ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4653/25 Справа № 203/3030/24 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

Учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Адванс-Лізинг»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2025року та на додаткове рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2025року, головуючий у суді першої інстанції Єдаменко С.В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У червні 2024року Товариство з обмеженою відповідальністю «Адванс-Лізинг» (далі ТОВ «Адванс-Лізинг», Товариство) подало в суд позов проти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вимогою про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за Договором фінансового лізингу № 4ФЛ-21 від 29 січня 2021року в розмірі 140 229,14грн, яка складається із: суми основного боргу за договором 6 924,78грн; та 70 % річних 133 304,36грн.

Існування таких вимог позивач обґрунтовував тим, що 29 січня 2021року між Товариством та ОСОБА_1 був укладений Договір фінансового лізингу № 4ФЛ-21, відповідно до умов якого лізингодавець передає на умовах фінансового лізингу у володіння та користування об`єкт лізингу, а лізингоодержувач приймає предмет лізингу та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах договору. Договірні зобов`язання позивач виконав в повному обсязі шляхом передання відповідачу майна, що підтверджується актом приймання-передачі, підписаним сторонами від 19 березня 2021року. Лізингоодержувач згідно умов Договору отримав від Товариства у платне користування сонячний інвертор ACRUX-30K-TM (2шт), сонячний фотогальванічний модуль British Solar 335P (97шт), сонячний фотогальванічний модуль Ackome SK6612P-335 (277шт) загальною вартістю 38 168,30 доларів США, та зобов`язався сплачувати щомісячні платежі, пов`язані з виконанням договору фінансового лізингу у строки та у розмірах згідно додатку № 2 «Графік внесення лізингових платежів» до договору (пункт 3.1 Договору). Проте, позивач стверджував, що лізингоодержувачем були здійснені лише часткові платежі і не повністю погашено вартість отриманого в лізинг майна.

Водночас, позовні вимогу звернуті до поручителя, так як 30 січня 2021року між Товариством, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки № 1П/4ФЛ-21, за яким ОСОБА_2 виступила поручителем по виконанню лізингоодержувачем своїх зобов`язань за Договором фінансового лізингу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2025року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Адванс-Лізинг»заборгованість за договором фінансового лізингу № 4ФЛ-21 від 29 січня 2021року в розмірі 35 476,60грн, яка складається із: суми основного боргу за договором 6 924,78грн; та 28 551,82грн відсотків річних. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Висновки суду першої інстанції ґрунтувались на тому, що відповідачем ОСОБА_1 не виконано належним чином умови договору фінансового лізингу № 4ФЛ-21 від 29 січня 2021року щодо сплати в повному обсязі 35-го та 36-го лізингових платежів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 35 476,60грн, яка підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів.

Додатковим рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2025року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

28 лютого 2025року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2025року та на додаткове рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2025року.

В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування основного рішення та відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не здійснив належного аналізу доказів, наданих відповідачем, та не врахував положення договору, які безпосередньо впливають на визначення наявності та розміру заборгованості. Зокрема поза увагою суду залишились ті обставини що лізингоодержувач на виконання умов договору сплатив всі платежі в якості відшкодування вартості отриманого в лізинг майна, чітко зазначивши про призначення платежу, що підтверджено документальними доказами, однак лізингодавець сплачені в рахунок відшкодування вартості отриманого в лізинг майна зараховував в майбутні платежі як винагорода (комісія) та в подальшому стверджував про наявність непогашених сум по оплаті вартості майна одержаного в лізинг.

Також заявник стверджував, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, через те, що обставини якими апелянт обґрунтовував свої апеляційні вимоги не підтверджені в результаті розгляду цього спору та доводи наведені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2025року витребувано з Кіровського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу, та 18 березня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2025року та на додаткове рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2025року.

03 квітня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 10?? год 06 травня 2025року.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в Електронному суді.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

29 січня 2021року між ТОВ «Адванс-Лізинг» до ОСОБА_1 був укладений Договір фінансового лізингу № 4ФЛ-21, відповідно до умов якого лізингодавець передає на умовах фінансового лізингу у володіння та користування об`єкт лізингу, а лізингоодержувач приймає предмет лізингу та зобов`язується сплачувати лізингові платежі на умовах Договору /том І а.с.21-22/.

Відповідно до пункту 1.1 Договору фінансового лізингуціна одиниці, кількість і загальна вартість майна на момент укладення Договору, найменування, марка, модель наведені в додатку № 1 «Специфікація».

