Провадження № 2/201/873/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

06 травня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Наумової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторінгс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

14.11.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторінгс» (далі ТОВ «ФК «Факторінгс») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (а.с. 1-6).

В обґрунтування уточнено позову зазначено, що 17.07.2007 між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір № 8/2007/840-К/1005-АП. ОСОБА_2 поручився за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, уклавши договір поруки того ж дня.

У зв`язку з невиконанням кредитного договору та договору поруки, укладених 17.07.2007, ВАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2011 по справі № 2-10267/11 стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 8/2007/840-К/1005-АП від 17.07.2007 у розмірі 435 138, 33 грн.

На виконання рішення суду, стягувачеві видані виконавчі документи.

Згідно договору про відступлення права вимоги від 08.05.2020, право вимоги за кредитним договором та договором поруки, ВАТ КБ «Надра» відступив на користь ТОВ «ФК «Факторінгс» разом з усіма додатками до нього та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.

Обставини відступлення, встановлені ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2020 по справі 2-10267/11.

Станом на день звернення, ТОВ «ФК «Факторінгс» із зазначеним позовом, рішення суду відповідачем не виконано.

Загальна сума заборгованості за рішенням суду від 15.12.2011 складає 435138,33 грн., тому позивач розрахував 3 % річних та інфляційні втрати в межах періоду загального строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України з 25.02.2019 по 24.02.2022: 3 % річних у розмірі 39 126, 68 грн. та інфляційні втрати у розмірі 95 149, 28 грн.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Факторінгс» 3 % річних у розмірі 39126, 68 грн. та інфляційні втрати у розмірі 95149, 28 грн., що в загальному розмірі становить 134 275, 96 грн.

Заяви учасників процесу по суті справи.

09.12.2024 представником відповідачки адвокатом Мороз В.С. (діє на підставі ордеру серії АЕ № 1325775 від 15.10.2024 (а.с. 33)) в порядку ст. 178 ЦПК України подано відзив на позовну заяву (а.с. 35-42), в якому відповідач заперечувала проти позовних вимог позивача, обґрунтовуючи це тим, що первісним стягувачем пропущені строки пред`явлення виконавчого документа до виконання, що пред`явлений первісним стягувачем 12.08.2016, а державним виконавцем протиправно 17.08.2016 відкрито виконавче провадження № 51956546. Жодних виконавчих проваджень щодо примусового виконання виконавчого листа, немає. Тобто, всі можливі строки пред`явлення виконавчого листа до виконання як за старими нормами та і діючими минули. Крім того, стягувачу відмовлено у видачі дублікатів виконавчих листів.

Вважає, що позивач втратив своє право вимоги на примусове виконання відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором та рішенням суду (строк пред`явлення до виконання рішення суду), і тому основне зобов`язання за кредитним договором № 8/2007/840-К/1005-АП від 17.07.2007, встановлене рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2011 у справі № 2-10267/11, вже не підлягає примусовому виконанню.

Також вказує, що кредитор, для охорони інтересів боржника, міг пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на заявлену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення заявленої вимоги, або після відкриття виконавчого провадження.

Крім того, вважав, що позивачем пропущений позовної давності, передбачений ст. 267 ЦК України.

Крім того, 10.09.2021 приватним нотаріусом вчинений виконавчий напис № 3142 на підставі того самого договору «Автопакет» № 8/2007/840-К/1005-АП від 17.07.2007, яким зокрема з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість на користь позивача.

10.01.2025 позивачем ТОВ «ФК «Факторінгс» в порядку ст. 179 ЦПК України подано відповідь на відзив (а.с. 66-72), в якій зазначає, що позивачем не пропущений строк позовної давності, оскільки невиконання боржником рішення суду є триваючим правопорушенням. Пропуск строку пред`явлення виконавчого документу до виконання не має значення для вирішення зазначеної справи, оскільки має факт наявності вже захищеної судом вимоги кредитора у вигляді рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2011 у справі № 2-10267/11, яке набрало законної сили 07.02.2012 та не виконане відповідачами, тому позивач вважає, що пропуск строків пред`явлення виконавчого документа до виконання не має правового значення для вирішення зазначеної справи.

