Справа №705/5958/24
2/705/956/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 року м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Гудзенко Валентина Леонідівна, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Уманської міської ради до ОСОБА_1 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

Уманська міська рада, через свого представника- адвоката Буряк О.Г., звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації. В позові зазначає, що на адресу виконавчого комітету Уманської міської ради надійшов лист Управління Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області «Про усунення порушень законодавства» № 131900-13/1851-2024 від 23.07.2024, з якого вбачається, що Управлінням було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності виконавчого комітету Уманської міської ради за період часу з 01.01.2020 по 31.12.2023, якою з поміж іншого встановлено порушення норм чинного законодавства продажу земельної ділянки з кадастровим номером: :02:002:0434 та надано вказівку вчинити всі необхідні дії, спрямовані на повернення зазначеної вище земельної ділянки у комунальну власність. Так, рішенням Уманської міської ради «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб з питань надання в користування земельних ділянок» № 27-28/8 від 13.12.2021 надано в користування шляхом укладення договору оренди землі ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку) площею 2,7896 га (кадастровий номер: :02:002:0434) за адресою: АДРЕСА_1 за рахунок земель комунальної власності Уманської міської ради, строком на 10 років. 30.12.2021 між Уманською міською радою та відповідачем було укладено договір оренди землі, площею 2,7896 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На вказаній земельній ділянці на момент укладення договору оренди знаходився об`єкт нерухомого майна незавершений будівництвом торгівельно-розважальний комплекс з паркінгом та готелем, який перебуває у власності відповідача, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 44403873 від 04.10.2021. 04.10.2021 за відповідачем зареєстровано право власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва незавершений будівництвом торгівельно-розважальний комплекс з паркінгом та готелем 5,7% готовності за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :02:002:0434, площею 2,7896 га. Рішенням позивача «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу за адресою: АДРЕСА_1 » №16-45/8 від 23.12.2022 затверджено відповідачу оціночну вартість земельної ділянки. На підставі вказаного рішення 09.01.2023 між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що посвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Волошенюк Л.О. Таким чином, Уманською міською радою було здійснено відчуження земельної ділянки на користь відповідача, на якій на момент відчуження знаходився об`єкт незавершеного будівництва, незавершений будівництвом торгівельно-розважальний комплекс з паркінгом та готелем 5,7% готовності. Відповідачем на момент набуття у власність земельної ділянки не було здійснено введення об`єкта незавершеного будівництва в експлуатацію у встановленому порядку і набуття цим майном статусу об`єкта нерухомого майна як об`єкта цивільного права, а визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію не передбачено. Таким чином, наявність на орендованій земельній ділянці згідно з Договором оренди земельної ділянки від 13.12.2021 об`єкту незавершеного будівництва, не надавала відповідачу права на придбання у власність земельної ділянки поза межами конкурентних засад, а саме: як власнику об`єкта нерухомого майна та підлягала продажу виключно на підставі земельних торгів. Тому позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації.

Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Ухвалою судді від 30.10.2024 у справі відкрите спрощене позовне провадження, а також роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Розгляд справи по суті вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

