УХВАЛА

29 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 128/4650/23

провадження № 61-2315ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ситнік О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 08 лютого 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту та

ВСТАНОВИВ:

21 лютого 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 08 лютого 2024 року, в якій просить її скасувати та скерувати справу до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

05 березня 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху та надано заявнику десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених у ній недоліків, а саме для звернення до Верховного Суду із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження, з наведенням підстав для його поновлення та наданням доказів на їх підтвердження; для сплати судового збору; для надання копій касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи.

Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.

Копію вказаної ухвали направлено заявнику на зазначену в касаційній скарзі адресу.

09 квітня 2024 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про усунення недоліків касаційної скарги, зокрема, подано клопотання про поновлення строку , клопотання про звільнення від сплати судового збору та копію касаційної скарги для інших учасників справи.

Зазначені в ухвалі вимоги у повному обсязі не були виконані, оскільки заявником на виконання ухвали Верховного Суду від 05 березня 2025 року не надано документів на підтвердження сплати судового збору, проте заявлено клопотання про звільнення від його сплати у зв'язку зі скрутним майновим станом.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland»

від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Особа, яка подає заяву про звільнення від сплати судового збору, з урахуванням вимог статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), повинна навести доводи і подати докази (наприклад, довідка про доходи за календарний рік, який передує року подання до суду касаційної скарги, довідка про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, довідка з органу Пенсійного фонду України про отримання пенсії, тощо) на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановлених законодавством порядку та розмірі.

Заявник у клопотанні, поданому на виконання ухвали Верховного суду

від 05 березня 2025 року, посилається на скрутний майновий стан. На підтвердження зазначених обставин не надано відповідних доказів, а докази, долучені до клопотання (копія довідки Головного управління Пенсійного фонду у Вінницькій області від 10 квітня 2023 року, про те, що він не зареєстрований як отримувач субсидії, копія відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 03 червня 2024 року, де зазначено про відсутність відповідної інформації), не дають можливості достатньою мірою встановити майновий стан заявника та, відповідно, звільнити останнього від сплати судового збору за подання касаційної скарги, оскільки касаційна скарга подана в 2025 році, а докази датуються

2023 роком та першим півріччям 2024 року.

Вказане є підставою для відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 жовтня 2023 року в справі

№ 910/10939/22, вирішуючи питання щодо наслідків відмови суду в задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, висловленого в заяві про усунення недоліків апеляційної скарги, виснувала, що прийнявши рішення про відмову у звільненні від сплати судового збору, суд має постановити ухвалу без руху, направити її заявнику та переконатись, що він отримав цю ухвалу і має розумний строк для сплати судового збору та подання заяви про продовження або поновлення строку на усунення недоліків разом з доказами сплати судового збору.

Водночас заявником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвал Вінницького апеляційного суду від 04 та від 23 січня 2024 року.

Частиною першою статті 390 ЦПК України визначено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, - за наявності.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд вважає, що воно не підлягає задоволенню, а підстави для його поновлення необхідно визнати неповажними, з огляду на таке.

З інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 лютого 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області

від 12 грудня 2023 року повернуто заявнику. Забезпечено надання загального доступу до оскаржуваної ухвали 09 лютого 2024 року.

Строк на касаційне оскарження для заявника розпочався 10 лютого 2024 року та закінчився 12 березня 2024 року.

23 лютого 2024 року ОСОБА_3 вперше звернувся з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 08 лютого 2024 року відповідно.

28 листопада 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 08 лютого 2024 року визнано неподаною та повернуто заявнику, оскільки заявником не було виконано вимоги ухвали про залишення його касаційної скарги без руху та не сплачено судовий збір за подачу касаційної скарги.

У січні 2025 року ОСОБА_1 вдруге звернувся з касаційною скаргою на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 08 лютого 2024 року.

05 лютого 2025 року ухвалою Верховного Суду касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвали Вінницького апеляційного суду від 04 та від 23 січня, від 08 лютого

2024 року повернуто заявнику, оскільки вони не підписані особою, яка їх подала.

Звертаючись втретє з касаційною скаргою, ОСОБА_1 вказує, що попередні повернення його касаційних скарг не відповідали практиці Верховного Суду.

Тому вважає, що строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку, касаційний суд враховує, що оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально в кожній справі, а будь-які причини не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для його поновлення. Поновленню підлягає лише строк, який пропущений з об`єктивних і таких, що не залежали від волі та поведінки особи, причин. Якщо строк поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. У випадку, якщо суди обмежуються вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку, вони не вказують чітких підстав такого поновлення.

