Справа № 199/1970/25
(2/199/2447/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

06.05.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Циганок К.С.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, третя особа державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Оксана Василівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась позивач із вищевказаним позовом через свого представника, в обґрунтування якого послався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір ОСОБА_3 , з яким позивач проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_4 , після смерті відкрилась спадщина зокрема на квартиру АДРЕСА_1 . На момент смерті спадкодавиці ОСОБА_4 в не ї не залишилось спадкоємців за законом. На початку 2024 року позивач дізналась про наявність заповіту, який ОСОБА_4 склала на користь позивача, після чого позивач одразу звернулась до нотаріуса, однак їй повідомили про необхідність збирання і подання певного переліку документів, чим позивач і займалась в подальшому. Також позивач послалась на те, що вона має другу групу інвалідності, що спричинена порушення опорно-рухового апарату, змушена щоденно приймати знеболюючі. Зібравши та подавши всі необхідні документи нотаріусу, позивач отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, мотивовану пропуском позивачем шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. За таких обставин, посилаючись на поважність причин пропуску строку прийняття спадщини, позивач звернулась до суду із даним позовом, в якому просила суд визначити їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Цією ж ухвалою витребувано копію спадкової справи.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 квітня 2025 року, постановленою без оформлення окремим документом, однак із занесенням до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі з викладених у ньому підстав та обставин.

Відповідач повторно в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, в ході підготовчого провадження відповідачем подано заяву про розгляд справи за відсутності представника Дніпровської міської ради та ухвалення рішення у відповідності до вимог законодавства.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась.

За таких обставин, керуючись положеннями ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників справи.

Вислухавши представника позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 17 червня 2013 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складено заповіт, посвідчений приватний нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Демуш Є.В. за реєстровим №3-573, яким вказана спадкодавець заповіла все належне їй майно та майнові права позивачу. При цьому позивач не є родичкою, а отже і спадкоємцем за законом щодо ОСОБА_4 . Викладене підтверджується копією заповіту та іншими матеріалами спадкової справи.

12 лютого 2011 року та 02 липня 2012 року померли сини ОСОБА_4 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , відомості про наявність у ОСОБА_4 інших родичів та, відповідно, спадкоємців за законом, матеріали цивільної справи, зокрема копії матеріалів спадкової справи, не містять.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого відкрилась спадщина на належне останній на день смерті спадкове майно, що підтверджується копією свідоцтва про смерть та іншими матеріалами спадкової справи.

Як встановлено судом в ході судового розгляду з показів допитаних в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , остання із вказаних свідків проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу із сином спадкодавиці ОСОБА_5 , після смерті останнього доглядала за його матір`ю ОСОБА_4 . В подальшому після смерті ОСОБА_4 свідок ОСОБА_7 восени 2024 року серед речей знайшла заповіт ОСОБА_4 на користь позивача, про що повідомила останній одразу.

13 та 24 грудня 2024 року позивач через свого представника подала до Четвертої ДДНК заяву про видачу свідоцтва про прав на спадщину після смерті ОСОБА_4 та заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину або про видачу постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У відповідь на такі заяви державним нотаріусом 24 грудня 2024 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а сем про відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину щодо певного нерухомого майна після смерті ОСОБА_4 . Відмова державного нотаріуса мотивована посиланням на відсутність доказів проживання позивача разом зі спадкодавицею на момент смерті останньої, а також пропуском позивачем встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Також судом встановлено, що позивач з 01 січня 2006 року є інвалідом другої групи безстроково, внаслідок цього, а також перелому стегна згідно пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 позивач самостійно не пересувається. Наявність групи інвалідності та перелому стегна підтверджується і копіями медичних документів у справі.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказ Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок).

Так, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

За змістом ст.ст.1216, 1217, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України.

Згідно ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За змістом норм ст.ст.1220, 1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України).

Нормою ст.1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Згідно ст.63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Положеннями ст.46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості Єдиного державного демографічного реєстру, а також Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України.

Підпунктами 2.2, 2.3, 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку передбачено, що при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені судом на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, спадкоємець, який пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України. Правила зазначеної норми можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви про прийняття спадщини; 2) ці обставини визнані судом поважними. Отже, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, тимчасова непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини. Схожі правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 13 березня 2020 року по справі №314/2550/17, від 17 червня 2021 року по справі №942/416/20, від 07 липня 2021 року по справі №286/4213/19, від 26 липня 2021 року по справі №405/7058/19, від 21 жовтня 2021 року по справі №332/3796/19, від 08 грудня 2021 року по справі №751/8889/20, від 22 грудня 2021 року по справі №759/1510/21.

При цьому неповідомлення нотаріусом спадкоємця про відкриття спадщини, невчинення дій щодо його виклику, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, є поважною причиною пропуску строку на прийняття спадщини у випадку спадкування за заповітом, з огляду на можливу необізнаність спадкоємця заповіту про його наявність. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2021 року по справі №464/4722/19.

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування. Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини тільки для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом.

Наведений абзацом вище правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року по справі №686/5757/23, а також знайшов своє подальше застосування у постанові Верховного Суду від 13 січня 2025 року по справі №188/1457/23.

Стосовно обставин спірних правовідносин сторін по справі, то спираючись на наведені вище правові висновки та враховуючи, що позивач не є спадкоємцем за законом жодної з черг після спадкодавиці ОСОБА_4 , про складений останньою на свою користь заповіт позивач дізналась лише восени 2024 року, тобто вже після спливу строку на подання заяви про прийняття спадщини, враховуючи стан здоров`я позивача, який значно ускладнює реалізацію нею своїх спадкових прав, звернення позивача за таких обставин через представника до нотаріуса задля оформлення спадщини після з`ясування наявності заповіту, суд приходить до висновку про правомірність, обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог, а отже і про можливість їх задоволення шляхом визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю у два місяці

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.15, 16, 1216, 1217, 1220, 1223, 1233, 1268-1270, 1272 ЦК України, ст.ст.46-1, 63 Закону України «Про нотаріат», пп.2.2, 2.3, 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку, ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) до Дніпровської міської ради (; адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75), третя особа державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Циганко Оксана Василівна (адреса місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Радистів, 8), про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тривалістю у два місяці з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 06 травня 2025 року.

Суддя А.М. Авраменко