26.11.2024 через систему «Електронний суд» представником відповідача Маркович В.О. подано відзив на позовну заяву, в якому вказано, що позовні вимоги та обставини, наведенні в обґрунтування позовних вимог не визнають, не погоджуються з правовими підставами, зазначеними позивачем, вважають, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту та у порядку, визначеному ЦПК України не було доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. На земельній ділянці, придбаній відповідачем на підставі оспорюваного договору, на момент укладення останнього знаходилося нерухоме майно об`єкт незавершеного будівництва торговельно-розважальний центр з паркінгом. Положеннями частини другої статті 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону. Таким чином, законодавець надав об`єкту незавершеного будівництва об`єктність та цивільну оборотоздатність як об`єкту нерухомого майна з моменту проведення державної реєстрації. Державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва, обтяжень такого права проводиться у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Системний аналіз положень ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку, що законодавець прирівнює об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, до об`єктів нерухомого майна. Твердження позивача про необхідність продажу земельної ділянки на конкурентних засадах та неможливість застосування ч. 2 ст. 134 до спірних правовідносин є безпідставними та не ґрунтуються на нормах чинного на моменту укладення оспорюваного договору законодавства, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позову. Позивач у своїй позовній заяві, зокрема, просить скасувати державну реєстрації права власності на земельну ділянку за відповідачем, тобто фактично позовні вимоги направлені на позбавлення відповідача права власності на набуте ним на законних підставах майно. При цьому позивачем вказано, що ними було вчинено порушення порядку відчуження земельної ділянки, фактично позивач стверджує, що він перевищив свої повноваження при укладенні оспорюваного договору. Відповідач придбав земельну ділянку згідно з оспорюваним договором на підставі рішення позивача про продаж земельної ділянки та сплатив за нього до міського бюджету міста Умань грошові кошти у визначеній експертною оцінкою та затвердженій позивачем сумі, що також не заперечується позивачем. На момент укладення оспорюваного договору на земельній ділянці перебувало належне відповідачу майно об`єкт незавершеного будівництва торговельно-розважальний центр з паркінгом, а сама земельна ділянка перебувала у строковому платному користуванні відповідача. Відповідач, укладаючи оспорюваний договір та здійснюючи оплату за придбану земельну ділянку у визначеній позивачем сумі, розраховував на добросовісність та правомірність дій позивача у виконанні ним своїх повноважень. Разом з тим, позбавлення відповідача права власності на придбану ним земельну ділянку внаслідок некомпетентних недобросовісних дій позивача, якщо такі дійсно були вчинені поза межами його повноважень, є безумовно непропорційним втручанням у право власності відповідача. Позивач заявляючи позовну вимогу про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, несільськогосподарського призначення, розміром 2,7896 га, кадастровий номер :02:002:0434, одночасно не заявляє жодної позовної вимоги про визнання, зміну чи припинення речового права стосовно такої земельної ділянки, тим самим обираючи неефективний спосіб захисту, який не узгоджується з нормами чинного законодавства та не спроможний призвести до відновлення порушеного права, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

29.11.2024 через систему «Електронний суд» представником позивача Буряк О.Г. подано відповідь на відзив, в якій вказано, що він вважає, що відзив на позовну заяву відповідача є безпідставним та необґрунтованим, висновки та обставини, викладені в ньому, не заслуговують на увагу, а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. Правовий режим права власності або права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, є похідним від наявності права власності на такий об`єкт нерухомого майна. Тобто, за законом право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна, має належати виключно особі, якій належить об`єкт нерухомого майна, що знаходиться на відповідній земельній ділянці. Позивач вважає, що до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Відповідачем на момент набуття у власність земельної ділянки не було здійснено введення об`єкта незавершеного будівництва незавершений будівництвом торговельно-розважальний комплекс з паркінгом та готелем 5,7 % готовності в експлуатацію у встановленому порядку і набуття цим майном статусу об`єкта нерухомого майна як об`єкта цивільного права. Таким чином, наявність на орендованій земельній ділянці згідно з Договором оренди земельної ділянки від 13.12.2021 об`єкту незавершеного будівництва, не надавала відповідачу права на придбання у власність земельної ділянки поза межами конкурентних засад, а саме: як власнику об`єкта нерухомого майна та підлягала продажу позивачем виключно на підставі земельних торгів. Придбання відповідачем земельної ділянки в привілейованому становищі за наслідком прийняття позивачем рішення «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу за адресою: АДРЕСА_1 » № 16-45/8 від 23.12.2022 у порядку, передбаченому ст. 128 ЗК України, порушує права та законні інтереси територіальної громади та інтереси інших фізичних та юридичних осіб, оскільки здійснення продажу даної земельної ділянки повинно було відбуватися на конкурентних засадах. Сторона позивача не погоджується з викладеною позицією відповідача та вважає, що посилання відповідача на практику Європейського суду з прав людини є нерелевантними. Оскільки право відповідача орендувати земельну ділянку було припинено внаслідок набуття у власність земельної ділянки, у разі визнання за рішенням суду договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним, до відповідача повернеться право оренди земельною ділянкою в силу положень ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Твердження відповідача про те, що позивач при зверненні до суду з даною позовною заявою невірно обрав спосіб захисту не відповідає дійсності, а тому позиція відповідача з даного питання є безпідставною та необґрунтованою.

