Номер провадження: 22-ц/813/5002/25
Справа № 501/813/24
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

05.05.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Комлевої О.С.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Сегеди С.М., Вадовської Л.М., Комлевої О.С. у цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Укржилстрой-2008» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського районного суду Одеської області від 17 лютого 2025 року,

встановив:

01.03.2024 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - ОСББ) «Укржилстрой-2008» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішенням Іллічівського районного суду Одеської області від 17 лютого 2025 року позов ОСББ «Укржилстрой-2008» було задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Укржилстрой-2008» заборгованість у розмірі 92 348,40 грн. та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Не погодившись зі вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23.04.2025 року було відкрито апеляційне провадження.

Разом з тим, 02.05.2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід суддів Сегеди С.М., Вадовської Л.М., Комлевої О.С.

Заява обґрунтована наступним:

- Одеський апеляційний суд ухвалою від 23.04.2025 року, не з`ясувавши місце реєстрації відповідача ОСОБА_1 , відкрив апеляційне провадження, чим грубо порушив норми матеріального та процесуального права;

- дана справа не підсудна Одеському апеляційному суду;

- судді Одеського апеляційного суду Сегеда С.М. і Комлева О.С. брали участь у розгляді ідентичної справи за № 501/2539/19;

- суддя Вадовська Л.М. приймала участь у розгляді ідентичних справ за №№ 501/12/19, 501/1153/20; 501/5312/16-ц; 501/1377/16-ц; 501/1153/20.

Посилаючись на те, що Одеським апеляційним судом було грубо порушено правила підсудності, а також порушення інших норм процесуального та матеріального права та неспроможність вирішити порушені питання по суті, у заявника вказані вище обставини викликають сумніви в об`єктивності на неупередженості суддів Сегеди С.М., Вадовської Л.М., Комлевої О.С.

Вирішуючи питання про обґрунтованість чи необґрунтованість заявленого відводу, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

За ч. 7 вищевказаної статті питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі.

Згідно діючого процесуального законодавства, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи (ст. 40 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

В контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) суд, який розглядає справу, має бути «безстороннім».

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 ЦПК України. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості, зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо.

Водночас, як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому, суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це, навіть прояви неупередженості мають значення.

Тобто, коли сторони стверджують те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Дослідивши питання безсторонності суддів з двох точок зору, Європейський суд з прав людини (далі-ЄСПЛ) у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28.11.2002 року, зазначив, що по-перше:

йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне.

По-друге: слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див., серед інших рішення ЄСПЛ у справах: «Білуха проти України» від 09.11.2006 року п.п.49,54; «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, п.66; «Агрокомплекс» проти України» від 06.10.2011 року, п.136; «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 року, п.п.103,107).

ЄСПЛ далі нагадує, що «безсторонність», в сенсі п. 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (див., серед багатьох інших джерел, «Булут проти Австрії» (Bulut v. Avstria), рішення ЕСПЛ від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-II, с. 356, п. 31, та «Томан проти Швейцарії» (Thomann v. Switzerland), рішення ЄСПЛ від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 825, п. 30). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів (п. 66 рішення ЄСПЛ у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 р. (заява № 7577/02).

Таким чином, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ існування безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення ЄСПЛ у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення ЄСПЛ «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII).

Тобто, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення ЄСПЛ у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38) (п. 28 рішення ЄСПЛ від 15.07.2010 року по справі «Газета «Україна-центр» проти України (заява №16695/04).

З огляду на вищевикладене, об`єктивний критерій вимагає щоб особа, яка подала заяву про відвід судді, довела на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи, тобто відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів та доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Заявляючи відвід, заявник повинен навести об`єктивні причини дійсних обставин, які б викликали сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Проте, заява ОСОБА_1 про відвід суддів Сегеди С.М., Вадовської Л.М., Комлевої О.С. не свідчить про упередженість або необ`єктивність суддів.

Так, у своїй заяві заявниця зазначає, що апеляційним судом під час відкриття апеляційного провадження було порушено підсудність.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 351 ЦПК України, судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що апелянтом оскаржується рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17.02.2025 року, тобто в даному випадку поширюються повноваження Одеського апеляційного суду.

Таким чином, вищевказані посилання заявника, є безпідставними.

Крім того, в заяві про відвід ОСОБА_1. зазначає, щосудді Одеського апеляційного суду Сегеда С.М. і Комлева О.С. брали участь у розгляді ідентичної справи за № 501/2539/19, а також суддя Вадовська Л.М. приймала участь у розгляді ідентичних справ за №№ 501/12/19, 501/1153/20; 501/5312/16-ц; 501/1377/16-ц; 501/1153/20.

Разом з тим, відповідно ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Також апеляційний суд роз`яснює, що у разі незгоди з судовим рішенням в рамках іншої справи, учасники справи мають право його оскаржити у встановленому законом порядку.

Інших підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Сегеди С.М., Вадовської Л.М., Комлевої О.С., ОСОБА_1. не зазначила.

Таким чином, враховуючи, що заявник не надала доказів на підтвердження доводів заяви, які б свідчили про наявність об`єктивних, дійсних обставин, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності суддів, посилання заявника не знайшли свого підтвердження за матеріалами справи, та зводяться до припущень і є безпідставними, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її заяви про відвід суддів Сегеди С.М., Вадовської Л.М., Комлевої О.С.

З огляду на викладені обставини та у відповідності до вимог, передбачених ч. 3 ст. 40 ЦПК України, цивільна справа підлягає передачі до канцелярії Одеського апеляційного суду для вирішення питання про відвід суддів іншим суддею, який не входить до складу суду і якому не може бути заявлено відвід.

Керуючись ст.ст. 33, 35, 36, 39, 40, 381, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Сегеди С.М., Вадовської Л.М., Комлевої О.С. визнати необґрунтованою.

Цивільну справу № 501/813/24 за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Укржилстрой-2008» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 17 лютого 2025 року, - передати до канцелярії Одеського апеляційного суду для вирішення питання про відвід суддів іншим суддею, який не входить до складу суду і якому не може бути заявлено відвід.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

О.С. Комлева