ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року

м. Харків

справа № 610/2470/24

провадження № 22-ц/818/587/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Пилипчук Н.П., Маміної О.В.

за участюсекретарясудовогозасідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харків апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 11 вересня 2024 року у складі судді Феленка Ю.А.,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2024 року ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом в якому просила стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди земельної ділянки від 07.11.2014 зі сплати орендної плати у розмірі 40 223,41 грн та розірвати договір оренди земельної ділянки площею 5, 6863 га, кадастровий номер :05:000:0214 від 07.11.2014.

В обґрунтування позову зазначила, що ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки, площею 5,6863 га, кадастровий номер :05:000:0214, яка розташована на території Яковенківської сільської ради Балаклійського району Харківської області ( надалі Земельна ділянка). 07.11.2014 між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» ( надалі ТОВ) було укладено договір оренди Земельної ділянки, який зареєстрований у Балаклійському районному відділі ХРФ ДП ЦДЗК Відповідач свої зобов`язання за Договором оренди зі сплати орендної плати за 2022 та 2023 роки належним чином не виконав, орендну плату за 2022 рік з урахуванням щорічної індексації у розмірі 21 024,25 грн та орендну плату за 2023 рік з урахуванням щорічної індексації у розмірі 19 196,16 грн орендодавцю не сплатив, Зазгачене свідчить про істотне порушенням умов Договору оренди та відповідно до вимог ч. 2 ст. 651 ЦК та п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК є підставою для розірвання Договору оренди та стягненн язпаборгованості по орендній платі.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 18 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди земельної ділянки від 07.11.2014, зі сплати орендної плати у розмірі 16 477. 04 грн.

Розірвано договір оренди земельної ділянки від 07.11.2014, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест», на земельну ділянку, площею 5,6863 га, кадастровий номер :05:000:0214.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 707,31 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 638,40 грн.

Рішення обгрунтовано тим, що діями відповідача, які полягали у несплаті позивачу орендної плати за 2022 та 2023 роки у передбачені договором оренди строки, було порушено цивільні права позивача, що свідчить про наявність, передбаченого ст. 651 ЦК України, істотного порушення відповідачем договору оренди і як наслідок підстав для його розірвання.

Не погодившись з рішенням суду ТОВ подало апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в розірванні договору оренди земельної ділянки та зменшити розмір стягнутої суми заборгованості зі сплати орендної плати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що спірна земельна ділянка розташована на території с. Яковенкове Балаклійської міської територіальної громади, яке в період з 28 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року перебувало під тимчасовою окупацією російської федерації. З 11 вересня 2022 року с. Яковенкове є територією можливих бойових дій, що істотно зменшує можливість орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням: проводити посівну компанію, збирати врожай. Оскільки орендар не мав доступу до земельної ділянки для проведення весняної чи осінньої посівної компанії у 2022 року, за відсутності його вини, об`єкт оренди не міг вікиристовуватись за своїм цільовим призначенням- здійснення сільськогосподарського виробництва. Тому відповідач звільнається зі сплати орендної плати, не тільки за період тимчасової окупації, а за весь 2022 рік. Апелянт зазначає, що наявність обставин непереборної сили щодо ТОВ, не можна застосовувати розірвання договору як наслідок порушення зобов`язання при відсутності вини орендаря та систематичності у простроченні сплати орендної плати. До апеляційної скарги надає відповідь Харківської обласної ради на адвокатський запит представника відповідача, в якій зазначено, що обставини які склалися на території Харківської області у зв`язку з російською агресією пооти України та стали підставою введеня воєнного стану в Україні, обставини непоборної сили з 24 лютого 2022 року до дня припинення чи скасування воєнного стану.