07.05.2025 через систему «Електронний суд» представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив позивача, в якому вказано, що позивач стверджує про те, що об`єкт незавершеного будівництва не є нерухомим майном. Вказана точка зору позивача не співвідноситься з нормами законодавства. Відповідачем у відзиві зазначено, що об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, є нерухомим майном. Законодавець надав об`єкту незавершеного будівництва об`єктність та цивільну оборотоздатність як об`єкту нерухомого майна з моменту проведення державної реєстрації. Твердження позивача про те, що відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень об`єкт незавершенного будівництва не вважається об`єктом нерухомого майна є юридично неспроможним. Наведені позивачем доводи щодо автоматичного поновлення права оренди не мають під собою нормативного підґрунтя. Законодавство, зокрема норми Земельного кодексу України не встановлюють правового механізму автоматичного поновлення договору оренди землі у разі визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, відтак твердження позивача про те, що за відповідачем буде поновлено право оренди земельної ділянки є припущенням, яке не ґрунтується на нормах законодавства. Посилання позивача на те, що у разі задоволення позову відповідач матиме змогу укласти договір оренди землі відповідно до ч. 11 ст. 120 ЗК України не спростовує того факту, що позбавлення відповідача права власності на земельну ділянку призведе до непропорційного втручання у мирне володіння своїм майном відповідачем та покладення на нього надмірного тягаря та порушення статті першої Першого протоколу до Конвенції, оскільки надання в оренду земельної ділянки не поверне відповідачу витрачені ним на придбання земельної ділянки кошти та не надасть відповідний обсяг прав щодо такої земельної ділянки. За таких обставин наведені позивачем у відповіді на відзив доводи не спростовують наведених відповідачем у відзиві заперечень та їх нормативного обґрунтування. Варто звернути увагу суду, що позивач ні в позовній заяві, ні у відповіді на відзив жодного разу не лише не зазначає в який спосіб планує повернути відповідачу кошти в розмірі 8 368 800,00 гривень, які були сплачені останнім на виконання умов вказаного договору купівлі-продажу, а й свідомо замовчує в який спосіб, з якою метою, для задоволення яких потреб та реалізації яких проєктів на користь громади було використано такі кошти. З огляду на зазначене, твердження позивача про порушення прав та законних інтересів громади в цілому є необґрунтованими та не підтвердженими жодними доказами. Позивач, як орган місцевого самоврядування в силу імперативних приписів Конституції України не має права діяти у спосіб інший, ніж встановлений законодавством і виключно в межах своїх повноважень. На підставі вищевикладеного просила відмовити у задоволенні позову.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області було проведено ревізію фінансово-господарсьої діяльності виконавчого комітету Уманської міської ради в період з 29.03.2024 по 20.06.2024 ( із зупиненням на період з 05.04.2024 по 08.05.2024 та з 23.05.2024 по 30.05.2024) за період з 01.01.2020 по 31.12.2023 та встановлено ряд порушень та недоліків, що відображені в акті ревізії № 131920-22/7 від 25.06.2024.

Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Тернопільській області 23.07.2024 надіслано на адресу виконавчого комітету Уманської міської ради вимогу «Про усунення порушень законодавства» № 131900-13/1851-2024. Ревізією встановлено, з-поміж іншого, порушення норм чинного законодавства під час продажу земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0434 та надано вказівку забезпечити повернення у комунальну власність відчуженої земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0434, в тому числі шляхом звернення до суду з позовом про визнання недійсним укладеного договору купівлі-продажу земельної ділянки.