У висновку Верховного Суду в постанові від 24 липня 2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23) зазначено, що процесуальний строк, зокрема строк на апеляційне оскарження, в разі повторного подання апеляційної скарги може бути поновлено у випадку дотримання одночасно таких умов:

- первісне звернення до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою відбулось у межах передбаченого процесуальним законом строку на апеляційне оскарження;

- повторне подання апеляційної скарги відбулось в межах строку апеляційного оскарження, встановленого процесуальним законом, або упродовж розумного строку після отримання копії відповідної ухвали суду про повернення первісної скарги, без невиправданих затримок і зайвих зволікань;

- скаржником продемонстровано добросовісне ставлення до реалізації ним права на апеляційне оскарження й вжито усіх можливих та залежних від нього заходів з метою усунення недоліків апеляційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої апеляційної скарги, і такі недоліки фактично усунуті станом на момент повторного звернення з апеляційною скаргою;

- доведено, що повернення попередньо поданих апеляційних скарг відбулося з причин, які не залежали від особи, яка оскаржує судові рішення, і які обумовлені наявністю об`єктивних і непереборних обставин, що унеможливили або значно утруднили можливість своєчасного звернення до суду апеляційної інстанції, й не могли бути усунуті скаржником;

- наявність таких обставин підтверджено належними і допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 жовтня 2020 року в справі

№ 9901/32/20 виснувала, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку з пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

У постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року в справі № 560/14349/23 зазначено, що Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася до суду, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

З матеріалів касаційного оскарження та Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що ОСОБА_1 двічі поверталися касаційні скарги з підстав невідповідності касаційних скарг вимогам процесуального законодавства.

Отже, повернення двічі поданої касаційної скарги, яка не відповідала вимогам процесуального законодавства, не може вважатися поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, не свідчить про наявність підстав для поновлення пропущеного строку.

Повернення касаційної скарги відбулося із причин, які повністю залежали від заявника, що позбавляє суд можливості оцінювати такі причини пропуску строку відповідно до висновків, наведених у постанові Верховного Суду від 24 липня

2023 року в справі № 200/3692/21 (провадження № К/990/17155/23).

Суд не може стимулювати неправомірну поведінку і зловживання процесуальними правами заявника.

З огляду на наведене, в задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження необхідно відмовити.

У зв`язку з тим, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, надати строк для усунення вказаних недоліків, а саме: направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази.

Водночас заявником не надано копій касаційної скарги для інших учасників справи.

Вбачається, що звертаючись з заявою на усунення недоліків касаційної скарги, яка зареєстрована Верховним Судом 09 квітня 2025 року за № 11191/0/220-25,

ОСОБА_1 в додатках до неї зазначає про копію відомостей від Державної фіскальної служби України, довідку Пенсійного фонду України та два примірники касаційної скарги.

Долучені заявником дві копії касаційної скарги не відповідають змісту зареєстрованої касаційної скарги від 25 лютого 2025 року за вх № 5904/0/220-25, яку було залишено без руху ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2025 року.

Указані касаційні скарги зареєстровані Верховним Судом як нова касаційна скарга в справі № 128/4650/23 (провадження № 61-2315ск25) з індексом «ск».

Верховний Суд просить заявника уточнити, чи вказана касаційна скарга, яка подана ним разом з заявою на усунення недоліків, є такою, що направлена на виправлення недоліків (за ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2025 року), чи є новою касаційною скаргою.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (частина друга статті 127 ЦПК України).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду, а з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

ЄСПЛ зауважує, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції»).

ОСОБА_1 необхідно забезпечити доступ до незалежного і безстороннього вирішення спору за встановленою процедурою.

Касаційний суд вбачає наявність підстав для продовження заявнику встановленого судом процесуального строку для усунення недоліків касаційної скарги, а саме для сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі; для звернення до суду з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження із наведенням інших підстав для його поновлення; для надання копій касаційної скарг відповідно до кількості учасників справи.

Суд роз`яснює, що невиконання у встановлений судом строк вимог ухвали є підставою для визнання скарги неподаною і повернення її заявнику.

Якщо у зазначений строк заявник не звернеться до суду касаційної інстанції із клопотанням (заявою) про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із наведенням інших підстав для його поновлення, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.

Керуючись статтями 127, 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подачу касаційної скарги на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 08 лютого 2024 року.

Визнати наведені в касаційній скарзі підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.

Продовжити ОСОБА_1 встановлений судом процесуальний строк для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 05 березня 2025 року, на п`ять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Ситнік