02 грудня 2024 року Турка-Романюк А.С., яка діє в інтересах ОСОБА_1 надала відзив на апеляційну скаргу в якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін. Посилалась на те, що судом правильно встановлені обставини у справі та ухвалене законне та обґрунтоване рішення. Доводи апеляційної скарги зроблених судом висновків не спростовують. Подання відповідачем нових доказів до суду апеляційної інстанції не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки Відповідач необгрунтував неможливість ії подання до суду першої інстанції та не надав доказів неможливості їх подання, а наведені обґрунтування є надуманими та голослівними. Посилання апелянта на неможливість використання земельної ділянки належним чином не доведена. ТОВ визнає, що виробництво сільськогосподарських культур є сезонним, проте не надає суду будь яких доказів на підтвердження того що в 2021 році ним не було засіяно спірну земельну ділянку та надалі після 11.09.2022 не було зібрано врожай. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували дійсне забруднення орендованої земельної ділянки вибухонебезпечними предметами та не можливість Відповідача користивутись цією земельною ділянкою. Після звільнення Харківської області ТОВ самостійно міг вчинити дії пов`язані з проведенням обстеження та очищення орендованої земельної ділянки від забруднення вибухонебезпечними предметами. Зазначене свідчить також про неналежне виконання ТОВ умов договору оренди. Факт неможливості використання об`єкту оренди внаслідок непереборної сили відповідним сертифікатом не підтверджений, тому будь які підстави для застосування до відповідача положень закону щодо звільнення його від відповідальності відсутні.

5 грудня 2024 року Волонтерист С.І., який діє в інтересах ТОВ, надав відповідь на відзив на апеляційну скаргу. У ній він зазначив, що твердження позивача про неприйнятність додаткових доказів, наданих відповідачем в апеляційній скарзі, є безпідставними. Відповідач обґрунтовуючи неможливість подання листа ГУ ДСНС у Харківській області від 02.03.2024 зазначає,що результати виконання робіт піротехнічними розрахунками ДСНС України вносяться до системи управління інформацією у протимінній діяльності IMSMA виключно з географічними координатами. З початком повномасштабного вторгнення державні публічні сервіси були заблоковані, в тому числі публічна кадастрова карта. Відтак, відповідач не міг отримати цей доказ раніше та подати його до суду. Наслідки тимчасової окупації с. Яковенкове у вигляді відсутності у орендаря вільного та безпечного доступу до об`єкта оренди та сезонний характер його використання у сукупності свідчать про неможливість використання земельної ділянки у 2022 році за своїм цільовим призначенням. Також стверджує, що відсутність безпечного доступу до земельної ділянки необхідно розглядати у сукупності зі стислими термінами проведення осінньої сівби та неможливість підготуватись до неї.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 08.10.2014 державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Голуб В.В., зареєстрованого в реєстрі під №2-2125, ОСОБА_1 є спадкоємицею земельної ділянки, площею 5,6863 га, розташованої на території Яковенківської сільської ради Балаклійського (натепер Ізюмського) району Харківської області, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:000:0214, яка належала померлій ОСОБА_3 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії I-XP №100105 , виданого 09.09.2002 Яковенківською сільською радою Харківської області (т. 1 а.с.18).

07.11.2014 між ОСОБА_2 та ТОВ «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,6863 га, розташованої на території Яковенківської сільської ради Балаклійського (натепер Ізюмського) району Харківської області. Договір укладено на 20 років з моменту набрання ним чинності. (т. 1 а.с. 15).

Відповідно до розділу «Предмет договору» Договору оренди, Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населених пунктів Яковенківської сільської ради Балаклійського району.

Нормативно грошова оцінки земельної ділянки становить 22 458,16 грн, та з врахуванням коефіцієнта індексації 3,200 та 1,756 за 2014 рік, становить 26 196,89 грн (п. 2.3 договору оренди).

Згідно з пунктом 4 договору орендна плата визначається у розмірі 5% він нормативної оцінки земельної ділянки, уточненої на коефіцієнт індексації за звітній рік. Орендар нараховує, утримує та сплачує до бюджету податок з доходів фізичних осіб від суми орендної плати за її рахунок, використовуючи ставку податку, яка діє на момент виплати орендної плати. На момент укладення договору щорічний розмір орендної плати становить 6 309,84 грн за повний рік. В подальшому при зміні вказаної суми орендної плати в зв`язку з уточненням нормативної оцінки земельної ділянки на коефіцієнт індексації, сума орендної плати фіксується у облікових бухгалтерських програмах та первинних документах. Орендна плата виплачується орендарем у грошовій формі, якщо сторони не домовляться про її виплату в натуральній формі визначеною кількістю сільськогосподарської продукції: пшеницею, ячменем, соняшником та/або іншими видами продукції, або у відбірковій формі в порядку, визначеному п.4.5 цього договору. Форма розрахунку за договором: грошова, натуральна та/або відробіткова, в тому числі поєднання різних форм орендної плати, окремо щорічно погоджується сторонами в межах розміру орендної плати, визначеної згідно п.4.1 даної статті договору, шляхом подання орендодавцем до 01 серпня року письмової заяви на ім`я орендаря. Сільськогосподарська продукція та послуги відпускаються орендарем в рахунок орендної плати за ринковими цінами, затвердженими орендарем. Якщо до 30 жовтня сторони не погодили форму виплати орендної плати, вважається, що розрахунок по орендній платі буде здійснюватися в грошовій формі.