13.12.2021 рішенням 28 сесії Уманської міської ради № 27-28/8 «Про розгляд звернень фізичних та юридичних осіб з питань затвердження матеріалів із землеустрою та надання земельних ділянок у користування» вирішено надати в користування на умовах оренди земельні ділянки, шляхом укладення договору оренди землі, у тому числі земельної ділянки площею 2,7896 га, для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 за рахунок земель комунальної власності Уманської міської ради строком на 10 років.

13.12.2021 між Уманською міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди, відповідно до якого орендодавець на підставі рішення Уманської міської ради від 13.12.2021 № 27-28/8 надав, а орендодавець прийняв в строкове платне користування земельну ділянку, кадастровий номер :02:002:0434, площею 2,7896 га для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку за адресою: АДРЕСА_1 , за рахунок земель комунальної власності Уманської міської ради. На земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна незавершений будівництвом торгівельно-розважальний комплекс з паркінгом та готелем, який перебуває у власності орендаря на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 44403873 від 04.10.2021. Договір укладено терміном на 10 років до 13.12.2031.

01.09.2021 наказом Уманської міської ради № 240/15-18 «Про присвоєння адреси щодо об`єкта будівництва», присвоєно об`єкту будівництва «Будівництво торгівельно-розважального комплексу з паркінгом та готелем» на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0434, адресу: АДРЕСА_2 .

04.10.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Ладижинської сільської ради проведено державну реєстрацію об`єкта нерухомого майна за № 060, а саме об`єкту незавершеного будівництва, торгівельно-розважальний комплекс з паркінгом та готелем 5,7% готовності, що розташоване на земельній ділянці кадастровий номер :02:002:0434, за адресою АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

13.12.2021 рішенням № 41-28/8 Уманської міської ради VIII скликання 28 сесії винесено рішення «Про проведення експертної грошової оцінки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ».

23.12.2022 рішенням №16-45/8 Уманської міської ради VIII скликання 45 сесії винесено рішення «Про продаж земельної ділянки несільськогосподарського призначення шляхом викупу за адресою: АДРЕСА_1 ». Вирішено продати ОСОБА_1 земельну ділянку несільськогосподарського призначення площею 2,7896 га (кадастровий номер :02:002:0434) за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку.

Відповідно до Договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що був укладений 09.01.2023 між Уманською міською радою та ОСОБА_1 , Уманська міська рада на підставі рішення Уманської міської ради №16-45/8 від 23.12.2022 передала за плату, а ОСОБА_1 прийняв у власність земельну ділянку, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку, площею 2,7896 грн., місце розташування АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:002:0434. Вартість земельної ділянки за договором складає 8368800грн. На земельній ділянці розташований незавершений будівництвом торгівельно-розважальний комплекс з паркінгом та готелем, право власності на який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно виконавчим комітетом Ладижинської сільської ради Черкаської області 04.10.2021, номер запису права власності 44403873.

Відповідно до ч. 2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п.п. "б", "ґ" статті 5 ЗК України, земельне законодавство базується на принципах, зокрема, забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; забезпечення гарантій прав на землю.

Земля є унікальним обмеженим природним та базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства.

Отже, розподіл землі є особливо чутливим до принципів справедливості, розумності і добросовісності (пункт 6 ч. 1 ст. З ЦК України).

Відповідно до статті 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

За правилами статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Отже, правовідносини, пов`язані із вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять "суспільний", "публічний" інтерес.

У даному випадку інтерес держави полягає у необхідності забезпечення прав та інтересів власника землі, забезпечення раціонального використання та охорони земель.

Належне (законне) розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності, які відповідно до статті 14 Конституції України є основним національним багатством, що перебувають під особливою охороною держави, а право власності на які набувається виключно відповідно до закону, безумовно є складовою питання державного (загального) інтересу (вказане цілком узгоджується із правовою позицією ЄСПЛ, пункті 70-71 рішення від 20 жовтня 2011 року в справі "Рисовський проти України", пункт 54 рішення від 2 листопада 2004 року в справі "Трегубенко проти України").