Також зазначає, що представником відповідачки не надано жодного аргументу щодо причин невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.

ТОВ «ФК «Факторінгс» як новий кредитор, набув право вимоги до відповідачів щодо отримання загальної суми заборгованості, яка включає суму основного боргу, проценти нараховані на суму боргу, усі та будь-які штрафні санкції на дату набрання чинності рішення, а також право нарахувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за договором кредиту та договором поруки з дати набрання чинності.

Посилався на позиції Верховного Суду, за якими невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Крім того, представник відповідачки помилково вважає, що застосування підлягає п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Натомість, вказана норма не підлягає застосуванню, оскільки вона регулює відносини між кредитором та боржником внаслідок невиконання умов договору. Звернення до суду позивача, обґрунтовуються невиконанням відповідачами рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2011 у справі № 2-10267/11, а не виконанням кредитного договору.

24.02.2025 представником відповідачки адвокатом Мороз В.С. в порядку ст. 180 ЦПК України подані заперечення, в яких зазначено, що посилання позивача на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2011 у справі № 2-10267/11, як на новий договірний документ, з якого нібито виникли нові зобов`язання відповідачки перед позивачем є безпідставними, оскільки рішення суду не є договором та не містить характер взаємних зобов`язань, не є письмовою угодою про права та обов`язки між сторонами договору.

Також зазначає, що первісним стягувачем виконані дії щодо реалізації рішення суду ще в 2016 році шляхом звернення з виконавчим листом до органів виконавчої служби. Суд не може застосувати розрахунок заборгованості, який надано позивачем, оскільки на немає точних відомостей про розмір заборгованості.

Рух справи.

Ухвалою судді Наумової О.С. від 18.11.2024 відкрите провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження (а.с. 29).

Підготовче засідання у справі закрите 20.03.2025 та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 115).

Позивач в уточненій позовній заяві, просив розглянути справу за його відсутності (а.с. 62)

Представник відповідачки надала заяву, в якій просила врахувати позицію, яка викладена у відзиві та заперечення, розгляд справи проводити без її участі (а.с. 120).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 17.07.2007 між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір «Автопаркет» № 8/2007/840-К/1005-АП.

Того ж дня між ОСОБА_2 як поручителем за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, укладено договір поруки.

У зв`язку з невиконанням кредитного договору та договору поруки, укладених 17.07.2007, ВАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідачів.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2011 у справі № 2-10267/11, вимоги ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 8/2007/840-К/1005-АП від 17.07.2017 у розмірі 435 138, 33 грн., а також судові витрати у розмірі 2 823 грн., а разом 437 961, 33 грн. (а.с. 7-9).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2020 у справі № 2-10267/11 (провадження № 6/201/406/2020), замінено сторону стягувача у виконавчих листах, виданих по цивільній справі №2-10267/11 за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з ПАТ КБ «Надра» на ТОВ «ФК «Факторінгс» (а.с. 10-11).

2. Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно пункту 8.35 постанови від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2011 у справі № 2-10267/11 за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 8/2007/840-К/1005-АП від 17.07.2017 у розмірі 435 138, 33 грн., а також судові витрати.

Отже, вказаним судовим рішенням у справі № 2-10267/11 підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальниці перед банком розмірі 435138,33 грн. та його порушення.

Доказів оскарження даного судового рішення, матеріали справи не містять.

Доказів того, що вказане рішення виконано суду не надано, тобто зобов`язання відповідачів не припинилося, тому передбачені ст.625 ЦК України три проценти річних та інфляційні втрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18, вказано, що у частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Пред`являючи позов ТОВ «ФК «Факторінгс» для здійснення обчислення сум, визначених статтею 625 ЦК України взято базову суму, яка визначена судовим рішенням 435138,33 грн.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).

