Справа № 489/9857/24
Провадження № 2/489/909/25
РІШЕННЯ

Іменем України

07 травня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Микульшиної Г.А.,

із секретарем судового засідання Тищенко Д.О.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Інгульського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства, зобов`язання видати дублікат свідоцтва про народження,

встановив:

В грудні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Інгульського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання його батьком Кури ОСОБА_3 ; зобов`язання Відділу державної реєстрації актів цивільного стану видати йому дублікату свідоцтва про народження ОСОБА_4 .

Свої вимоги мотивував тим, що він є біологічним батьком ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з необхідністю отримання дубліката свідоцтва про народження його сина для подальшого оформлення спадкових чи інший юридичних дій, позивач звернувся до відповідача. Проте йому було відмовлено у видачі дубліката свідоцтва через відсутність офіційного підтвердження його батьківства у актовому записі про народження ОСОБА_5 , оскільки була допущена помилка у прізвищі. Для підтвердження батьківства позивача було проведено молекулярно-генетичну експертизу, яка однозначно встановила, що він є батьком ОСОБА_4 .

Посилаючись на викладене, позивач ОСОБА_1 звернувся із даним позовом до суду.

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23.12.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено її розгляд у підготовчому судовому засіданні.

16.01.2025 на адресу суду від представника відповідача Інгульського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вказано на те, що у долучених до позовної заяви документах є розбіжності, а саме прізвище позивача « ОСОБА_6 », натомість у витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України значиться прізвище « ОСОБА_7 ». При цьому відповідач просить суд прийняти до уваги той факт, що згідно актового запису про народження ОСОБА_4 факт батьківства доведено і не потребує додаткового встановлення. Але є розбіжності в поданих документах стосовно написання прізвища заявника « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_8 ».

14.03.2025 позивачем подані суду заяви про розгляд справи за його відсутності та «перекваліфікацію» справу «про визнання батьківства» на справу «про встановлення факту родинних відносин».

Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про «перекваліфікацію справи»; закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. Від відповідача 01.04.2025 надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян 20.10.1975 народився ОСОБА_9 , батьком якого записано Кури ОСОБА_10 (а.с.7-8). Вказаний запис про народження ОСОБА_11 здійснено на підставі ст. 133 СК України (Якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини).

Однак згідно паспорту серії НОМЕР_1 та РНОКПП прізвищем позивача ОСОБА_1 є «Курільчик» (а.с.3-4, 5).

Згідно копії висновку експерта Запорізького НДЕКЦ № СЕ-19/108-24/8135-БД від 03.05.2024 ОСОБА_1 може бути біологічним батьком особи, генетичні ознаки фрагмента кістки якої було досліджено з ймовірністю спорідненості 99,9999% (а.с.9-17).

Згідно роз`яснення Інгульського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 11.10.2024 щодо повторної видачі свідоцтва про народження ОСОБА_4 в наданих відділу документах є розбіжності в прізвищах. Таким чином не підтверджуються родинні відносини батька з дитиною та у зв`язку з цим неможливо видати повторно свідоцтво про народження (а.с.18).

Відповідно до ч. 4 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

В той час як судом встановлено, що запис про народження ОСОБА_4 здійснено на підставі ст. 133 СК України (Якщо дитина народилась у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік батьком дитини). Аналогічна норма містилась в ст. 52 Кодексу про шлюб та ім`ю України, що діяв на момент народження ОСОБА_4 .

У відзиві на позовну заяву Інгульським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вказано на те, що у долучених до позовної заяви документах є розбіжності, а саме прізвище позивача « ОСОБА_6 », натомість у витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України значиться прізвище « ОСОБА_7 ». При цьому відповідач просить суд прийняти до уваги той факт, що згідно актового запису про народження ОСОБА_4 факт батьківства доведено і не потребує додаткового встановлення. Але є розбіжності в поданих документах стосовно написання прізвища заявника « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_8 ».

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

Відповідно до частини першої статті 175 ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування.

Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд.

Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Особа, звертаючись із позовом до суду, має право пред`явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Предметом позову ОСОБА_1 визначив вимогу про визнання батьківства та зобов`язання відділу видачі дубліката свідоцтва про народження ОСОБА_4 .

Однак, виходячи зі змісту позову та доданих до нього доказів, враховуючи норму ч. 4 ст. 128 СК України, неможливо становити батьківство людини, яка і так записана батьком дитини, факт батьківства доведено і не потребує додаткового встановлення. Як і не можливо видати дублікат свідоцтва про народження ОСОБА_4 із виправленим прізвищем позивача без внесення відповідних змін в нього. Позивачу для захисту свого права необхідно звернутися до суду із позовом про встановлення факту родинних відносин із загиблим сином, оскільки в їх прізвищах містяться розбіжності.

А відтак обраний позивачем спосіб захисту не узгоджується із положеннями ст. 16 ЦК України та ч. 4 ст. 128 СК України.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають у зв`язку з неналежним способом захисту.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Подібний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 11.01.2023 по справі № 461/56/20.

Враховуючи викладене, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі, залишивши судові витрати за позивачем відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Інгульського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання батьківства, зобов`язання видати дублікат свідоцтва про народження відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач: Інгульський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), , місцезнаходження: м. Миколаїв, пр. Миру, 46/1.

Повний текст рішення складено 07.05.2025.

Суддя Г.А. Микульшина