Відповідно до положень частини 5 статті 16 та частини 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що самостійними суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Частиною 1 статті 12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України, якою унормовано повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

У рішенні Рисовський проти України від 20 жовтня 2011 року (пункт 71) ЄСПЛ зазначав про принцип належного урядування, який, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі Москаль проти Польщі (Moskal v. Poland), пункт 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само).

Територіальна громада як власник об`єктів права комунальної власності делегує відповідній раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом, Цивільним кодексом України та Земельним кодексом України. Тому суб`єкт владних повноважень, який діє в інтересах територіальної громади як власника майна, повинен вчиняти щодо нього будь-які дії виходячи з волі та волевиявлення власника, у межах і спосіб волевиявлення, що характеризує добросовісність набуття права власності (володіння, користування, розпорядження). Порушення вимог законодавства під час розпорядження земельними ділянками комунальної власності не тільки не відображає волю територіальної громади на розпорядження земельними ділянками комунальної форми власності, а й порушує суспільні інтереси та інтереси територіальної громади. (постанова ВС КГС від 22.10.2024 зі справи №918/2/24).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 2 статті 127 Земельного кодексу України (чинної на час прийняття рішення) визначено, що продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності та набуття прав користування ними (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюються на конкурентних засадах (на земельних торгах) у формі електронного аукціону у випадках та порядку, встановлених главою 21 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 134 Земельного кодексу України (чинної на момент виникнення правовідносин) земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 статті 134 Земельного кодексу України (чинної на момент виникнення правовідносин) передбачалось, що не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб; використання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів; використання релігійними організаціями, які легалізовані в Україні, земельних ділянок під культовими будівлями; будівництва об`єктів, що в повному обсязі здійснюється за кошти державного та місцевих бюджетів; надання земельних ділянок підприємствам, установам і громадським організаціям у сфері культури і мистецтв (у тому числі національним творчим спілкам та їх членам) під творчі майстерні; надання земельних ділянок в оренду для реконструкції кварталів застарілої забудови, для будівництва соціального та доступного житла, якщо конкурс на його будівництво вже проведено; розміщення іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, представництв міжнародних організацій згідно з міжнародними договорами України; надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб; надання земельних ділянок державної або комунальної власності для потреб приватного партнера в рамках державно-приватного партнерства відповідно до закону; надання земельної ділянки замість викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику чи його спадкоємцю (правонаступнику), у разі якщо така потреба відпала; будівництва, обслуговування об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, мультимодальних терміналів, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); будівництва об`єктів забезпечення життєдіяльності населених пунктів (сміттєпереробних об`єктів, очисних споруд, котелень, кладовищ, протиерозійних, протизсувних і протиселевих споруд); передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва; надання земельних ділянок суб`єктам господарювання, що реалізують відповідно до Закону України "Про особливості провадження інвестиційної діяльності на території Автономної Республіки Крим" зареєстровані в установленому порядку інвестиційні проекти.

Разом з тим, ч. 3 ст. 134 ЗК України (чинна на момент виникнення спірних правовідносин) передбачала, що земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. Земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

При цьому, вичерпний перелік обставин та підстав, існування яких не потребує проведення земельних торгів при продажі земельних ділянок комунальної власності, визначені в частинах 2, 3 статті 134 Земельного кодексу України.

В той же час, на момент прийняття рішення №16-45/8 Уманської міської ради VIII скликання 45 сесії, на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0434, площею 2,7896 га, за адресою АДРЕСА_1 , знаходився об`єкт незавершеного будівництва- незавершений будівництвом торгівельно-розважальний комплекс з паркінгом та готелем, 5,7% готовності, право власності на яке було зареєстроване 04.10.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Ладижинської сільської ради за № 060.

Відтак, доказами долученими до матеріалів справи підтверджено, що на момент прийняття рішення позивачем, котре стало підставою для набуття відповідачем речового права на земельну ділянку, на земельній ділянці були відсутні об`єкти нерухомого майна, а знаходився об`єкт незавершеного будівництва готовністю 5,7%. Дане в свою чергу, в правовому полі частина 2 статті 134 Земельного кодексу України, позбавляє позивача законного права щодо укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки на безоплатній основі без проведення земельних торгів.