Посилання позивача на позицію Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 757/444680/15-ц зводяться до помилкового її тлумачення, оскільки у даній справі, основна вимога кредитора вже захищена судовим рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.12.2011, яким з відповідачів солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 435138,33 грн., а отже зобов`язання неможна вважати натуральним.

Крім того, суд не погоджується з доводами представника відповідачки щодо пропущеного строку для пред`явлення судового рішення до виконання оскільки вказана обставина не має правового значення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 №916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

У постанові Верховного Суду від 07.08.2023 справа № 752/9858/21 (провадження №61-6097св23) зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, навіть за умови відмови суду про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржницю від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених статтею 625 ЦК України.

Суд також не погоджується з доводами представника відповідачки щодо пропущеного строку позовної давності у відповідності до ст. 267 ЦК України з огляду на те, що позовна давність є строком, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Вона обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 ЦК України та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (стаття 256, частина перша статті 260, частина третя статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю в три роки.

Порядок відліку позовної давності наведено в статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 в справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).

Разом з тим, з 12.03.2020 на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30.06.2023 (пункт 1постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»).

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02.04.2020).

Однак, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позову. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина четверта статті 14 ЦК України).

Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України від 16.06.2020 № 691-ІХ «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»).

Отже, на період дії карантину законодавець звільнив позичальника від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення платежів за кредитами (позиками), однак не звільнив від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, тому до спірних правовідносин застосовні положення про позовну давність та щодо її продовження на строк дії карантину.

Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02.04.2020), продовжуються на строк дії такого карантину.

Такі висновки щодо застосування Закону № 540-ІХ викладені в пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06.09.2023 в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також в постановах Верховного Суду від 07.09.2022 в справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 16.11.2023 в справі №487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20.04.2023 в справі №728/1765/21 (провадження № 61-6640св22).

У даній справі рішення суду, яким стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором не виконане, таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому у позивача право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникло за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Слід звернути увагу, що позивач, звертаючись з позовом до суду про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, врахував строки позовної давності і просив стягнути вказані суми з 25.02.2019р.

Отже, на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02.04.2020) прострочені з 25.02.2019 платежі за кредитом перебувають у межах продовженої Законом № 540-ІХ позовної давності.

Згідно із Законом України від 15.03.2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»(далі - Закон № 2120-ІХ), що набрав чинності 17.03.2022, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за змістом якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Закон № 2120-ІХ виключив можливість нарахування сум за статтею 625 ЦК України з 24.02.2022, однак не змінив положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ щодо продовження строку давності, зокрема за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих до 24.02.2022, на період дії карантину.

Карантин на території України скасований з 30.06.2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651, тому позивач, звернувшись до суду з даним позовом, дотримався строків позовної давності, які продовжувалися відповідно до Закону № 540-ІХ.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позивач не пропустив строки звернення з вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат та звернувся до суду з позовом в межах строку позовної давності.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 25.09.2024 у справі № 206/2984/23 (провадження № 61-7249св24).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вищевикладеного, перевіривши розрахунок заявлених до стягнення 3% річних та нарахованих інфляційних втрат за період з 25.02.2019 по 24.02.2022, які наведені в уточненій позовній заяві, суд вважає за можливе, стягнути з відповідачів у солідарно на користь позивача 3% річних у розмірі 39126,88 грн. та інфляційних втрат у розмірі 95149,28 грн.

Розподіл судових витрат.

Щодо судового збору.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3435,32 грн., з кожного по 1 717,66 грн. (а.с. 22).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторінгс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторінгс» () 3 % річних у розмірі 39126,68 грн. та інфляційних втрат у розмірі 134 275, 96 грн., що в загальному розмірі становить 134 275 (сто тридцять чотири тисячі двісті сімдесят п`ять) грн. 96 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторінгс» () судовий збір у розмірі 1717 (одна тисяча сімсот сімнадцять) грн. 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Факторінгс» () судовий збір у розмірі 1717 (одна тисяча сімсот сімнадцять) грн. 66 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення складений 12 травня 2025 року.

Суддя Наумова О.С.