Справа № 386/1750/24
Провадження № 2/386/703/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року селище Голованівськ

Голованівський районний суд Кіровоградської області

В складі головуючого судді Гут Ю. О.

з участю: секретаря судового засідання Корніцької Л.В...,

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

представників відповідача Ковтонюка О.В.,

Томашевської О.Ю.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відео конференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Голованівського ліцею ім.. Т.Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 25.12.2024 звернулась до суду з позовною заявою до Голованівського ліцею ім. Т.Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що наказом по відділу освіти, молоді і спорту Голованівської районної державної адміністрації №115-к від 01.09.2016 ОСОБА_1 було прийнято на посаду вчителя основ здоров`я філії навчально-виховного комплексу «Голованівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ім. Т.Г. Шевченка-гімназія «Межирічківська загальноосвітня школа». В подальшому ОСОБА_1 працювала у вищевказаному закладі та обіймала різні посади. Наказом від 31.08.2018 ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника завідувача з навчально-виховної роботи зазначеної філії. 19.01.2024 та 29.01.2024 директором Голованівського ліцею О.Томашевською було видано наказ №10-к та відповідно №14-к, яким ОСОБА_1 було звільнено з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням працівників.

ОСОБА_1 вважає дані накази протиправними та такими що підлягають скасуванню, а себе такою, що підлягає поновленню на роботі. Її звільнення фактично було викликано нічим іншим як неприязними ставленням до неї з боку керівництва через її супротив проти закриття Межирічківської філії. Про наявність упередженого ставлення до неї свідчить те, що починаючи з 15.11.2019 керівництво ліцею вже чотири рази намагалось її звільнити під різними приводами наказами №304-к від 13.11.2019, №89-к від 05.06.2020, №94-к від 11.06.2020, №110-к від 28.07.2020. Відповідачем при її звільненні було допущено грубі порушення вимог законодавства про працю, а відтак накази мають бути скасовані та на її користь має бути стягнуто її середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 29.01.2024 по 25.12.2024 за 237 робочих дні у розмірі 145901,94 грн. Також, вважає що їй заподіяна моральна шкода, яка полягає у незаконних та правомірних діях відповідача в порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, родичами. Моральну шкоду вона оцінює в суму 20000 грн.

Щодо строків на звернення до суду зазначає, що 12.02.2024 було укладено договір про надання правничої допомоги з адвокатом Бачук Е.С., яка звернулась до суду з позовною заявою про поновлення її на роботі, який надійшов до суду засобами поштового зв`язку 09.04.2024. 10.04.2024 судом було постановлено ухвалу про залишення позову без руху. 13.05.2025 ухвалою суду повернуто позовну заяву. У зв`язку з неналежним наданням правничої допомоги адвокатом нею було підготовлено скарги до правоохоронних органів та органів адвокатського самоврядування. Особисто вона ухвали не отримувала.

В зв`язку з вищевикладеним просила:

поновити строк на звернення до суду та відкрити провадження;

визнати незаконним та скасувати наказ №10-к від 19.01.2024 «Про звільнення ОСОБА_3 »;

визнати незаконним та скасувати наказ №14-к від 19.01.2024 «Про звільнення ОСОБА_3 »;

поновити ОСОБА_1 на посаді заступника завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею ім..Т.Г. Шевченка;

стягнути з Голованівського ліцею ім..Т.Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період вимушеного прогулу;

стягнути з Голованівського ліцею ім.Т.Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20000 грн;

стянути з Голованівського ліцею ім..Т.Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 судові витрати.

27.12.2024 ухвалою суду позовна заява залишена без руху.