Водночас, відповідач відстоюючи свою позицію констатує про розташування на спірній земельній ділянці саме об`єкту нерухомого майна яким і є об`єкт незавершеного будівництва посилаючись при цьому на реєстрацію незавершеного будівництва. З приводу чого суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 68 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 для державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва подаються: документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом (крім випадку, коли речове право на земельну ділянку вже зареєстровано в Державному реєстрі прав); документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт; технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва.

У відповідності до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1243 від 22 вересня 2004 року, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об`єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Порядок набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва врегульований статтею 331 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 ст. 331 ЦК України передбачалось, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності або спеціального майнового права на нього відповідно до закону.

Отже, об`єкт незавершеного будівництва за визначенням ч. 3 ст. 331 ЦК України за своєю правовою природою є сукупністю матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва, що належить забудовнику (особі, яка на законних підставах здійснює відповідне будівництво), оскільки правовий статус об`єкта як нерухомого майна виникає з моменту завершення будівництва, а визнання за судовим рішенням права власності цієї особи на об`єкт незавершеного будівництва ні за яких умов не спричиняє правового наслідку у вигляді отримання таким майном (сукупністю будівельних матеріалів) статусу ново створеного нерухомого майна.

З метою отримання можливості укладення цивільно-правових договорів (купівлі-продажу, застави тощо) щодо об`єкта незавершеного будівництва (сукупності будівельних матеріалів), тобто можливості набути відповідні цивільні права та обов`язки власника майна, забудовник вправі, до завершення будівництва та досягнення його кінцевої мети у вигляді створення нерухомого майна, здійснити державну реєстрацію права власності на об`єкт незавершеного будівництва, надавши органу державної реєстрації визначений законодавством перелік документів.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року № 916/633/19.

У постанові Верховного Суду від 16 лютого 2021 року (справа № 914/2070/19) зазначено, що факт здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна та не перетворює сукупність будівельних матеріалів на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок, будівлю, споруду тощо) в розумінні статті 181 та частини 2 статті 331 ЦК України, оскільки така реєстрація не звільняє забудовника від обов`язку після завершення будівництва (створення майна) ввести його в установленому порядку в експлуатацію та здійснити державну реєстрацію права власності на новостворене нерухоме майно.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 511/2303/19 (провадження № 14-56цс22) виснувала, що «відповідно до вимог статей 328 та 329 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна)».

Отже, належний на праві власності ОСОБА_1 об`єкт незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , готовність якого складає 5,7%, не є об`єктом нерухомого майна. При цьому, державна реєстрація права власності ОСОБА_1 на об`єкт незавершеного будівництва не змінює правового статусу такого майна.

При цьому суд наголошує на тому, що у відповідача відсутні докази введення такого об`єкту нерухомого майна в експлуатацію у встановленому порядку і набуття цим майном статусу об`єкта нерухомого майна як об`єкта цивільного права.

Враховуючи, що об`єкт незавершеного будівництва не набув статусу нерухомого майна як об`єкта цивільного права в розумінні статті 181 та частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України, приймаючи до уваги винятки щодо продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельних ділянок комунальної власності, що передбачені частиною 2 статтею 134 Земельного кодексу України, наявність на орендованій земельній ділянці об`єкту незавершеного будівництва не надавала відповідачу права на придбання у власність спірної земельної ділянки поза межами конкурентних засад, а саме як власнику ніби-то об`єкта нерухомого майна та підлягала, продажу позивачем виключно на підставі земельних торгів. Відтак, передача спірної земельної ділянки у власність без проведення земельних торгів поставила відповідача в привілейоване становище та призвела до порушення прав і законних інтересів Уманської територіальної громади, яка відповідно до статті 13 Конституції України є власником землі та інших природних ресурсів, оскільки громада, зокрема, втратила можливість отримати максимально великий розмір плати при продажі земельної ділянки.

Аналогічна позиція наведена і в ухвалах Верховного Суду від 21 серпня 2023 року та 19 грудня 2023 року (справа № 572/1056/21).

