07.05.2025 Єдиний унікальний номер 205/8405/24
Провадження № 2/205/748/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 рік м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Бізяєвої Н.О.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження у залі суду міста Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів на утримання дружини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , відповідно якого, просив суд: припинити право непрацездатної ОСОБА_2 на утримання, що здійснюється шляхом стягнення із усіх видів заробітку ОСОБА_1 частини аліментів на її користь; покласти обов`язок утримувати ОСОБА_2 на її повнолітнього сина ОСОБА_3 .

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що згідно рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08.04.2002 року у справі №2-533/2002 з нього стягуються аліменти на користь відповідачки у розмірі 1/4 частини від його доходу на її утримання протягом строку її непрацездатності. Відповідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Відповідач ОСОБА_2 має повнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до ст.. 202 СК України, повнолітні діти, зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. З аналізу вбачається, що з обов`язку ОСОБА_3 утримувати свою матір, ОСОБА_2 , з урахуванням наявності в останнього стабільного та достатнього заробітку, випливає існування в ОСОБА_2 такого елементу доходу, як заробітна плата її повнолітнього сина. Наведене спростовує необхідність утримання ОСОБА_2 за його рахунок на підставі її потреби в матеріальній допомозі. Також звертає увагу, що виконуючи бойове розпорядження спрямоване на захист суверенітету та територіальної цілісності України, ним були отримані чисельні поранення та травми (вогнепальне осколкове сліпе поранення грудей та передпліччя зліва. Вогнепальний перелом І пальця правої кісті. Вогнепальне осколкове поранення лівої сідниці), які потягли за собою погіршення стану здоров`я. Вже багато років він має іншу сімю, при цьому щомісячне стягнення з його доходу у розмірі частини на користь вже чужої для нього людини, негативно відображається на його стосунках з іншою людиною.

Ухвалою суду від 27 червня 2024 року прийнято справу до розгляду та призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про витребування доказів задоволено.

25.07.2024 року розгляд справи відкладено, за клопотанням сторони відповідача.

05.08.2024 року до суду надійшли витребуванні докази від Пенсійного фонду України та Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області.

07.08.2024 року на адресу суду, представником відповідача адвокатом Ковальчук Д.Ю., надісланий відзив. В обґрунтування якого зазначено, що відповідач не визнає позовні вимоги та вважає їх необґрунтованими. Рішенням Апостолівського районного суду від 08.04.2002 року по справі №2-533/2002 року, було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на користь ОСОБА_2 на вест період непрацездатності з 05.03.2002 року. При розгляді справи, ОСОБА_1 визнав позовні вимоги. Посилання позивача на обставину, що відповідач перестала потребувати матеріальної допомоги спростовується наступним. Відповідно до довідки до акта МСЕК №568098 від 20.09.2011 року, ОСОБА_2 визначена 2 група інвалідності безстроково. Сукупні місячні доходи відповідача не перевищують встановленого прожиткового мінімуму враховуючи наступні витрати: відповідач є внутрішньо-переміщеною особою, яка змушена винаймати житло в оренду (кВ. АДРЕСА_1 ), розмір якої складає 6500,00 грн., розмір комунальних послуг за квартиру становить приблизно 1690,00 грн. Щодо посилання позивача на обставину, що відповідач має сина ОСОБА_3 , який отримує стабільний заробіток. Не відповідає дійсності. Відповідач постійно проходить реабілітації в медичних установах, пов`язаних з інвалідністю. За вказані послуги відповідач сплачує 5000,00 грн, які необхідно проходити постійно.

12.08.2024 року на адресу суду позивачем надіслано відповідь на відзив, з зазначенням, що позивач не заперечує проти призначеної відповідачу групи інвалідності в 2011 році та позовні вимоги обґрунтовує тим, що заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи забезпечують відповідачу прожитковий мінімум, встановлений законом. З 01.01.2024 року ЗУ «Про державний бюджет» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, яка втратила працездатність встановлена у розмірі 2 361,00 грн. Також, Урядом 26.01.2024 прийнято постанову №94 «Деякі питання соціальної підтримки ВПО та інших вразливих категорій» для продовження виплат на проживання ВПО, які найбільше цього потребують. Згідно цієї Постанови автоматично з 01.03.2024 року продовжуються виплати для таких категорій ВПО як, окрім іншого, осіб з інвалідністю І чи ІІ групи. Щодо до оренди житла, зі змісту наданої відповідачем копії договору оренди житлового приміщення вбачається, що відповідач нібито взяла в оренду квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, у відзиві на позовну заяву вказує іншу адресу. Додатково зазначає, щодо причетності позивача до отримання відповідачем інвалідності, допустимими та належними доказами не підтверджується. Рішення про стягнення аліментів, не містить інформації про природу отримання відповідачем інвалідності. Так, в 2002 році він не заперечував проти задоволення позовних вимог шляхом стягнення з нього аліментів на увесь період непрацездатності відповідача. Проте безстрокову інвалідність останньою отримано лише у 2011 році, що в розумінні судової справи №2-533/2002 року є нововиявлена обставина.

