Справа № 589/3262/24
Провадження № 2/589/862/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2025 року м. Шостка

Шосткинський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Сидорчука О.М.,

з участю:

секретаря судового засідання Лінок М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шостка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

16.07.2024 року позивач звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу в розмірі 24440 грн., 3% річних в розмірі 208,89 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та 5000 грн. на покриття витрат на відсотки за кредитом.

В обґрунтування позову позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язання за договором позики, внаслідок чого утворилась заборгованість, що виникла у результаті невиконання договірних зобов`язань відповідачем.

Ухвалою суду від 13 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився, в позові просив розглянути справу без його участі.

Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи у його відсутності до суду не звертався, заперечень не надав.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити повністю за наступних підстав.

У відповідності зі ст. ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 1047 ЦК України закріплено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Проте в судовому засіданні встановлено, що між сторонами не виникли зобов`язальні правовідносини щодо передачі грошей в позику та на підтвердження укладеного між ними договору позики докази надані не були.

Підтвердити факт укладення договору позики можливо лише за допомогою письмового договору чи письмових доказів.

Відтак переписка сторін у месенджері "Viber", надана позивачем (а.с. 12-24), не є ні письмовим доказом, ні електронним доказом (документом) у розумінні статті 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", в відповідно, не є допустимим доказом укладення між сторонами договору в письмовому вигляді. Докази того, що особа, зазначена у месенджерах є саме ОСОБА_2 відсутні, тобто, не доведено, що позивач вів переписку саме з особою, до якої ним було пред`явлено позов.

Банківські документи, а саме квитанції про переказ особистих коштів ОСОБА_1 , які підтверджують перерахування коштів позивачем на рахунки одержувача (без зазначення прізвища імя та по батькові) (а.с. 9-11), не підтверджують факту укладення саме договору позики між сторонами та його умов.

Таким чином, роздруківки листування не є ані письмовими доказами, ані електронними документами (копіями електронних документів), в розумінні частини першої статті 5 Закону № 851-IV, які могли б, з урахуванням інших наявних у справі доказів, достовірно підтвердити факти укладення між сторонами договорів та їх виконання в конкретних відносинах.

Суд, з урахуванням конкретних обставин справи, не дійшов висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд не може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі.

З урахуванням наведеного, за відсутності належних, допустимих та достатніх доказів укладення договору позики, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача грошових коштів в рахунок боргу за договором позики, 3 % річних, моральної шкоди та 5000 грн. на покриття витрат на відсотки за кредитом.

Суд з урахуванням вищевикладеного вважає, що на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, позивач не довів обґрунтованість своїх вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 05.05.2025.

Суддя О.М. Сидорчук