Згідно додатку № 1 «Специфікація» лізингоодержувач отримав від ТОВ «Адванс-Лізинг» у платне користування сонячний інвертор ACRUX-30K-TM (2шт), сонячний фотогальванічний модуль British Solar 335P (97шт), сонячний фотогальванічний модуль Ackome SK6612P-335 (277шт) загальною вартістю 38 168,30доларів США /том І а.с.22 зворотній бік/.

Відповідно до пункту 3.1 Договору фінансового лізингулізингоодержувач зобов`язаний здійснювати усі платежі в національній валюті України відповідно до умов цього Договору та додатку № 2 «Графік внесення лізингових платежів» шляхом перерахування грошових коштів.

Згідно пункту 2.1 Договору фінансового лізингувартість майна становить гривневий еквівалент 38 168,30доларів США, що розраховується за курсом продажу долару США, встановленим у міжбанківській інформаційній системі «УкрДілінг» (http://www.udinform.com/), сформованим на 16:00 за київським часом на дату, що передує даті укладання цього договору, збільшеного на розмір зборів (податків), пов`язаних із здійсненням операцій купівлі іноземної валюти юридичними особами, та на дату укладання цього Договору становить 1 074 246,80грн, у тому числі ПДВ 179 041,13грн.

У відповідності до пункту 3.4 Договору фінансового лізингурозмір, склад, терміни сплати лізингових платежів встановлюються в графіку.

Згідно пункту 3.4.1 Договору фінансового лізингу у випадку, якщо лізингоодержувач здійснить оплату лізингову платежу після строку його оплати, вказаного в графіку, і на дату фактичної оплати лізингового платежу Міжбанківський курс фактичної оплати лізингового платежу буде більшим, ніж Міжбанківський курс графіку, лізингоодержувач зобов`язаний здійснити оплату такого лізингову платежу, виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати.

У випадку, якщо лізингоодержувач здійснить оплату лізингового платежу раніше строку його оплати, вказаного в графіку, платіж зараховується, виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати (пункт 3.4.2 Договору фінансового лізингу).

Відповідно до пункту 3.7 Договору фінансового лізингу, враховуючи валютну складову платежів по Договору, сторони погодили, що всі сплачені лізингоодержувачем грошові кошти за Договором в гривні зараховуються лізингодавцем в рахунок оплати грошових зобов`язань за Договором виходячи з Міжбанківського курсу долару США, встановленого на відповідній (мінімально дозволений) банківський день (встановлений чинною постановою НБУ щодо строків здійснення банками купівлі іноземної валюти за дорученням юридичних осіб) після дня зарахування грошових коштів лізингодавцю згідно умов Договору.

При цьому, якщо сплачених лізингоодержувачем грошових коштів в гривні не достатньо для виконання ним грошових зобов`язань в доларах США згідно умов Договору, лізингоодержувач зобов`язаний впродовж 10 календарних днів з дня відповідної сплати коштів здійснити відповідну доплату; якщо сплачених лізингоодержувачем грошових коштів в гривні виявляється більше, ніж необхідно для виконання ним грошових зобов`язань в доларах США згідно умов Договору, лізингодавець зобов`язаний зарахувати їх в рахунок майбутніх платежів по Договору.

Відповідно до додатку № 2 від 29 січня 2021року сторонами було погоджено графік внесення лізингових платежів, відповідно до умов якого сторони погодили сплату коштів як сум, які компенсують вартість предмету лізингу та платежів, як винагороди (комісії) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно, а також строк платежів з 20 березня 2021року по 20 лютого 2024року /том І а.с.23/.

Також 30 січня 2021року між ТОВ «Адванс-Лізинг», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 111/4ФЛ-21, за яким ОСОБА_2 поручилася за виконання лізингоодержувачем своїх зобов`язань за Договором фінансового лізингу /том І а.с.19/.

У відповідності до пункту 1.1 Договору поруки предметом цього договору є зобов`язання поручителя перед лізингодавцем в повному обсязі солідарно відповідати за виконання лізингоодержувачем, своїх зобов`язань перед лізингодавцем, які випливають з умов Договору фінансового лізингу № 4ФЛ-21 від 29 січня 2021року, а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії Договору фінансового лізингу № 4ФЛ-21 від 29 січня 2021року.

Відповідно до пункту 1.3 Договору поруки поручитель свідчить, що він ознайомлений зі змістом основного Договору № 4ФЛ-21 від 29 січня 2021року та обсягом зобов`язань лізингоодержувача за основним договором, повністю з ними згоден, ніяких заперечень, а також непорозумінь щодо його положень немає.

