Провадження №2/752/2387/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Дураєвої А.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину будинку в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.04.1949 рішенням народного суду 1-ої дільниці Кагановичського району м. Києва визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , заповіт за життя не складала, а відтак її спадкоємцями по закону першої черги є її діти - дочка ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 прийняла у спадщину у розмірі 1/2 частки вищезазначеного будинку.

ОСОБА_6 також прийняв у спадщину 1/2 частки вищезазначеного будинку, однак не встиг оформити свої спадкові права, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час життя у ОСОБА_6 народились діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Оскільки ОСОБА_6 заповіт за життя не складав, то його

спадкоємцями першої черги по закону є його діти.

22.02.1985 Першою Київською нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадкування від 22.02.1985 №P5ДН-2400, відповідно до якого спадщиною ОСОБА_6 є 1/2 частка житлового будинку, який розташований у АДРЕСА_2 (колишня АДРЕСА_3 ), яка була прийнята ним фактично після смерті своєї матері ОСОБА_4 .

Також, вищевказаним свідоцтвом зазначено про те, що спадкоємцями ОСОБА_6 , в рівних частках є його донька ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на 2/6 частини житлового будинку, який розташований у

АДРЕСА_2 (колишня АДРЕСА_3 ).

При цьому, тут же зазначено про те, що свідоцтво на 1/6 вказаного житлового будинку не видавалося, з огляду на неприйняття 1/6 частки третім спадкоємцем ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 помер.

За час свого життя з дати відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) спадкових прав на 1/6 частку житлового будинку, який розташований у АДРЕСА_2 (колишня АДРЕСА_3 ) не оформив, фактично вказану частку спадщини не прийняв.

У такому випадку, відповідно до приписів законодавства, яке діяло станом на дату відкриття спадщини, його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

25.07.1998 Другою Київською нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадкування від 25.07.1998 року №4-4718, відповідно до якого спадщиною ОСОБА_5 є 1/2 частка житлового будинку, який розташований у АДРЕСА_2 (колишня АДРЕСА_3 ), яку успадкувала її донька ОСОБА_9 .

Протягом тривалого проміжку часу власниками житлового будинку, який розташований у АДРЕСА_2 , були ОСОБА_3 (1/6 частки), ОСОБА_7 (1/6 частки) та ОСОБА_10 (1/2 частки).

20.04.1985 ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_11 , внаслідок чого її прізвище стало ОСОБА_7 .

27.10.2007 між ОСОБА_3 , ОСОБА_13 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування від 27.10.2007, відповідно до якого ОСОБА_3 та

ОСОБА_13 передали безоплатно, а ОСОБА_14 прийняла 4/6 частки житлового будинку, який розташований у АДРЕСА_2 .

Відтак, станом на дату звернення із цією позовною заявою

ОСОБА_14 є власником 5/6 частки житлового будинку, який розташований у АДРЕСА_2 , а власником 1/6 частки є ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та є бабою позивачки.

Оскільки ОСОБА_8 , до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька не звертався, фактично в управління та володіння спадковим майном не вступав, тобто, є таким, що не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини, а відтак, таким, що відмовився від спадщини.

У вказаному будинку досить тривалий час проживає ОСОБА_14 , яка оплачує комунальні послуги, земельний податок, здійснює догляд за вказаним приміщенням, поліпшує житлові умови у разі необхідності. Вона є такою, що фактично прийняла 1/6 частки житлового будинку.

Просила визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину будинку, що розташований у АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20.09.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

27.01.2025 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження.

23.01.2025 відповідач ОСОБА_3 подав до суду заяву про визнання позовних вимог.

Відповідно до приписів ч.4 ст. 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання позову суперечить закону, яким врегульовано спадкові правовідносини, та порушує права, свободи та інтереси інших осіб, зокрема спадуоємців майна померлого ОСОБА_7 .

Представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_5 , батьками записані ОСОБА_15 та ОСОБА_4 .

24.03.1949 рішенням народного суду 1-ої дільниці Кагановичського району м. Києва визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася ОСОБА_9 , батьками записані ОСОБА_16 та ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_17 , батьками записані ОСОБА_6 та ОСОБА_18 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_3 , батьками записані ОСОБА_6 та ОСОБА_18 .

27.01.1958 ОСОБА_19 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюбу, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася ОСОБА_7 , батьками записані ОСОБА_6 та ОСОБА_18 .

08.06.1973 ОСОБА_20 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_9 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

27.04.1984 державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого ОСОБА_5 (дочка ОСОБА_4 ) отримала у спадок 1/2 частку житлового будинку, жилою площею 38, 50 кв.м., АДРЕСА_2 .

Також зазначено, що на 1/2 частку житлового будинку свідоцтво про право на спадщину не оформлено спадкоємцем померлої ОСОБА_4 ОСОБА_6 , який фактично прийняв спадщину після померлої, але не встиг оформити спадкові права.