Ухвалою суду від 09.01.2025 позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

24.01.2025 представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що вважає позовні вимоги необґрунтованими, і такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Наказу директора Голованівського ліцею ім. Т.Г.Шевченка Голованівської селищної ради від 13 лютого 2023 року №33-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т.Г.Шевченка з 06.05.2021 року. Згідно до штатного розпису Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т.Г.Шевченка, затвердженого Наказом директора Голованівського ліцею ім. Т.Г.Шевченка Голованівської селищної ради від 30 серпня 2023 року №186-к «Про затвердження штатного розпису на 2023-2024 навчальний рік», посада заступника завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т.Г.Шевченка у штатному розписі відсутня. У вказаному штатному розписі наявна 0,5 ставки посади заступника завідувача філії, яку на момент поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т.Г.Шевченка займає інший працівник. В зв`язку із відсутністю у штатному розписі Межирічківської філії Голованівського ліцею посади заступника завідувача з навчально-виховної роботи, на яку було поновлено Позивача ОСОБА_1 , директором Голованівського ліцею ім. Т.Г.Шевченка Голованівської селищної ради, було видано наказ від 31.08.2023 №79-о «Про приведення чисельності працівників Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т.Г.Шевченка у відповідність до затвердженого штатного розпису» та прийнято рішення про приведення чисельності працівників Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т.Г. Шевченка у відповідність до затвердженого штатного розпису шляхом вивільнення позаштатного працівника ОСОБА_1 заступника завідувача філії з навчально-виховної роботи. Згідно до Наказу директора Голованівського ліцею від 20.11.2023 №137-о «Про попередження про заплановане вивільнення», інспектору з кадрів опорного закладу освіти Олені Глухенькій доручено підготувати письмове повідомлення про наступне вивільнення з пропозицією про переведення на вакантні посади працівника ОСОБА_1 , заступнику завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т.Г.Шевченка, вручити попередження про наступне вивільнення працівнику, який підлягає звільненню, ознайомити з даним наказом ОСОБА_4 . Відповідно до Попередження щодо запланованого вивільнення від 20.11.2023 №01-29/316, позивача ОСОБА_1 попереджено про можливе вивільнення з посади заступника завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т.Г.Шевченка на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України не раніше ніж через два місяця з дня попередження. Одночасно запропоновано переведення на вакантні посади Голованівського ліцею ім. Т.Г.Шевченка та його філій згідно переліку, який додається, за умови відповідності кваліфікаційним вимогам передбачених діючим законодавством. З вищевказаними Наказом від 20.11.2023 №137-о та Попередженням від 20.11.2023 року №01-29/316, ОСОБА_1 від ознайомлення відмовилась, про що свідчать Акт про відмову від підпису про ознайомлення з наказом від 20.11.2023 та Акт про відмову від підпису про ознайомлення з попередженням про заплановане вивільнення від 20.11.2023. Наказом директора Голованівського ліцею від 19.01.2024 №10-к «Про звільнення ОСОБА_3 », ОСОБА_1 звільнено з посади, у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, вважати датою звільнення, перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність. Після пред`явлення документів, що засвідчували період знаходження ОСОБА_1 на лікарняному, директором Голованівського ліцею видано Наказ від 29.01.2024 №14-к «Про звільнення ОСОБА_3 », яким уточнено дату звільнення Позивача з посади 29.01.2024. З вказаним Наказом від 29.01.2024 №14-к, ОСОБА_1 також ознайомлюватись відмовилась, що підтверджується Актом про відмову від підпису про ознайомлення з наказом від 29.01.2024. Протягом усього часу, в період з моменту попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення її з посади на яку вона була поновлення та якої не має у штатному розписі, їй пропонувались вакантні посади у Голованівському ліцеї ім. Т.Г.