Справа № 489/1322/25
Провадження № 2-о/489/77/25
РІШЕННЯ

Іменем України

05 травня 2025 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Костюченка Г.С.,

секретаря судового засідання Савкової К.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Інгульськийвідділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті,

встановив:

26 лютого 2025 заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на території російської федерації, у місті Пушкіно Московської області.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що померлий ОСОБА_2 на час смерті перебував в зареєстрованому шлюбі з заявницею - ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Херсон, вказаний факт підтверджується посвідкою про народження від 07.05.1945 серія НОМЕР_1 та повторно виданим свідоцтвом про народження нового зразку від 20 червня 1983 року серія НОМЕР_2 . Проживав та зареєстрований за адресом: АДРЕСА_1 .

З 24 лютого 2022 року у зв`язку із повномасштабною агресією російської федерації проти України місто Миколаїв щоденно обстрілювалося окупаційними військами рф. Чоловік заявниці перебував у постійному стресовому стані, у нього періодично виникали панічні атаки. В липні 2022 року померлому зателефонував його син від першого шлюбу ОСОБА_3 , який на даний час проживає у місті Пушкіно Московської області рф. Дізнавшись про стан здоров`я його батька він запропонував нам тимчасово переїхати до нього.

Обговоривши це питання зі своїм чоловіком, було прийнято рішення, що він їде до сина до моменту нормалізації обстановки, а я, заявниця залишилась в Україні.

Наприкінці грудня 2024 року заявниці зателефонував ОСОБА_3 та повідомив, що у батька виникли проблеми зі здоров`ям та він поклав його у лікарню.

Ранком 21.01.2025 він сповістив про смерть ОСОБА_2 .

Ця подія підтверджується фотокопіями «Медицинского свидетельства о смерти серії 46 № 200731375» від 22.01.2025 та фотокопією свідоцтва про смерть від 22.01.2025 серії НОМЕР_3 наданих його сином.

22.01.2025 ОСОБА_2 було поховано на місцевому кладовищі міста Пушкіно Московської області. У зв`язку зі його смертю відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка належить моєму чоловіку на підставі договору куплі-продажу від 27.05.1998 №2215-Л, зареєстрованого в МБТІ міста Миколаєва 22.06.1998 за № 17281.

Відповідно до ст.1222 Цивільного Кодексу України від 16.01.2003, ОСОБА_1 є спадкоємицею за законом.

Для оформлення спадщини, нотаріусу необхідно надати відповідні документи, зокрема, свідоцтво про смерть виданого компетентним державним органом України.

З метою отримання консультації щодо процедури одержання свідоцтва про смерть чоловіка ОСОБА_1 звернулась до Інгульського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. (м. Одеса), де посадова особа установи в усній формі повідомила, що проведення державної реєстрації смерті мого подружжя на підставі документів, які підтверджують смерть чоловіка, виданих на території російської федерації неможливо та для вирішення цього питання рекомендувала звернутися до суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26.02.2025 відкрито провадження у цивільній справі в порядку окремого провадження, призначено судове засідання.

В судовому засіданні заявниця підтримала заявлені вимоги у повному обсязі. Також повідомила суд про наявність у неї оригіналу Свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та надала його для огляду.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. До суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності та просив прийняти рішення на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи та встановивши фактичні обставини, приходить до наступного.

ОСОБА_2 на час смерті перебував в зареєстрованому шлюбі з заявницею - ОСОБА_1 .

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Херсон, вказаний факт підтверджується посвідкою про народження від 07.05.1945 серія НОМЕР_1 та повторно виданим свідоцтвом про народження нового зразку від 20 червня 1983 року серія НОМЕР_2 . Проживав та зареєстрований за адресом: АДРЕСА_1 .

З 24 лютого 2022 року у зв`язку із повномасштабною агресією російської федерації проти України місто Миколаїв щоденно обстрілювалося окупаційними військами рф. Чоловік заявниці перебував у постійному стресовому стані, у нього періодично виникали панічні атаки. В липні 2022 року померлому зателефонував його син від першого шлюбу ОСОБА_3 , який на даний час проживає у місті Пушкіно Московської області рф. Дізнавшись про стан здоров`я його батька він запропонував нам тимчасово переїхати до нього.

Обговоривши це питання зі своїм чоловіком, було прийнято рішення, що він їде до сина до моменту нормалізації обстановки, а я, заявниця залишилась в Україні.

Наприкінці грудня 2024 року заявниці зателефонував ОСОБА_3 та повідомив, що у батька виникли проблеми зі здоров`ям та він поклав його у лікарню.

Ранком 21.01.2025 він сповістив про смерть ОСОБА_2 .

Ця подія підтверджується фотокопіями «Медицинского свидетельства о смерти серії 46 № 200731375» від 22.01.2025 та фотокопією свідоцтва про смерть від 22.01.2025 серії НОМЕР_3 наданих його сином.