23.09.2023 року представником відповідача подані додаткові письмові пояснення, відповідно яких зазначено. Інвалідність в період шлюбу відповідач отримала внаслідок протиправних дій позивача, який наніс тілесні ушкодження, внаслідок яких в подальшому у відповідача трапився інсульт. На сьогодні відповідач постійно потребує лікування. До квітня 2023 року у позивача була заборгованість зі сплати аліментів.

23.09.2024 року судовий розгляд справи було відкладено, на підставі заяви сторони відповідача.

31.10.2024 року до суду скеровано позивачем додаткові пояснення, відповідно яких зазначає, що згідно витягу, ОСОБА_1 є особою, стосовно якої відомості про притягнення до кримінальної відповідальності: відсутні; відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості: відсутні; відомості про розшук: відсутні. Щодо заборгованості зі сплати аліментів, звертає увагу, що предметом позову у даній справі є припинення права ОСОБА_2 на утримання аліментів стягнутих на її користь з нього.

04.11.2024 року, через систему «Електронний суд» представником відповідача подані заперечення, відповідно яких просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

08.11.2024 року судовий розгляд справи було відкладено, на підставі заяви сторони відповідача.

19.11.2024 року розгляд справи не відбувся, у зв`язку з знеструмленням електромережі суду.

12.12.2024 року в судовому засіданні, сторони надали свої обґрунтування, а також сторона відповідача ОСОБА_2 була допитана в якості свідка, яка надала покази, що на даний час її дохід становить пенсія, інший дохід це аліменти.

Ухвалою суду від 19.02.2025 року у задоволені клопотання представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 про витребування доказів відмовлено.

19.03.2025 року представником відповідача подані письмові пояснення, відповідно яких зазначено, що з 10.02.2025 року у відповідача збільшились витрати на оренду житлового приміщення до 7 000,00 грн. на місяць.

Ухвалою суду від 24.03.2025 року у задоволені клопотанні представника відповідача та третьої особи про зупинення провадження по справі відмолено.

Позивач, відповідач та її представник в судове засідання не з`явились, матеріали справи містять заяви про розгляд справи без їх участі.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом, сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, та відповідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , 16 лютого 2005 року шлюб було розірвано (а.с. 7).

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2003 року, позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти у розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на користь дружини ОСОБА_2 на весь період непрацездатності з 05.03.2002 року.

Як вбачається з копії довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААА №568098 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом II групи загального захворювання, інвалідність встановлена безстроково 20.09.2011 року (а.с. 44).

Відповідно до Інформаційного Листа від Пенсійного фонду України 22.07.2024 року вбачається, що ОСОБА_2 за період з 01.12.2023 по 31.03.2024 була нарахована заробітна плата (дохід) в сумі 8 664,0 грн., розмір нарахованих пенсійних виплат за період з 01.12.2023 по 30.06.2024 складає 27 826,24 грн. (а.с. 29)

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, ОСОБА_2 отримувала дохід,у період жовтень 2023 червень 2024, за цивільно- правовим договором та за аліментами. (а.с. 32-34)

Тобто, ОСОБА_2 , перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення та їй призначено пенсію по інвалідності щомісячно.

Як вказував в позові позивач та ці доводи нічим не спростовані, що на час подання позову відповідач офіційно працювала, отримувала дохід та допомогу від держави, що також вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених та утриманих податків про доходи відповідача ОСОБА_2 за період з жовтень 2023 червень 2024.

Аліменти на утримання дружини стягнуті відповідно до положень ст. 32 КпШС України.

Згідно ч. 1 ст. 32 КпШС України подружжя повинно матеріально підтримувати одне одного. В разі відмови в такій підтримці той з подружжя, який є непрацездатним і потребує матеріальної допомоги, а також дружина в період вагітності і протягом трьох років після народження дитини (у разі, коли дружина перебуває у відпустці по догляду за хворою дитиною, - на весь час перебування у такій відпустці, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку) мають право по суду одержувати утримання (аліменти) від другого з подружжя, якщо останній спроможний його надати. Це право зберігається і після розірвання шлюбу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач послався на норми ст. 82 СК України.