Шевченка Голованівської селищної ради. Вказане підтверджується самим Попередженням від 20.11.2023 №01-29/316, а також листами повідомленнями щодо наявності вакантних посад, які з`являлись у Голованівському ліцеї впродовж усього періоду з моменту повідомлення про заплановане вивільнення до моменту звільнення позивачки з посади, які позивач отримала, але від підпису про ознайомлення з ними відмовилась, про що свідчать Акти про відмову від підпису щодо ознайомлення з повідомленнями про наявність вакантних посад від 01.12.2023; від 26.12.2023; від 02.01.2024; від 29.01.2024. Також, ОСОБА_1 було надано лист повідомлення від 29.01.2024 №01-29/27 «Про необхідність отримання трудової книжки». За його отримання традиційно позивачка відмовилася ставити свій підпис, що знайшло своє відображення в Акті про вручення повідомлення про отримання трудової книжки від 29.01.2024. Отримувати свою трудову книжку позивачка відмовилась, відносно чого на її адресу було направлено відповідачем наступні листи повідомлення: від 01.02.2024 №01-29/31; від 06.02.2024 №01-29/44; від 12.02.2024 №01-29/51; від 22.02.2024 №01-28/67; від 28.02.2024 №01-28/73. Не погоджуючись із своїм звільненням з посади, ОСОБА_1 звернулася до Голованівського районного суду Кіровоградської області з позовною заявою до Голованівського ліцею ім. Т.Г. Шевченка Голованівської селищної ради про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Мотивувальна частина позовної заяви ОСОБА_1 взагалі не містить обґрунтувань з яких саме конкретно підстав позивачка вважає своє звільнення таким, що відбулось з грубим порушенням законодавства. При трактуванні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, у своїй позовній заяві Позивачка ніяким чином не зв`язує додані до позову копії документів з обставинами справи та подіями, які мали місце та передували її звільненню з роботи. Зважаючи на те, що від моменту вручення Позивачці попередження щодо наступного можливого звільнення її з роботи до часу самого звільнення, Позивачка відмовлялась від ознайомлень та отримання будь-яких наказів, повідомлень, листів від адміністрації роботодавця, то з цього можна дійти висновку, що не у відповідача є упереджене ставлення до позивачки, а саме позивач своїми діями довів упереджене ставлення до Відповідача. З наведених вище обставин та норм матеріального права вбачається, що звільнення ОСОБА_1 було проведено відповідно до вимог п.1 ст.40 КЗпП України із дотриманням процедури звільнення, передбаченої ст. 43 КЗпП ст. 492 КЗпП, а саме працівника про вивільнення було персонально попереджено не пізніше ніж за два місяці, водночас із попередженням про звільнення, їй запропоновано іншу роботу на тому самому підприємстві, впродовж двох місяців позивача інформували про наявність вакантних посад, які з`являлись у роботодавця, у зв`язку із чим підстави для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 з роботи відсутні. Як вбачається з Ухвали Голованівського районного суду Кіровоградської області про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 09 січня 2025 року у справі №386/1750/24, ОСОБА_1 звернулась до Голованівського районного суду Кіровоградської області із позовною заявою про визнання незаконним та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди 25 грудня 2024 року. Відповідно до статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. У своїй позовній заяві ОСОБА_1 , просить поновити строк на звернення до суду. На підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду із позовною заявою, ОСОБА_1 зазначає, що 12.02.2024 нею було укладено договір про надання правничої допомоги з адвокатом Бачук Еліною Сергіївною. В подальшому адвокат Бачук Е.С., яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , зверталась із позовною заявою про поновлення ОСОБА_1 на роботі до Голованівського районного суду Кіровоградської області. За наслідками розгляду поданої позовної заяви, Голованівським районним судом Кіровоградської області винесено Ухвалу про залишення позовної заяви без руху від 10.04.2024 у справі №386/445/24 та Ухвалу про повернення позовної заяви від 13.05.2024 у справі №386/445/24. ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку з неналежним наданням їй правничої допомоги адвокатом Бачук Е.