Також заявницею в судовому засіданні надано суду для огляду оригінал свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22.01.2025 серії НОМЕР_3 .

22.01.2025 ОСОБА_2 було поховано на місцевому кладовищі міста Пушкіно Московської області. У зв`язку зі його смертю відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка належить моєму чоловіку на підставі договору куплі-продажу від 27.05.1998 №2215-Л, зареєстрованого в МБТІ міста Миколаєва 22.06.1998 за № 17281.

Відповідно до ст.1222 Цивільного Кодексу України від 16.01.2003, ОСОБА_1 є спадкоємицею за законом.

Для оформлення спадщини, нотаріусу необхідно надати відповідні документи, зокрема, свідоцтво про смерть виданого компетентним державним органом України. З метою отримання консультації щодо процедури одержання свідоцтва про смерть чоловіка ОСОБА_1 звернулась до Інгульського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України. (м. Одеса), де посадова особа установи в усній формі повідомила, що проведення державної реєстрації смерті мого подружжя на підставі документів, які підтверджують смерть чоловіка, виданих на території російської федерації неможливо та для вирішення цього питання рекомендувала звернутися до суду.

Із заяви вбачається, що встановлення юридичного факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заявниці необхідно для подальшого оформлення його цивільних прав.

Із змісту статті 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Факт смерті особи у певний час за відмови органів реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті встановлюється за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів цивільного стану у реєстрації факту смерті, яка обумовлюється несвоєчасним зверненням до цих органів або відсутністю документів, які стверджують подію смерті.

При зверненні до суду заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Доказами, цього можуть бути: медичне свідоцтво, акт органів поліції, акт органів пожежного і водного нагляду та інші докази.

Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 травня 2022 року у справі № 478/1072/21 (провадження № 61-1370св22).

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Матеріалами справи підтверджується, що 26 лютого 2025 заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на території російської федерації, у місті Пушкіно Московської області.

За положеннямистатті 49 ЦК Україниактом цивільного стану є, зокрема, смерть фізичної особи, яка підлягає державній реєстрації відповідно до закону та обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Питання, пов`язані з державною реєстрацією смерті особи регулюються Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VI від 01 липня 2010 року та Правилами реєстрації актів громадянського стану в Україні затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18 жовтня 2000 року з наступними змінами (далі Правила).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Частинами1, 2 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів.

За п. 3.1-3.3 Правил реєстрація смерті провадиться в органах реєстрації актів цивільного стану за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання осіб чи за повідомленням адміністрації лікувального закладу, де сталася смерть. Реєстрація смерті провадиться за заявою родичів померлого, його сусідів, працівників житлово-експлуатаційних організацій або інших осіб чи за повідомленням адміністрації лікувального закладу, де сталася смерть. Особа, яка звернулась щодо реєстрації смерті, повинна пред`явити на своє посвідчення паспорт або паспортний документ. Відсутність зазначеного документа не є підставою для відмови в реєстрації смерті, але про це робиться відповідна відмітка в графі «Для відміток» запису акта про смерть.

Заява про реєстрацію смерті повинна бути зроблена не пізніше трьох діб з дня смерті чи виявлення трупа, а в разі неможливості одержання лікарського свідоцтва про смерть форми № 106/о-95 або фельдшерської довідки про смерть форми № 106-1/о-95 (затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 03 липня 1995 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції 01 серпня 1995 року за № 266/802) чи висновку судово-медичної експертизи, прокурора - не пізніше п`яти діб.

Пунктом 3.15 Правил передбачено, що якщо заява про реєстрацію смерті надійшла пiсля закiнчення року з дня настання смерті, то реєстрація провадиться за місцем проживання заявника за наявностi лiкарського свідоцтва або фельдшерської довідки про смерть установленої форми в книзі реєстрації поновлених записів актів про смерть на загальних підставах як первинна, без складання висновку, але після перевірки наявності реєстрації смерті за місцем настання смерті, за місцем останнього проживання заявника, за місцем поховання чи виявлення трупа.

Пунктом 7 Правил передбачено, документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Отже, чинним законодавством передбачено певний порядок визнання документів, виданих органами іноземних держав на підтвердження факту смерті, а саме: їх легалізація в установленому законом порядку, або такий порядок може бути визначений міжнародно-правовим договором.

У статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

10 січня 2002 року Верховна Рада України дала згоду на приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року (далі Конвенція), яка набрала чинності для України 22 грудня 2003 року і застосовується у відносинах з державами, що не висловили заперечень проти приєднання України до Конвенції.

Частинами 1, 2 статті 1 Конвенції передбачено, що вона поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються: a) документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; b) адміністративні документи; c) нотаріальні акти; d) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів.