22.02.1985 державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , є спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 , в рівних частках кожний на 2/6 частки житлового будинку, жилою площею 28,3 кв.м.

Також зазначено, що на 1/6 частку житлового будинку свідоцтво про право на спадщину за законом ще не оформлене.

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_5 померла.

ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_10 , дочка померлої ОСОБА_5 , отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_8 помер.

27.10.2007 між ОСОБА_3 , ОСОБА_10 та ОСОБА_2 укладено договір частки житлового будинку, відповідно до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_10 передали безоплатно, а ОСОБА_2 прийняла 4/6 частки цегляного житлового будинку, жилою площею 38, 50 кв.м., з відповідною частиною господарчих та побутових будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_12 ОСОБА_10 померла.

Відповідно до листа КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 18.01.2018 згідно з даними реєстрових книг бюро, житловий будинок АДРЕСА_2 на праві власності зареєстрований за ОСОБА_2 (4/6 частки), за ОСОБА_7 (1/6 частки), ОСОБА_4 (1/6 частки).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частина 1 ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно з частинами 1,2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно з частинами першою-другою ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину.

При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Судом встановлено, що оскільки ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , то дані правовідносини також регулюються нормам ЦК УРСР.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 537 ЦК УРСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Відповідно до ч.2 ст. 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 на праві власності належав ОСОБА_4 .

Після її смерті, спадкоємцями першої черги за законом стали її діти ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , які успадкували по 1/2 частині вищезазначеного будинку.

ОСОБА_7 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинку.

ОСОБА_6 не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину будинку, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, суд звертає увагу, що ОСОБА_6 є таким, що фактично прийняв спадщину після померлої ОСОБА_4 , що узгоджується з вищезазначеними нормами ЦК УРСР, а також про що зазначено у свідоцтві про право на спадщину за законом від 27.04.1984.

Після смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_9 ) належну їй 1/2 частину будинку успадкувала її дочка ОСОБА_22 .

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 були його діти: ОСОБА_3 , ОСОБА_23 та ОСОБА_8 .

22.02.1985 державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , є спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 , в рівних частках кожний на 2/6 частки житлового будинку.

Також зазначено, що на 1/6 частку житлового будинку свідоцтва про право на спадщину за законом ще не оформлена.

Разом з тим, матеріали цивільної справи не містять доказів, що ОСОБА_8 відмовився від прийняття належної йому частки спадщини у вигляді 1/6 частки житлового будинку по АДРЕСА_2 після смерті свого батька ОСОБА_6 .

Також матеріали цивільної справи не містять доказів, що він фактично не вступив в управління або володіння спадковим майном або не подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття спадщини.

Таким чином, спадщину після померлого ОСОБА_6 прийняли його діти: ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 у рівних частках по 1/6 частки житлового будинку. Проте належним чином , спадкові права ОСОБА_7 не оформив, проте це не означає, що він не прийняв спадщину і вона йому не належить.

Позивач звернулася до суду за захистом своїх правом, шляхом визнання за нею права власності на 1/6 частину будинку, що розташований у АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачем зазначений ОСОБА_3 , який прийняв спадщину у розмірі 1/6 частки житлового будинку, після смерті батька ОСОБА_6 .

Однак, суд звертає увагу, що ще одним спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 був ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , а тому належним відповідачем у даній справі є його спадкоємці. При відсутності спадкоємців ОСОБА_7 за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

В судовому засіданні представник позивача зазначила, що ОСОБА_7 мав дочку, але її особа позивачу не відома.

Суд зауважує, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, однак, ні позивач, ні її представник не скористалися своїм правом щодо встановлення належного відповідача у даній справі, не заявили клопотання про витребування інформації про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_7 , який фактично прийняв 1/6 частку спірного житлового будинку, та відповідну спадкову справу для встановлення наявності або відсутності спадкоємців після смерті останнього.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна заява заявлена до неналежного відповідача, оскільки належними відповідачами в даному випадку повинні бути спадкоємці ОСОБА_24 , який фактично прийняв 1/6 частку житлового будинку по АДРЕСА_2 , або територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування оскільки доказів протилежного до суду не надано.

Суд відзначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

При цьому суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).

Суд, проаналізувавши доводи, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, приходить до висновку, що позов поданий до неналежного відповідача.

Оскільки позов пред`явлений до неналежного відповідача, суд відмовляє у його задоволенні.

При цьому суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, яка зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Відтак, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в його задоволенні.

Також суд звертає увагу, що спірний житловий будинок по АДРЕСА_2 був перебудований, що підтверджується матеріалами справи, а тому він не є тим будинком, який за своїми характеристиками, був об`єктом спадщини після смерті ОСОБА_6 .

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 12-13, 81, 141, 206, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 354-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення в повному обсязі складено 05.05.2025.

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Ж. І. Кордюкова