С., позивачкою підготовлено скарги до правоохоронних органів та органів адвокатського самоврядування. На підтвердження обставин пропуску строку звернення до суду, позивачка додає до позову вищеназвані ухвали суду, копію скарги до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури (датована 28.11.2024), копію талона повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення (датоване 06.12.2024). На думку відповідача, наведені позивачкою причини пропуску строку звернення до суду не можуть та не повинні вважатись поважними, оскільки:- Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області про залишення позовної заяви без руху від 10 квітня 2024 року у справі №386/445/24 встановлено, що уже на момент звернення до суду 09.04.2024 року з позовом про поновлення на роботі адвокатом Бачук Е.С., яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , пропущено строк звернення до суду з таким позовом. З цього слідує, що станом на 09.04.2024, ОСОБА_1 уже було пропущено строк на звернення до суду із позовом про поновлення на роботі, оскільки звільнення позивачки відбулося 29.01.2024. У позовній заяві, що заявлена у даній справі №386/1750/24, позивачка не наводить обґрунтованих причин пропуску строку звернення із позовною заявою про поновлення на роботі до суду у період з 29.01.2024 по 09.04.2024. В зв`язку із тим, що недоліки вказані в ухвалі суду від 10 квітня 2024 року у справі №386/445/24 позивачем в термін до 03.05.2024 не виконані, Голованівським районним судом Кіровоградської області винесено Ухвалу від 13 травня 2024 року у справі №386/445/24 про повернення позовної заяви. Договірні відносини ОСОБА_1 зі своїми адвокатами, в тому числі з адвокатом Бачук Е.С., які вона описує в своїй позовній заяві, не поширюються на процесуальні права та обов`язки третіх осіб, і не створюють для них процесуальні наслідки. ОСОБА_1 є стороною спірних правовідносин в даній справі. ОСОБА_1 безпосередньо має процесуальні права і обов`язки та від реалізації нею таких процесуальних прав і обов`язків наступають процесуальні наслідки. Не звернення ОСОБА_1 в місячний термін після свого звільнення до суду за вирішенням трудового спору поновленням на роботі є пропуском строку звернення до суду. ОСОБА_1 звільнено з роботи 29.01.2024. Із позовом про поновлення на роботі позивачка звернулась до суду 25.12.2025. Тобто, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про поновлення на роботі майже через рік після свого звільнення, і зазначає поважну причину пропуску місячного строку звернення до суду неналежне виконанням її адвокатом своїх обов`язків. Це при тому, що доказів, які б підтверджували неправомірні дії адвоката Кондратюк О.І., подана позовна заява не містить. Відповідач вважає, що ОСОБА_1 безпідставно пропущено строк звернення до суду із позовною заявою про поновлення на роботі, і у зв`язку із цим, ОСОБА_1 має бути відмовлено у задоволенні її позовних вимог. Вважає, що звільнення ОСОБА_1 з посади заступника завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т.Г. Шевченка відбулось з дотриманням норм чинного законодавства, є законним та обґрунтованим. ОСОБА_1 безпідставно, без поважних причин, пропущено строк звернення до суду із позовною заявою про поновлення на роботі. Позивач свідомо ухилялась від отримання кадрових документів, які передували її звільненню, наказів про звільнення, а також трудової книжки, з метою ускладнити своє звільнення для того щоб у подальшому створити собі умови для поновлення на роботі, до речі на посаді яка виключена із штатного розпису та якої не існує в Голованівському ліцеї ім. Т.Г.Шевченка Голованівської селищної ради. У відзиві на позовну заяву представник відповідача заявив про те, що відповідачем понесені витрати на правничу допомогу , що попередньо складає 21196 грн. 00 коп. Докази щодо кінцевого розміру витрат , які особа сплатила у зв`язку із розглядом справи будуть надані суду у строки, передбачені ч.8 ст.141 ЦПК України. Просив прийняти даний відзив на позовну заяву, врахувати його при винесенні рішення у справі. Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позову про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, в повному обсязі, в зв`язку з безпідставністю позовних вимог та пропуском без поважних причин позивачем строку звернення до суду. Стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у справі, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу.