Відповідно до ст. 2 Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Для цілей цієї Конвенції під легалізацією розуміється тільки формальна процедура, що застосовується дипломатичними або консульськими агентами країни, на території якої документ має бути представлений, для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплено документ.

Статтею 3 Конвенції визначено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Однак дотримання згаданої в попередній частині формальної процедури не може вимагатися, якщо закони, правила або практика, що діють в державі, в якій документ представлений, або угода між двома чи декількома договірними державами відміняють чи спрощують дану формальну процедуру або звільняють сам документ від легалізації.

Згідно зі статей 4, 5 Конвенції передбачений статтею 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції. Однак апостиль може бути складений офіційною мовою органу, що його видає. Типові пункти в апостилі можуть бути викладені також другою мовою. Заголовок «Apostille» (ConventiondelaHayedu 5 octobre 1961)» повинен бути викладений французькою мовою.

Апостиль проставляється на вимогу особи, яка підписала документ, або будь-якого пред`явника документа. Заповнений належним чином апостиль засвідчує справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичність відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ. Підпис, відбиток печатки або штампа на апостилі не потребують ніякого засвідчення.

Статтею 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах передбачено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Разом із тим, 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».

Відповідно до вказаногоЗаконудію Конвенції було зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь.

Вказане свідчить про те, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (Російська Федерація та Республіка Білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення.

Разом з тим, з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаага.

Відповідно доЗакону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» від 10 січня 2002 року № 2933-ІІІУкраїна приєдналася до Конвенції, яка набрала чинності з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з Російською Федерацієюю і Республікою Білорусь.

Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінетом Міністрів України було врегульоване питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування.

Так, відповідно до пункту 1постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року № 107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав»під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Таким чином, свідоцтво про смерть, видане на території Російської Федерації, не потребує будь-якої легалізації.

Саме такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 рокуу справі № 202/4449/22 (провадження № 61-4479св23).

Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії свідоцтва про народженнявід 07.05.1945 серія НОМЕР_1 та повторно виданим свідоцтвом про народження нового зразку від 20 червня 1983 року серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 народився у м. Херсон та проживав та зареєстрований за адресом: АДРЕСА_1 .

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції від 19.09.2009 ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 , прізвище дружини після одруження « ОСОБА_4 ».

Згідно роздрукованої з месенджера заявниці копії свідоцтва про смертьсерії НОМЕР_3 від 22.01.2025, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Пушкіно Московська область Російської Федерації. Також судом було оглянуто оригінал зазначеного свідоцтва про смерть, яке є в наявності у заявниці.

З аналізу викладеного вбачається, що смерть чоловіка заявниці ОСОБА_2 на території Російської Федерації зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави. «Муниципальним казенним учереждением Межрегиональний центр предоставления государственних и муніципальних услуг городского округа Пушкинский Московской области» складено актовий запис про смерть № 7 від 22 січня 2025 та видано відповідне свідоцтво серіїНОМЕР_3 від 22.01.2025.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 посилалась на те, що документом, що підтверджує смерть громадянина України ОСОБА_2 , є фотокопія Свідоцтва про смерть серіїНОМЕР_3 від 22.01.2025, яке не відноситься до підстав для реєстрації смерті ОСОБА_2 , на території України.

В судовому засіданні заявниця надала суду для огляду оригінал свідоцтва про смерть свого чоловіка, але все одно, на думку ОСОБА_1 її вимоги підлягають задоволенню.

Разом з тим, оскільки свідоцтво про смерть видано на підставі вимог чинного законодавства іноземної держави, на території якої помер чоловік заявниці ОСОБА_2 , містить необхідні реквізити, в силу вимог постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» від 04 лютого 2023 року № 107 не потребує засвідчення апостилем та подальшої легалізації, та вважається дійсним на території України.

У зв`язку з цим, необхідність у реєстрації факту смерті ОСОБА_2 , компетентними органами державної реєстрації актів цивільного стану України та видачі українського свідоцтва про смерть відсутня.

Заявниця не позбавлена можливості використовувати свідоцтво про смерть свого чоловіка, видане компетентними органами іноземної держави у будь-яких правовідносинах на території України.

Зазначена правова позиція була висловлена у Постанові Верховного Суду по справі № 387/228/24 від 24.12.2024.

Крім того, судом враховано що доказів відмови заявниці в державної реєстрації смерті її чоловіка органами РАЦС України суду не надано та наявність у заявниці оригіналу свідоцтва про смерть її чоловіка, видане компетентними органами іноземної держави.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись статтями 259, 263-265, 315, 317, 319 ЦПК України,суд

вирішив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Інгульськийвідділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Заявник: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Заінтересована особа: Інгульськийвідділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), юридична адреса: м. Миколаїв, пр. Миру, 46/1; .

Суддя Г.С. Костюченко

Повний текст судового рішення складено «05» травня 2025 року.