Орендна плата виплачується щорічно в строк до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі. Орендар, за погодженням з орендодавцем може перенести термін виплати орендної плати. Виплата орендної плати у грошовій формі оформлюється сторонами видатковими касовими ордерами (якщо оплата здійснюється в готівковій формі) або платіжними дорученнями (якщо оплата здійснюється у безготівковій формі).

Розмір орендної плати переглядається та/або індексується не частіше одного разу на рік, якщо сторони не домовляться про інше, у разі: уточнення нормативної вартості земельної ділянки на коефіцієнт індексації; зміни умов господарювання, передбачених договором; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено відповідними документами; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Пунктом 11.4 договору передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом або цим договором; в односторонньому порядку за заявою орендаря за умови письмового попередження орендодавця про розірвання договору не менше як за 30 днів до моменту такого розірвання (а.с.14).

12.05.2015 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди на підставі укладеного Договору оренди за ТОВ «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 21316459 від 14.05.2015), виниклого на підставі договору оренди від 07.11.2014, укладеного між ОСОБА_2 ТОВ "ІАК „БАЛІНВЕСТ" (т. 1 а.с.12).

Згідно Додатку до рішення обласної ради від 14 лютого 2023 року №502-VIII (XV сесія VIII скликання) ТОВ «Інвестиційна аграрна компанія Балінвест» включена до переліку суб`єктів господарювання-юридичних осіб сільськогосподарських товаровиробників, що постраждали внаслідок обставин непеборної сили (т.1 а.с.78)

В позовній заяві ОСОБА_1 надано детальний розрахунок заборгованості по орендній платі, який становить за 2022 рік 21 024,25 грн, за 2023 рік 19 196,16 грн, а всього 40 223,41 грн.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).

Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату відноситься до істотних умов договору оренди землі.

Відповідно до статті 409 ЦК України власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором.

Пунктом «в» частини першої статті 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір.

На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18).

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 293/1011/16-ц (провадження № 61-29970сво18) дійшла висновку, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).

Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.

В зв`язку із запровадженням на території України Указом Президента України № 64 від 24 лютого 2022 року воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України (далі - ТПП) було оприлюднено лист № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.

Отже, орендар повинен довести факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії було практично неможливим (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію засміченням вибухонебезпечними предметами земельної ділянки, що є предметом договору), це допоможе уникнути відповідальності за порушення договірних зобов`язань.

Відповідно до частини 1 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відповідно до системного аналізу глави 58 ЦК України оренда земельної ділянки є різновидом найму майна, а тому загальні положення про найм (оренду) застосовуються до регулювання відносин з найму (оренди) земельної ділянки, якщо інші правила не передбачено спеціальним Законом. Положення Закону України «Про оренду землі» не забороняють застосування до відносин з оренди землі наведених загальних положень, викладених в статті 762 ЦК України (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 399/935/16-ц (провадження № 61-304св17)).

Згідно з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 910/7495/16 (провадження № 12-37гс18) зазначено, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1364, якою визначено механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.

Актуальний перелік таких територій затверджений наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року № 309, згідно з якою с. Яковенкове Балаклійської міської територіальної громади Харківської області, на території якої розташована спірна земельна ділянка, з 28 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року перебувало під тимчасовою окупацією, а наразі належить до територій можливих бойових дій (т.1. а. с 97-105).

З огляду на викладене апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апелянта про доведення ним неможливості використання об`єкту оренди з незалежних від нього причин, а саме існування форс-мажорних обставин, які перешкоджали йому виконати передбачений договором сторін обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2022 рік, оскільки земельна ділянка, що розташована на території с. Яковенкове Балаклійської міської територіальної громади, в період з 28 лютого 2022 року по 11 вересня 2022 року перебувало під тимчасовою окупацією, є територією можливих бойових дій та в цей період орендар був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку для отримання доходів, в 2022 році орендар не провів посівну компанію.

За таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної інстанції щодо відсутності вини відповідача у невиконанні обов`язку щодо виплати орендної плати за 2022 рік за договором оренди земельної ділянки.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що за відсутності вини орендаря у простроченні сплати орендної плати за 2022 рік, не можна вважати порушення строків сплати орендної плати систематичними, оскільки відповідач був позбавлений можливості користуватись земельною ділянкою за 2022 року, що виключає в даному випадку наявність підстав для розірвання договору. Таким чином, підстави для задоволення вимоги ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі відсутні.

Що стосується вимоги про стягнення заборгованості зі сплати орендної плати колегія суддів виходить з наступного.

Так, колегія суддів враховує, що у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 березня 2020 року у справі № 922/1658/19 зазначено, що нарахування орендної плати за спірний період із застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель є безпідставним, оскільки між сторонами не укладено додаткову угоду до договору оренди щодо перерахунку орендної плати з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки землі. Поряд з цим у вказаній постанові Верховний Суд акцентував, що індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати і обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди (абзац 3 статті 21 Закону України «Про оренду землі»).

Нормами статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що розмір орендної плати визначається у договорі, а її обчислення (для сплати) здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором. Законодавчо не передбачено автоматичної зміни розміру орендної плати за договором оренди землі з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки. Хоча природа як індексації нормативної грошової оцінки, так і індексації орендної плати базується на індексі споживчих цін, обрахованих Державною службою статистики України, однак індексація нормативної грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати.

Водночас, з урахуванням положень статті 21 Закону України «Про оренду землі» та принципу свободи договору, сторони договору оренди землі можуть передбачити саме автоматичну щорічну індексацію нормативної грошової оцінки для визначення розміру орендної плати за договором оренди землі. Проте у такому разі, зважаючи на природу індексації, одночасна подвійна індексація орендної плати та індексація нормативної грошової оцінки не повинна застосовуватися.

Договором оренди земельної ділянки від 07.11.2014 передбачено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 22 458,16 грн, та з врахуванням коефіцієнта індексації 3,200 та 1,756 за 2014 рік становить 126 196,89 грн. Згідно з пунктом 4 договору орендна плата визначається у розмірі 5 % від нормативної оцінки земельної ділянки, на момент укладення договору щорічний розмір орендної плати становить 6309,84 грн за повний рік.

В суді першої інстанції Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» зазначав, що розмір заборгованості по орендній платі за 2022 рік становить 4 378,81 грн, а за 2023 рік 10 402,91 грн, що в загальній сумі становить 14 781,72 грн та просив зменшити розмір заборгованості до вказаної суми.

Однак, в апеляційній скарзі ТОВ «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» змінило свою позицію та просило у задоволені позову про стягнення орендної плдати за 2022 рік відмовити у повному обсязі. Посилалось на те, що товариство звільняється від сплати орендної плати не тільки за період тимчасової окупації, а за весь 2022 рік до наступної посівної кампанії.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовчу діяльність (пункт 4.1 рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 20024 року № 15-рп/2004).

Тлумачення як статті 3 ЦК України, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого2022 року у справі № 209/3085/20).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або правовідношення. У схожій правовій ситуації Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті І.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18)).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (постанова Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16-ц (провадження № 61-2032св19)).

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 05 грудня 2024 року у справі № 509/2156/19 (провадження № 61-3361св24).

Виходячи з викладеного, колегія суддів важає, що відповідач змінивши в апеляційній скарзі свою первісну позицію щодо сплати орендної плати за 169 днів 2022 року, діє непослідовно та недобросовісно, що не допускає цивільний обіг.

Тому, судова колегія вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь позивача орендної плати за за 169 днів 2022 року.

При здійсненні розрахунку сум що підлягають стягненню судова колегія не враховує індекси інфляції за 2022 рік та 2023 рік, оскільки у відповідності до умов договору сторони в своїх розрахунках вже здійснили нарахування коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки, а подвійна індексація орендної плати та індексація нормативної грошової оцінки не повинна застосовуватися.