04.02.2025 позивач надала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вкзала, що викладені у відзиві відповідача вважає необгрунтованими, оскільки відбулася зміна умов праці без її згоди, наказ про звільнення з посади був виданий під час її перебування на лікарняному, запропоновані посади не відповідають її кваліфікації, отримання трудової книжки відбувалося з порушенням.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав вказаних у позові та у відповіді на відзив на позовну заяву, просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву, вважають що позивач пропустила строк звернення до суду, тому просили у позові відмовити в зв`язку з пропуском звернення до суду з даним позовом.

Заслухавши позивача, її представника, представників відповідача, дослідивши письмові докази та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з 01.09.2018 позивача призначено на посаду заступника завідувача з навчально-виховної роботи філії навчально-виховного комплексу «Голованівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ім. Т.Г.Шевченка - гімназія «Межирічківська загальноосвітня школа», що підтверджується копіями трудових книжок позивача.

Як вбачається з копії наказу Голованівського ліцею ім. Т.Г. Шевченка Голованівської селищної ради №33-к від 13.02.2023 «про поновлення на роботу ОСОБА_1 » скасовано наказ від 06.05.2021 №85-к «про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника завідувача з навчально-виховної роботи філії навчально-виховного комплексу «Голованівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ім. Т.Г.Шевченка - гімназія «Межирічківська загальноосвітня школа» з 06.05.2021.

30.08.2023 відповідачем було видано наказ №186-к «Про затвердження штатного розпису на 2023/2024 навчальний рік».

31.08.2023 відповідачем видано наказ №79-о "Про приведення чисельності працівників Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т.Г. Шевченка у відповідність до затвердженого штатного розпису", яким встановлювалось приведення штатної чисельності працівників Межирічківської філії Голованівського ліцею ім.. Т.Г. Шевченка у відповідність до затвердженого штатного розпису шляхом вивільнення позаштатного працівника ОСОБА_1 заступника завідувача філії з навчально-виховної роботи.

20.11.2023 відповідачем видано наказ №137-о «Про попередження про заплановане вивільнення», в якому вказано підготувати повідомлення про вивільнення з пропозицією про переведення на вакантні посади ОСОБА_1 , яким інспектора з кадрів О. Глухеньку було зобов?язано підготувати попередження про наступне вивільнення позивача з пропозицією переведення на вакантні посади, вручити повідомлення 20.11.2023.

Відповідно до акту про відмову від підпису про ознайомлення з наказом від 20.11.2023, наказ №137-о від 20.11.2023 був зачитаний вголос інспектором ОСОБА_1 , яка в присутності інспектора з кадрів, завідувача Межирічківської філії, педагога-організатора філії та юрисконсульта відділу освіти , молоді та спорту відмовилась від підпису про ознайомленні з вказаним наказом.

Також з копії акту про відмову від підпису про ознайомлення з попередженням про заплановане вивільнення від 20.11.2023 слідує, що ОСОБА_1 було вголос зачитано попередження від 20.11.2023 №01-29/316 «Про заплановане вивільнення» та остання в присутності інспектора з кадрів, завідувача Межирічківської філії, педагога-організатора філії та юрисконсульта відділу освіти, молоді та спорту відмовилась від підпису про ознайомленні з вказаним попередженням.

ОСОБА_1 пропонувались вакантні посади у Голованівському ліцеї ім. Т.Г.Шевченка Голованівської селищної ради, що підтверджується Попередженням від 20.11.2023 №01-29/316, а також листами повідомленнями щодо наявності вакантних посад, які з`являлись у Голованівському ліцеї впродовж усього періоду з моменту повідомлення про заплановане вивільнення до моменту звільнення позивачки з посади від 01.12.2023 №01-28/240; від 26.12.2023 №01-28/374; від 02.01.2024 №01-28/419; від 29.01.2024 №01-29/26.

Як вбачається з копій актів про відмову від підпису про ознайомлення з вакантними посадами від 01.12.2023, 26.12.2023, 02.01.2024, 29.01.2024 ОСОБА_1 відмовлялась від підпису з ознайомлення вакантних посад.

Наказом директора Голованівського ліцею ім. Т.Г.Шевченка Голованівської селищної ради від 19.01.2024 №10-к «Про звільнення ОСОБА_3 », ОСОБА_1 звільнено з посади, у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, вважати датою звільнення, перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність.

Наказ від 29.01.2024 №14-к «Про звільнення ОСОБА_3 », уточнено дату звільнення позивача з посади 29.01.2024 .

З вказаним Наказом від 29.01.2024 №14-к, ОСОБА_1 також ознайомлюватись відмовилась, що підтверджується Актом про відмову від підпису про ознайомлення з наказом від 29.01.2024.

ОСОБА_1 було надано лист повідомлення від 29.01.2024 №01-29/27 «Про необхідність отримання трудової книжки», за його отримання позивачка відмовилася ставити свій підпис, що підтверджується Актом про вручення повідомлення про отримання трудової книжки від 29.01.2024.

Позивачу направлено відповідачем наступні листи повідомлення про отримання своєї трудової книжки позивачка: від 01.02.2024 №01-29/31; від 06.02.2024 №01-29/44; від 12.02.2024 №01-29/51; від 22.02.2024 №01-28/67; від 28.02.2024 №01-28/73.