В той же час, дослідивши матеріали справи суд констатує, що під час продажу спірної земельної ділянки відповідачу не існувала жодна з підстав, що визначені частинами 2, 3 статті 134 Земельного кодексу України, які б звільняли позивача від обов`язку проведення земельних торгів щодо продажу земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :02:002:0434, за адресою АДРЕСА_1 , площею 2,7896 га та надавали б позивачу право на безоплатну передачу, шляхом укладення спірного Договору, земельної ділянки саме з огляду на розміщення на ній об`єкта нерухомого майна, котрий належить на праві власності відповідачу.

Суд погоджується з доводами позивача стосовно того, що безпосередньо сам позивач укладаючи з ОСОБА_1 договір купівлі-продажу (викупу) земельної ділянки із земель комунальної власності діяв усупереч волі власника земельної ділянки - Уманської міської територіальної громади, а тому спірна земельна ділянка вибула з володіння власника не з його волі.

У постанові ВП ВС від 20 липня 2022 року зі справи №923/196/20 зазначено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (частини перша, друга статті 228 ЦК України).

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 липня 2022 року по справі №910/5201/19 особа може набути право користування земельною ділянкою поза конкурсом лише під нерухомим майном та площею необхідною для його обслуговування і експлуатації.

У відповідності до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним.

Зважаючи на викладене, суд зазначає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 09.01.2023, укладений між Уманською міською радою та ОСОБА_1 на підставі якого останній отримав у приватну власність спірну земельну ділянку без проведення земельних торгів, підлягає визнанню недійсним.

Щодо позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суд зазначає наступне.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.

Статтею 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Отже, у розумінні положень наведеної норми, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо скасування рішень про державну реєстрацію прав також не підлягає до задоволення.

17.03.2025 через систему «Електронний суд» адвокатом Буряк О.Г. подано заяву про розподіл судових витрат та просить стягнути з відповідача судові витати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 4544,80 грн.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Зважаючи на положення ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, судові витрати у межах сплаченого судового збору підлягають стягненню із відповідача у розмірі 4544 грн. 80 коп. за дві вимоги немайнового характеру.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Позивач просив стягнути із відповідача на свою користь витрати на правову допомогу у розмірі 6000 грн.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги № 173 від 15.10.2024, ордер про надання правничої допомоги, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Буряк О.Г., розрахунок витрат, які складають ціну Договору, акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від №108 від 31.10.2024, платіжну інструкцію № 07/11/2024 від 15.11.2024, Додаткову угоду № 1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги № 173 від 15.10.2024, розрахунок витрат, які складають ціну Договору, Договір про надання правничої допомоги № 5 від 07.01.2025, розрахунок витрат, які складають ціну Договору, як додаток до Договору про надання правничої допомоги № 5 від 07.01.2025.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд, з урахуванням складності справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, відсутністі клопотання відповідача про зменшення витрат на правову допомогу, з урахуванням принципу розумності та справедливості, вважає вказані витрати є співмірними зі складністю справи та обсягом вищезазначених наданих адвокатом послуг, що є підставою для задоволення клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 181, 203, 215, 228, 331 ЦПК України, ст.ст. 4,5,12,80,116,122,127,134 ЗК України, ст. ст. 6, 8-13, 18, 19, 77-79, 89,133, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Уманської міської ради до ОСОБА_1 , про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації,- задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що укладений 09.01.2023 між Уманською міською радою та ОСОБА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Волошенюк Л.О. за № 29 недійсним.

Скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянкуплощею 2,7896 га (кадастровий номер: :02:002:0434) за адресою: АДРЕСА_1 , проведену 16.01.2023 приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Волошенюк Л.О. на ім`я ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення, що укладений 09.01.2023 між Уманською міською радою та ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , на користь Уманської міської ради (, місцезнаходження: пл..Соборності, 1, м.Умань Черкаська область) понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 4544 грн 80 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Копію рішення направити сторонам.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.

Суддя Валентина Леонідівна Гудзенко