мені ніхто виплачувати не збирається. У даній відповіді йшла мова про те, що питання порядку виплати грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» залишається не врегульованим. Вважаючи, що Комунальне підприємство Харківської районної ради «Комуненерго» грубо порушує його права, просить визнати протиправними дії Комунального підприємства Харківської районної ради «Комуненерго» щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку (грошового забезпечення) з дати увільнення від роботи (13.11.2020) на період проходження військової служби в Збройних Силах України за контрактом відповідно до ч. З ст. 119 КЗпП України та зобов`язати Комунальне підприємство Харківської районної ради «Комуненерго» нарахувати та виплатити середній заробіток (грошове забезпечення) з дати увільнення від роботи (13.11.2020) на період проходження військової служби в Збройних Силах України за контрактом відповідно до ч. 3 ст. 119 КЗпП України по набуття чинності змін до ст.119 КЗпП України 19.07.2022, розмір якого обчислити за методикою, визначеною постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 за № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до розпорядження голови Верховного суду від 08.03.2022 № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» та Закону України «Про внесення зміни до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус судді» справу передану для розгляду за підсудністю до Полтавського районного суду Полтавської області, що підтверджується актом приймання-передачі справ та речових доказів від 01.04.2022.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 18.07.2023 справу передано за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24.08.2023 справу прийнято до розгляду суддею Даниленко Т.П., відкрито провадження в цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02.11.2023 підготовче провадження у цивільній справі закрито, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17.01.2024 витребувано у Комунального підприємства Безлюдівської селищної ради «Комуненерго» детальний розрахунок середньої заробітної плати ОСОБА_1 за останній рік перед увільненням.

Позивача у судовому засіданні підтримав заявлені уточнені позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, надавши суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти заявлених позовних вимог, просив відмовити у повному обсязі. Надав письмові пояснення, де зазначив, що позивачем не враховано, що такі виплати здійснювались контрактникам виключно «під час особливого періоду до його закінчення» і такі виплати працівникам здійснювались за рахунок Державного бюджету України відповідно до ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців». Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» «...час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону» і за ст. 23 цього ЗУ фінансове забезпечення витрат, пов`язаних з реалізаціє закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік для Міноборони. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України, від 08.07.2010 р. № 2456-УІ, пункт 26: «Установити, що норми і положення ...; частини третьої статті 119, статті 250 Кодексу законів про працю України (...); ...застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів...». Поняття «особливого періоду» надано в ст. 1 ЗУ «Про оборону» і цей стан настає з моменту оголошення про мобілізацію чи з моменту введення воєнного стану в Україні. За ст. 6 цього ЗУ Президент України здійснює повноваження у сфері оборони відповідно до Конституції України. Так Президент України указом від 14.01.2015 за № 15/2015 оголошував протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб, в тому числі на території Харківської області. Пунктом 7 цього указу керівникам підприємств доводилось, що згідно ст. 39 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 119 КЗпП України за громадянами, які проходять службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, закріплені гарантії щодо збереження місця роботи на термін, що не перевищує одного року. КМ України на виконання Бюджетного кодексу України прийняв постанову від 04.03.2015 за №105 про затвердження порядку виплати компенсацій за 2014-2015 роки підприємствам за прийнятих на службу за контрактом і інших, яка втратила чинність. Більше особливі стани чи кризові ситуації в Україні указами Президента України не вводились до 24.02.2022, також постанов КМ України про компенсації не приймалось і ЗУ «Про Державний бюджет» в 2016-2023 роках коштів не передбачалось на компенсації підприємствам за прийнятих на військову службу за контрактом. Указом Президента України від 24.02.2022 за № 65/2022 було оголошено загальну мобілізацію, тобто наступив особливий період за ЗУ «Про оборону», але будь-яких гарантій за КЗпП України указом не передбачено, як і Постановами КМУ та Законами України. КП «Комуненерго», як і інші комунальні підприємства в України, є збитковим, фінансується з місцевого бюджету Безлюдівської селищної ради Харківської області. Споживачі не розраховуються за послуги підприємства на загальну суму більше 4 830 594 грн. Крім цього, ОСОБА_1 наказом № 154 о/с від 16.11.2020 увільнений від виконання ним обов`язків 13.11.2020 і за ним зберігається місце роботи в КП «Комуненерго» за ч. 3 ст. 119 КЗПП України, тобто між підприємством і ОСОБА_1 існують трудові правовідносини. Середній заробіток йому не виплачували з 16.11.2020, оскільки в Україні не було особливого чи кризового періоду. Про цей факт не виплати ОСОБА_1 було достовірно відомо в 2020 і 2021 роках. З позовом до суду ОСОБА_1 звернувся лише 15.02.2022, тобто через 15 місяців. Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України: «1. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.» Скорочена позовна давність встановлена ч. 1 ст. 233 КЗпП України для звернення до суду про вирішення трудового спору і він порівнюється 3-м місяцям з дня коли дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права працівник. ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду без будь-яких поважних причин, а тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити застосовувавши скорочений строк позовної давності.