Як вбачається з копії книги обліку трудових книг ОСОБА_1 отримала трудову книжку НОМЕР_1 разом з вкладишом серії НОМЕР_2 05.03.2024.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61?2417сво19).

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (частина 2 статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

В постанові від 04 липня 2023 року в справі № 738/31/22 Верховний вказав, що згідно частини другої статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. У разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (частина перша статті 235 КЗпП України).

У постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року в справі № 6-40цс15 вказано, що «оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 зроблено висновок, що:«за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21 (провадження № 61-5659св22) зазначено, що «однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 742/1209/18 (провадження № 61-1464св19) зазначено, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків»; «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20) зазначено: «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише в разі відсутності такої роботи інша наявна робота. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо».

Згідно з правовими висновками, висловленими Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

При цьому, слід зазначити, що лише роботодавець оперує достатньою інформацією для визначення продуктивності праці будь-якого працівника, оскільки це є прерогативою виключно роботодавця, який володіє повною інформацією про результативність праці, що характеризує ефективність її витрат у виробництві та сфері послуг. Отже, визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці є компетенцією роботодавця (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року у справі № 569/1607/17-ц (провадження № 61-25068св18).

Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша статті 233 КЗпП України).

Отже, повторюючи загальне правило про те, що строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, стаття 233 КЗпП України конкретизує це правило стосовно випадків звільнення працівника і встановлює альтернативу: у такому випадку строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, залежно від того, яку з цих дій було вчинено раніше.

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц вказано, що: "строки звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України. Зазначені строки звернення до суду застосовуються виключно щодо спорів, які за своєю юридичною природою належать до трудового права. Так, частина перша статті 233 КЗпП України підтверджує визнання тримісячного строку як загального строку для звернення за захистом суб`єктивних трудових прав працівників. Разом з тим виняток ця стаття встановлює для спорів про звільнення. Спір про звільнення - це спір за заявою про поновлення на роботі. Для звернення з позовами про поновлення на роботі встановлено місячний строк… якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку".

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення (див. постанови Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 243/9604/18 (провадження № 61-14423св19), від 02 грудня 2020 року у справі № 203/2276/19 (провадження № 61-8269св20), від 29 червня 2021 року у справі № 588/1672/18 (провадження № 61-9199св20).

У постанові Верховного Суду від 30 липня 2021 року у справі № 263/6538/18 (провадження № 61-1619св20) зазначено, що "у статті 234 КЗпП України не передбачений перелік поважних причин для поновлення строку, їх поважність визначається судом в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами".

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється за правилами, визначеними нормами статті 233 КЗпП України. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України) ( зокрема: постанови Верховного суду: від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18 (провадження № 61-5845св19, від 03 жовтня 2022 року у справі № 204/1724/20 (провадження № 61-18714св20), від 26 жовтня 2022 року у справі № 757/62971/19-ц (провадження № 61-1092св22), від 16 листопада 2022 року у справі № 240/19150/20 (провадження № К/990/18015/22), від 09 травня 2023 року у справі № 398/1985/22 (провадження № 61-1351св23).

Судова практика щодо застосування указаної норми права у подібних правовідносинах є сталою та сформованою.

Також Верховний Суд у постановах від 08 вересня 2023 року у справі № 593/1156/21 (провадження № 61-11963св23), від 18 грудня 2023 року у справі № 593/1171/21(провадження № 61-14700 св 23), від 21 грудня 2023 року у справі № 593/1166/21 (провадження № 61-14079 св 23), від 22 грудня 2023 року у справі № 593/1167/21 (провадження № 61-13516 св 23) у подібних справах (те саме підприємство та наказ про звільнення, який оспорюється), уже виклав відповідний правовий висновок. Зокрема, суд касаційної інстанції погодився із висновками судів попередніх інстанцій, що звільнення позивачки було незаконним, однак вона пропустила строк для звернення до суду з відповідним позовом, встановлений статтею 233 КЗпП України, а тому у позові обґрунтовано відмовлено у зв`язку з пропуском установленого статтею 233 КЗпП України строку звернення до суду.