Згідно пункту 3.1.2 Договору поруки у разі невиконання лізингоодержувачем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед лізингодавцем як солідарний боржник всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

За змістом довідки АТ «Банк Альянс» № 04-272 від 07 червня 2024року в період часу з 17 травня 2021року по 31 травня 2023року ОСОБА_1 у відшкодування вартості майна за Договором лізингу № 4ФЛ-21 від 29 січня 2021року внесені наступні платежі:

17 травня 2021року за травень 33 381,27грн та 11 003,24грн платіж як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

18 червня 2021року за червень 34 142,47грн та 6 938,45грн платіж як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

16 липня 2021року за липень 59 065,82грн та 6 698,94грн платіж як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно та 174,50грн доплата до платежу як винагорода (комісія);

31 серпня 2021року за серпень 6 5014,67грн та 7 464,14грн платіж як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

29 вересня 2021року за вересень 31 576,89грн та 4 942,16грн платіж як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

29 жовтня 2021року за жовтень 24 443,87грн та 4 753,25грн як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

30 грудня 2021року за грудень 67 66,56грн та 5 748,41грн платіж як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

19 січня 2022року за січень 7 274,02грн та 6 047,96грн платіж як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

17 лютого 2022року за лютий 10 854,52грн та 07 червня 2022року за лютий 7573,94грн платіж як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

29 липня 2022року за березень 643,87грн платіж як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

08 вересня 2022року за квітень 8 498,49грн платіж як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

04 жовтня 2022року за травень 11 109,83грн платіж як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

03 листопада 2022року за червень 8 467,75грн платіж як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

27 квітня 2023року за березень 2022року 20 806,86грн;

27 квітня 2023року за квітень 2022року 27 516,90грн;

27 квітня 2023року за травень 2022року 33 381,27грн;

03 травня 2023року за березень 2023року 20 806,86грн і за квітень 2023року 27 516,90грн; а також 10 658,21грн платіж за березень 2023року як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно та 12 474,82грн платіж за квітень 2023року як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

30 травня 2023року за травень 2023року 33 381,27грн і 16 417,99грн платіж за травень 2023року як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

31 травня 2023року за червень 2022року 34 142,47грн; за січень 2023року 7 274,02грн; та за грудень 2022року 6 767,11грн /том І а.с.8-10/.

Також позивачем на підтвердження заборгованості по договору фінансового лізингу надано розрахунок боргу з якого вбачається, що за Договором фінансового лізингу № 4ФЛ-21від 29 січня 2021року мається борг по платежах у валюті договору в розмірі 170,94доларів США та визначена сума відсотків через порушення Лізингоодержувачем строків оплати в розмірі 133241,85грн /том І а.с.40/.

В свою чергу відповідачем на спростування доводів позивача надано виписку по рахунку АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про рух коштів за період з 01 січня 2023року по 31 грудня 2023року, відповідно до якого ОСОБА_1 у відшкодування вартості майна за Договором фінансового лізингу № 4ФЛ-21 від 29 січня 2021року внесені наступні платежі:

07 червня 2023року 37 497,49грн за серпень 2022року;

06 червня 2023року 38 258,69грн за липень 2022року, 34 142,47грн за червень 2022року, 13 850,70грн платіж за червень 2023року як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

31 серпня 2023року 10 854,47грн за лютий 2024року, 7 274,02грн за січень 2024року, 6 766,56грн за грудень 2023року, 9 416,62грн за листопад 2023року, 31 576,89грн за вересень 2023року;

30 серпня 2023року 37 497,49грн за серпень 2023року, 16 331,30грн платіж за серпень 2023року як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

29 липня 2023року 24 443,87грн за жовтень 2023року, 10 854,52грн за лютий 2023року, 24 443,87грн за жовтень 2022року, 31 576,89грн за вересень 2022року;

11 липня 2023року 9 416,62грн за листопад 2022року, 38 258,69грн за липень 2023року, 14 809,99грн платіж за липень 2023року як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

29 жовтня 2023року 9 460,45грн платіж за лютий 2023року як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно, 6 464,43грн платіж за січень 2023року як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно, 6 390,00грн платіж за грудень 2022року як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно, 5835,77грн платіж за листопад 2023року як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно, 8 818,80грн платіж за жовтень 2023року як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

29 вересня 2023року 12 649,99грн платіж за жовтень 2022року як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

28 вересня 2023року 9 895,96грн платіж за листопад 2022року як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

27 вересня 2023року 16 207,16грн платіж за вересень 2022року як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно, 21 675,11грн платіж за серпень 2022року як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно, 21 945,52грн доплата до платежу як винагороди (комісій) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

14 вересня 2023року 18 641,19грн платіж за липень 2022року як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно, 9 090,79грн платіж за червень 2022року як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно, 11 562,37грн платіж за вересень 2023року як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

31 травня 2023року 7 274,02грн за січень 2023року, 6 767,11грн за грудень 2022року, 34 142,47грн за червень 2022року;

30 травня 2023року 33 381,27грн за травень 2023року, 16 417,99грн платіж за травень 2023року як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

03 травня 2023року 20 806,86грн за березень 2023року, 10 658,21грн платіж за березень 2023року як винагорода (комісія) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно;

27 квітня 2023року 33 381,27грн за травень 2022року, 27 516,90грн за квітень 2022року, 20 806,86грн за березень 2022року/том І а.с.103-123/.