З додаткових письмових пояснень представника відповідача вбачається, що законодавець врегулював тимчасове припинення працівником виконання роботи за трудовим договором і вжив термін «призупинення дії трудового договору». Укладання контракту про проходження військової служби ініціював саме працівник підприємства ОСОБА_1 в період з 13.11.2020 до 24.02.2022, коли не було ні особливого періоду, ні воєнного стану, отже дію трудового договору по факту було призупинено і середня заробітна плата не підлягає виплаті ні підприємством, ні державою. З 24.02.2022 в країні введено воєнний стан і ОСОБА_1 , проходячи військову службу за контрактом, має право на відшкодування втрачених грошових сум, але не за рахунок підприємства, відповідно до ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»: ст. 15 «1. Відшкодування працівникам та роботодавцям пов`язаних із трудовими відносинами грошових сум, втрачених внаслідок збройної агресії проти України, здійснюється за рахунок коштів держави-агресора, а також коштів, отриманих з/від відповідних фондів на відновлення України, у тому числі міжнародних, міжнародної технічної та/або поворотної чи безповоротної фінансової допомоги, інших джерел, передбачених законодавством. Порядок визначення і відшкодування працівникам та роботодавцям пов`язаних із трудовими відносинами грошових сум, втрачених внаслідок збройної агресії проти України, встановлюється Кабінетом Міністрів України.» Федерацією професійних спілок України розроблено проект постанови КМУ яким передбачається, що « Роботодавець зобов`язаний не пізніше 90 календарних днів з дня припинення або скасування воєнного стану подати до територіального органу Держпраці за своїм місцезнаходженням заявку-розрахунок про грошові суми, втрачені працівником або роботодавцем внаслідок збройної агресії проти України, за формою згідно з додатками 1 та 2 до цього порядку, разом з документами, що підтверджують розрахунок таких грошових сум (акти роботодавця, відомості щодо обліку виконуваної працівником роботи і бухгалтерського обліку витрат на оплату праці та і и.), одним із таких способів: в електронній формі - через Єдиний державній вебпортал електронних послуг; в паперовій формі особисто під час відвідування територіального органу Держпраці. У разі прийняття ця постанова набирає чинності з дня офіційного опублікування та застосовується з 05 година 30 хвилин 24 лютого 2022 року».

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши надані сторонами докази, вважає позовну заяву такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81,83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що відповідно до наказу з КП ХР «Комуненерго» № 123о/с від 08.09.2020 ОСОБА_1 прийнято на посаду слюсаря аварійно відновлюваних робіт 4 розряду дільниці пропуску та очищення стоків на філію водопостачання та водовідведення з 09.09.2020 з посадовим окладом 5 579 грн на місяць.

13.11.2010 між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу, відповідно до п. 3 умов якого контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на три роки.