Обов`язок роботодавця передбачений частиною другою статті 47 КЗпП України, видати працівнику, який звільнений з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, у день звільнення копію наказу про звільнення фактично є певною частиною (різновидом) обов`язку власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником та видати йому трудову книжку.

Зазначений обов`язок законодавцем передбачений для роботодавця з метою захисту прав та інтересів працівника, якого звільнено за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, бути обізнаним з підставами та датою звільнення, обов`язком роботодавця нарахувати та виплатити відповідні види виплат, компенсацій, допомог, зарахувати певні періоди роботи (служби) до стажу. Позивачу 29.01.2024 вголос було зачитано наказ про звільнення, тобто вона була обізнана з вищенаведеним, що свідчить про відсутність порушень з боку відповідача в цій частині. Більш того, позивач свідомо ухилялась від отримання кадрових документів, які передували її звільненню, наказів про звільнення, а також трудової книжки, з метою ускладнити своє звільнення для того щоб у подальшому створити собі умови для поновлення на роботі, тобто позивач свідомо зловживала своїми правами.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 29 лютого 2024 року у справі № 640/21715/20.

За таких обставин, починаючи з 30.01.2024, тобто наступного дня після ознайомлення з наказом шляхом зачитання вголос в присутності свідків наказу про звільнення позивача, однак від отримання копії наказу про звільнення відмовилась, тобто свідомо відмовлялась отримати наказ про звільнення, також свідомо відмовлялась отримати трудову книжку, яку отримала лише 05.03.2024, розпочався визначений ст. 233 КЗпП строк для оскарження наказу, строк звернення до суду закінчився 29.02.2024.

Разом з цим, позивач звернулась до суду із вказаним позовом лише 25.12.24, на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду із позовною заявою, вказала що 12.02.2024 нею було укладено договір про надання правничої допомоги з адвокатом Бачук Еліною Сергіївною, яка зверталась із позовною заявою про поновлення ОСОБА_1 на роботі до Голованівського районного суду Кіровоградської області. За наслідками розгляду поданої позовної заяви, Голованівським районним судом Кіровоградської області винесено Ухвалу про залишення позовної заяви без руху від 10.04.2024 у справі №386/445/24 та Ухвалу про повернення позовної заяви від 13.05.2024 у справі №386/445/24. ОСОБА_1 надала суду копію скарги про її звернення до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури датовану 28.11.2024, однак докази її надсилання адресату, а також рішення яке було нею ухвалене за наслідками її розгляду, суду не надала. Також, позивач надала суду талон повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення від 06.12.2024, однак рішення компетентного на той час органу, прийнятого за наслідками перевірки її повідомлення в розпорядження суду також не надала .

Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Суд вважає, що позивач не надала суду допустимих доказів поважності причинами пропуску строку, які об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі позивача і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду, при звільненні позивача не допущені порушення трудового законодавства , проте строк звернення до суду передбачений статтею 233 КЗпП України пропущений без поважних причин, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди , у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, сплачений нею судовий збір за ці позовні вимоги покладаються на позивачку.

Судовий збір за позовні вимоги про поновлення на роботі, у задоволенні яких відмовлено, на підставі ч. 7 ст. 141 ЦПК України компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Щодо вимоги представника відповідача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Враховуючи заяву представника відповідача , яка подана до суду представником відповідача до закінчення судових дебатів у справі, а саме з відзивом на позовну заяву , та ч. 8 ст. 141 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що представник відповідача зобов`язаний подати в п`ятиденний строк з дня винесення рішення (з дня складення повного судового рішення) надати суду підтвердження судових витрат на правничі послуги з врахуванням ст.ст. 137-138 ЦПК України .

Керуючись ст.3,4 10, 12, 13, 60, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України , суд

ухвалив:

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 до Голованівського ліцею ім.. Т.Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Місцезнаходження відповідача Голованівського ліцею ім. Шевченка Голованівської селищної ради: вул. Княгині Ольги, буд. №5, с-ще. Голованівськ Голованівський район Кіровоградська область, поштовий індекс 26500, .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення: 07 травня 2025 року.

Суддя: Гут Ю. О.