Таким чином, розмір орендної плати за 169 днів у 2022 року складається з щорічної орендної плати в розмірі 4 378,81 грн (126 196,89 грн * 1,249*1,2 * 1,0 * 1,0 * 1,0 * 1,0 * 1,0 * 1,0 * 5 % / 365 * 169 = 4 378,81 грн), а за 2023 рік 10 402,91 грн (126 196,89 грн * 1,249*1,2 * 1,0 * 1,0 * 1,0 * 1,0 * 1,0 * 1,0 * 1,1 * 5 % = 10 402,91 грн), всього до сплати становить 14 781,72 грн, що і підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на користь ОСОБА_1 .

За змістом пункту 6 частини другої статті 356, частини третьої статті 367 та пункту 1 частини першої статті 376 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

З матеріалів справи вбачається, що лист ГУ ДСНС від 02.09.2024 та адвокатський запит від 02.09.2024 подані лише до суду апеляційної інстанції.

Згідно матеріалві справи 17.07.2024 суд відкрив провадження по справі та надав відповідачу 15-денний строк із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження подати відзив на позовну заяву. 05.08.2024 та 27.08.2024 від представника відповідача надійшли пояснення, в яких він не зазначав про свій намір звернутися до ГУ ДСНС у Харківській області щодо отримання інформації про забруднення орендованої земельної ділянки вибухонебезпечними предметами та надати такі докази до суду першої інстанції. Проте клопотання про витребування зазначених відомостей в суді або відкладення справи до їх отримання в суді першої інстанції заявлено не було. Жодних поважних причин не можливості подання вищезазначених доказів в суді першої інстанції апелянт не повідомив.

Тому судова колегія не приймає до уваги інформацію викладену у доданому до апеляційної скарги листі ГУ ДСНС від 02.09.2024.

Разом з тим доводи апелянта про допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права знайшли своє підтвердження, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - є скасуванню із частковим задоволенням позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

29.04.2024 між АДВОКАТСЬКИМ ОБ`ЄДНАННЯМ "УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ ПРАВА" і ОСОБА_1 укладено договір №59/24 про надання правової допомоги, і угоду №1 про встановлення гонорару, відповідно до яких вартість наданих послуг (складання позовної заяви, її подання до суду, участь у судових засіданнях та підготовка інших судових документів під час розгляді справи в суді першої інстанції) становить: 8000 грн (а.с.28).

З квитанцій до платіжних інструкцій про переказ готівки № від 30.05.2024 і № від 31.05.2024 вбачається, що ОСОБА_1 сплатила АО "УКРАЇНСЬКИЙ ДІМ ПРАВА" грошові кошти у загальній сумі 8000 гривень за надання правової допомоги за договором №59/24 від 29.04.2024 і угодою №1 про встановлення гонорару від 29.04.2024 (а.с.16).

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Частиною 1 статті 141ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК Українипри частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно вимог частин 1, 2статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137 ЦПК України).

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Процесуальний закон визначає критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Апеляційна скарга ТОВ «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» не містить доводів щодо не співмірності розміру витрат позивача на правничу допомогу. Отже, судові витрати на правничу допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково (в частині майнової вимоги на 63,25% та відмовлено у задоволенні немайнової вимоги), тому витрати на правничу допомогу в розмірі 5060,00 грн понесені в суді першої інстанції підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на користь ОСОБА_2 .

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково (в частині майнової вимоги на 63,25% та відмовлено у задоволенні немайнової вимоги), тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 766,08 грн підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на користь ОСОБА_2 .

Оскільки апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» задоволено частково (задоволено в частині немайнової вимоги та в частині майнової вимоги на 36,75%), тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1400,85 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест».

Шляхом взаємозаліку зазначених сум судового збору з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 634,77 грн (1400,85- грн 766,08 грн).

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» - задовольнити частково.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 11 вересня 2024 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» про стягнення заборгованості та розірвання договору оренди земельною ділянки задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди земельної ділянки від 07.11.2014, на земельну ділянку, площею 5,6863 га, кадастровий номер :05:000:0214, зі сплати орендної плати у розмірі 14 781 (чотирнадцять тисяч сімсот вісімдесят одну) гривню 72 коп.

У задоволені позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» () судовий збір в розмірі 634 (шістсот тридцять чотири) гривні 77 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна аграрна компанія «Балінвест» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 5060,00 грн (п`ять тисяч шістдесят) гривень 00 коп понесені в суді першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 травня 2025 року

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді Н.П.Пилипчук

О.В.Маміна