Статтею 82 СК України, на яку як на підставу позову посилається позивач, передбачені умови припинення права одного з подружжя на утримання. Зокрема ч. 3 ст. 82 СК України встановлено, що право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

Позивач посилається на те, що відповідач є інвалідом 2 групи, загального захворювання, яка відповідно довідки МСЕК у 2011 році встановлена безстроково. На теперішній час працює ТОВ «Дніпровський трейд», має заробітну плату і відповідну допомогу від держави (пенсію), соціальну допомогу від держави на проживання як особа зі статусом ВПО, тому вважає, що так як у позивача сукупний дохід за місяць перевищує встановлений законодавством мінімальний прожитковий мінімум для осіб які втратила працездатність, а отже перестала потребувати матеріальної допомоги від позивача, тому просив суд припинити стягнення аліментів на її утримання, у зв`язку з відсутністю підстав на таке утримання. Крім того, просив покласти обов`язки утримання ОСОБА_2 на її повнолітнього сина ОСОБА_3 .

З поданого відповідачкою відзиву на позовну заяву вбачається, що вона позов не визнає, так як обставини, на які посилався позивач, у відповідності до ст. 82 СК України не є підставою для припинення права дружини на одержання аліментів присуджених їй у 2002 році. Вважає, що будь-яких доказів, що її матеріальний стан на сьогодні, з урахуванням часткового працевлаштування значно покращився, а також те, що остання перестала потребувати матеріального забезпечення, не надав, однак суд не може погодитися з даними твердженнями, адже згідно відомостей з Пенсійного фонду України, відповідач перебуває на обліку та розмір її пенсійних виплат за 7 місяців склав 27 826,24 грн. Крім того, згідно відомостей з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області відповідач отримує заробітну плату та є платником податків.

26.01.2024 року набрала чинності Постанова КМУ № 94 від 26.01.2024 року "Деякі питання соціальної підтримки внутрішньо переміщених осіб та інших вразливих категорій осіб" якою встановлено, що виплата допомоги на проживання ВПО продовжується автоматично з 1 лютого 2024 р. на один місяць без додаткового звернення для осіб, у яких у січні 2024 р. закінчився шестимісячний період отримання такої допомоги. Виплати допомог особам з інвалідністю, було продовжено автоматично з 01.03.2024 на центральному рівні на підставі п. 13-1 Порядку № 332.

Отже, з урахуванням статусу у ОСОБА_2 внутрішньо-переміщеної особи, що не заперечується сторонами по справі, ОСОБА_2 , з урахуванням наявності інвалідності ІІ групи безстроково, підпадає під категорію осіб яким продовжено строк виплат допомоги на проживання, як ВПО.

Відповідно до ст. 82 СК України право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин.

Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам, у їх сукупності та беручи до уваги те, що позивач довів обставини на які посилався в позові, відповідачем не спростовані обставини того, що остання дійсно отримує заробітну плату та допомогу від держави, яка значно перевищує встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум на одну особу в розрахунок на місяць для осіб, які втратили працездатність, а в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази отримання відповідачем доходів, які є значно вищими, ніж визначений чинним законодавством прожитковий мінімум для непрацездатних громадян, що свідчить про те, що вона перестала потребувати матеріальної допомоги, протилежного матеріали справи не містять, тому суд вважає що вимоги позивача в частині припинення права непрацездатної ОСОБА_2 на утримання, що здійснюються шляхом стягнення аліментів обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача, про покладення обов`язку утримувати ОСОБА_2 на її повнолітнього сина ОСОБА_3 суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Згідно з ч. 1 ст. 172 СК України дитина, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітня дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Варто зазначити, що позов про стягнення аліментів може бути пред`явлений: до одного з дітей; до кількох з дітей; до всіх дітей разом.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що той з батьків який потребує допомоги має право звернутися до суду із позовом про стягнення аліментів з повнолітнього сина, доньки.

А отже, у задоволені вимог позивача ОСОБА_1 в частині покладання обов`язку утримувати відповідача ОСОБА_2 на її повнолітнього сина ОСОБА_3 суд відмовляє.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

На підставі ст.. ст. 10, 80-83, 263-265, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів на утримання дружини задовольнити частково.

Припинити стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на її утримання у розмірі частини від його щомісячного заробітку (доходу), нарахованих за рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08.04.2002 року (справа №2-533/2002р).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарг подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 08 травня 2025 року.

Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 ;

Третя особа ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_5 .

Суддя: Н.О. Бізяєва