Згідно з витягом з наказу № 238 від 13.11.2020 командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_3 старшого солдата запасу ОСОБА_1 , зарахованого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 13.11.2020 №2І9-РС дія проходження військової служби за контрактом строком на 3 (три) роки, призначеного на посаду навідника і зенітного артилерійського взводу зенітної ракетно- артилерійської батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону, який прибув п ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 13.11.2020 зарахувано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення і вважається таким, що з 13.11.2020 приступив до прийому справ та посади, цього ж числа прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. Встановлено посадовий оклад зі посадою 2910 грн на місяць, щпк солдат". Виплачувати надбавку за проходження військової служби в розмір* 65% посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, премію за особистий внесок у загальні результати служби в розмірі 116% посадового окладу з 13.11.2020. Вислуга років станом на 12.11.2020 становить: календарна вислуга років 03 роки 00 місяців 00 днів, у пільговому обчисленні: 02 роки 03 місяців 08 днів, загальна вислуга: 05 років 03 місяця 08 днів.

Згідно з витягом з наказу КП ХРР «Комуненерго» № 154о/с від 16.11.2020 у зв`язку зі вступом на військову службу за контрактом, керуючись ч.3 ст. 119 КЗпП України, ОСОБА_1 увільнено від роботи слюсаря аварійно відновлюваних робіт 4 розряду дільниці пропуску та очищення стоків на філію водопостачання та водовідведення для проходження військової служби за контрактом з 13.11.2020 до дня фактичного закінчення дії контракту та фактичної звільнення, зі збереженням пільг та гарантій згідно чинного законодавства України.

За положеннями ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону ( ст. 65 Конституції України).

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу «встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Глава VII цього Закону врегульовує особливості призову під час мобілізації. Громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами 3, 4 статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Так, ч. 3 ст. 119 КЗпП України (у редакції станом на дату наказу про увільнення позивача) визначено, що за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» внесено зміни у частині третій статті 119: слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінити словами «зберігаються місце роботи і посада».

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» прийнятий Верховною Радою України 01.07.2022, набрав чинності 19.07.2022, отже саме з 19.07.2022 ч. 3 ст. 119 КЗпП України діє в наступній редакції: за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відтак, компенсація з бюджету середнього заробітку на підприємстві (в установі/організації), де працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності здійснюється до 18.07.2022 включно, тобто до набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022.

З урахуванням викладеного, при виданні наказу про припинення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку, відповідач діяв правомірно, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 не містить приписів щодо його застосування лише до осіб, які призвані після набрання ним чинності.

Відповідно до конституційних повноважень Верховна Рада України як єдиний орган законодавчої влади в Україні виключно законами України закріплює права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення, засади регулювання праці і зайнятості.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 за №2352-ІХ був прийнятий Верховною Радою України відповідно до конституційних повноважень.

Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною в рішенні від 26.12.2011 за №20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Конституційний Суд України у п. 2. 3. Рішення від 22.05.2018 за №5-р/2018 сформулював юридичну позицію, відповідно до якої держава виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово - економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю.»

У п. 3 вказаного рішення зазначено, що Верховна Рада України виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей держави та з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства має змогу запроваджувати, змінювати, скасовувати або поновлювати такі пільги, оскільки вони не мають фундаментального характеру, а отже не можуть розглядатися як конституційні права, свободи та гарантії їх реалізації.

Аргументи позивача стосовно порушення принципу зворотної дії закону в часі, а саме ст. 58 Конституції України суд вважає помилковими.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

У рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України також надав роз`яснення порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема, зазначається, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori «наступний закон скасовує попередній».

Конституційний Суд України вважає, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

Таким чином, законних підстав для визнання протиправними дії КП ХРР «Комуненерго» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 та зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток (грошове забезпечення), зокрема з дати увільнення від роботи 13.11.2020 на період проходження військової служби відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

За правилами ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Бепручи до уваги, що позивача звільнено від сплати судового збору, а у задоволенні позовних вимог судом відмовлено, то витрати по сплаті судового збору компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 274, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства Харківської районної ради «Комуненерго» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості, що не проголошуються:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач Комунальне підприємство Харківської районної ради «Комуненерго»,, юридична адреса: Харківська область, Харківський район, смт.Хорошево, вул.Горького, 1, поштова адреса: м.Харків, вул.Балашовська, 25.

Суддя Т.П.Даниленко