Справа № 174/1543/24
Провадження № 2/204/1387/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

за участю секретаря Єфімової А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі клопотання представника відповідача ОСОБА_1 щодо відшкодування витрат на правничу (правову) допомогу по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебувала на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

7 квітня 2025 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська по даній справі у задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини відмолено.

У відзиві на позовну заяву представником відповідача було зазначено попередній (орієнтований) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 500 грн.

Разом з тим, ухвалюючи судове рішення, суд не вирішував питання про розподіл судових витрат, в зв`язку з тим, що стороною відповідача було заявлено про надання доказів витрат на правничу допомогу в порядку, визначеному ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

14 квітня 2025 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу (правову) допомогу, згідно якого він просив вирішити питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь відповідача ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000 грн., надавши акт виконаних робіт та квитанції.

Від сторони позивача письмових заперечень не надходило.

Вивчивши клопотання про відшкодування витрат на правничу (правову) допомогу, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Таким чином, у змісті вказаної норми визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи. Близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Статтею 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи. Аналогічні висновки викладені у змісті постанов Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 (провадження № 12-4гс24), від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) та додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 357/8277/19 (провадження № 14-65цс22).

При вирішенні питання визначення суми відшкодування витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з фінансового стану обох сторін, поведінки сторін під час судового процесу тощо.

Верховним Судом у постановах від 7 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 8 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, додатковій постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 755/18750/20 (провадження № 61-19951св21) сформовано висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

В обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи, представник відповідача надав суду:

-Угоду про надання правової допомоги від 21.11.2024 року;

-Акт виконаних робіт від 07.04.2025 року про участь адвоката у судовому засіданні у розмірі 4 500 грн., не придатна для читання;

-Додаткова угода до угоди про надання правничої допомоги від 21.11.2024 року на суму 10 500 грн.;

-Акт виконаних робіт від 17.03.2025 року на суму 10 500 грн. з яких: ознайомлення з матеріалами справи 174/1543/24 на суму 4 500 грн.; направлення адвокатського запиту до виконавчої служби, щодо визначення розміру заборгованості на суму 1500 грн.; складання відзиву на позовну заяву на суму 3 500 грн.; складання клопотання про залучення третьої особи на суму 1 000 грн.

-Квитанція до платіжної інструкції № 20187-17 від 09.04.2025 року на суму 4 500 грн., призначення платежу: за надання правової допомоги згідно акту виконаних робіт від 07.04.2025.

- Квитанція до платіжної інструкції № 20186-15 від 08.04.2025 року на суму 5 000 грн. призначення платежу: за надання правової допомоги згідно акту виконаних робіт від 17.03.2025 року.

-Інші дві квитанції не придатні для читання.

Зважаючи на положення Угоди про надання правової допомоги від 21.11.2024 року, укладеної сторонами, в якому не міститься посилання на форму гонорару у фіксованому розмірі, у відповідності до п. 1.1. Договору, вказано, що Сторона 1 бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову допомогу Стороні-2 при вирішені питання (підготовці необхідних процесуальних документів, представництва у суді та інших підприємствах, установах та організаціях незалежно від підпорядкованості та форми власності) в цивільних справах.

Надаючи оцінку наданим представником відповідача доказам на підтвердженням понесених відповідачем судових витрат з урахуванням складності справи, суд приходить до наступних висновків.

Що стосується розрахунку суми витрат на правову допомогу, виконану з ознайомленням з матеріалами справи 174/1543/24 на суму 4 500 грн., суд не може вважати обґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи представником відповідача подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи, однак розписка про ознайомлення з матеріалами справи в цивільній справі відсутня, натомість наявна розписка про отримання копії позовної заяви з додатками та копії ухвали про відкриття провадження по справі, які отримано представником 12.03.2025 року.

Крім того, вимоги про відшкодування вартості за «направлення адвокатського запиту до виконавчої служби, щодо визначення розміру заборгованості на суму 1500 грн.», не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1, 19 Закону № 5076-VI, оскільки такі послуги не можуть бути відшкодовані як витрати на професійну правничу допомогу, а тому не підлягають відшкодуванню (постанова Верховного Суду від 27 липня 2023 року у справі № 560/9332/22 (провадження № К/990/21255/23), постанова Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22).

Що стосується вимоги про відшкодування вартості за «складання клопотання про залучення третьої особи на суму 1 000 грн.», суд також не може вважати обґрунтованими, адже потреби у складанні такого клопотання у представника відповідача не було, оскільки судовий розгляд справи не вимагав необхідності виконання таких робіт адвоката.

Що стосується вимог про відшкодування суми витрат на правову допомогу за участь адвоката у судових засіданнях у розмірі 4 500 грн., то суд вважає заявлену суму необґрунтованою, оскільки відповідно до матеріалів справи жодного засідання за участю сторін не проводилося, під час розгляду справи представник відповідача жодного разу не брав участь у судовому засіданні, адже позивачкою постійно надавались суду заяви про проведення судового засідання без її участі за наявними матеріалами справи, справа була розглянута без участі сторін, а тому оплата цієї послуги не підлягає відшкодуванню.

Окрім того, долучені представником відповідача до клопотання копії письмових доказів, а саме: акт виконаних робіт від 07.04.2025 року та дві квитанції, є нечитаємими, низької якості друку, відомості зазначені в них не піддаються дослідженню із-за нечіткості зображення, що унеможливлює встановлення судом дійсних обставин справи, які мають значення для повного та об`єктивного розгляду справи.

Суд вважає обґрунтованою, необхідною та співмірною надану адвокатом послугу «складання відзиву на позовну заяву», яка відповідно до наданих документів визначена у розмірі 3 500 грн.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що надані докази про понесення відповідачем судових витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 3 500 грн. є достатніми, допустимими та достовірними, оскільки такий розмір є обґрунтованим з огляду на об`єм справи та обсяг робіт, виконаним адвокатом.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 щодо відшкодування витрат на правничу (правову) допомогу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн.

В задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Чечелівський районний суд міста Дніпра протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повного тексту ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Суддя Т.О. Дубіжанська