На заперечення позовних вимог відповідачем також надані квитанції про оплату вартості предмету лізингу, а саме:

- квитанція № 174000590 від 31 серпня 2023року про сплату 31 576,89грн увідшкодування вартості майна за вересень 2023року;

- квитанція № 171155982 від 29 липня 2023року про сплату 24 443,87грн увідшкодування вартості майна за жовтень 2023року;

- квитанція № 174000612 від 31 серпня 2023року про сплату 9 416,62грн увідшкодування вартості майна за листопад 2023року;

- квитанція № 175241165 від 14 вересня 2023року про сплату 11 562,37грн як винагороди (комісії) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно за вересень 2023року;

- квитанція № 179580651 від 29 жовтня 2023року про сплату 8 818,80грн як винагороди (комісії) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно за жовтень 2023року;

- квитанція № 179580671 від 29 жовтня 2023року про сплату 5 835,77грн як винагороди (комісії) Лізингодавцю за отримане в лізинг майно за листопад 2023року /том І а.с.74-79/.

У позовній заяві позивачем зазначено, що станом на дату подання позовної заяви згідно графіку внесення лізингових платежів несплаченими відповідачем ОСОБА_1 залишаються гривневі еквіваленти: 70,52 доларів США по 35-ому платежу; 100,42 доларів США по 36-ому платежу.

Як вбачається з довідки АТ «Банк Альянс» № 04-272 від 07 червня 2024року за період з 29 січня 2021року по 05 червня 2023року, яка надана позивачем, судом не встановлена оплата відповідачем за 35-й та 36-й лізингових платежів.

Згідно виписки по рахунку АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про рух коштів за період з 01 січня 2023року по 31 грудня 2023року включно, наданої відповідачем ОСОБА_1 , судом встановлено, що 31 серпня 2023року відповідач ОСОБА_1 здійснив оплату відшкодування вартості майна за січень 2024року в сумі 7 272, 02грн та за лютий 2024року в сумі 10 854,47грн /а.с.109 т.1/.

Відповідно до пункту 2.1 Договору фінансового лізингу сторони погодили використовувати банківські дні для визначення міжбанківського курсу. Сторони погодили, що лізингодавець залишає за собою право використовувати у якості міжбанківського курсу середньозважений курс долару США, встановлений на інтернет-сайті http://coursedealing.com.ua на власний розсуд.

Згідно пункту 3.4.2 Договору фінансового лізингу у випадку, якщо лізингоодержувач здійснить оплату раніше строку його оплати, вказаного в Графіку, платіж зараховується, виходячи з Міжбанківського курсу фактичної оплати.

Позивачем також надано Міжбанківські курси валют з інтернет-сайту http://coursedealing.com.ua за період з 28 січня 2021року по 10 червня 2024року /том І а.с.34-39/.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судових рішень, які оскаржені, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішень, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Суду першої інстанції виснував, що позовні вимоги підтверджені належними та допустимими доказами, вважав доведеним несвоєчасну сплату відповідачем ОСОБА_1 в повному обсязі лізингових платежів. Оскільки відповідач прострочив строк повернення коштів, тому у позивача наявне право вимоги щодо стягнення з нього відсотків.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково так як судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Згідно з частиною першою статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у володіння та користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною третьою статті 692 ЦК України передбачено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

У відповідності до частини першої статті 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором; боржник, який прострочив виконання господарського зобов`язання, відповідає перед кредитором за збитки, завдані простроченням, і за неможливість виконання, що виникла після прострочення.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції зазначив про наявність заборгованості у відповідача ОСОБА_1 за 35-м та 36-м платежами, проте не перевірив, чи була наявна на той час переплата за договором.

Судом не було враховано, що загальна сума зобов`язань відповідача за договором відповідно до графіку платежів становила 30 534,64 доларів США, а винагорода лізингодавця складала 5 991,36 доларів США. Натомість відповідачем ОСОБА_1 при здійсненні 36-го та 36-го платежів було достроково виконано умови договору та фактично було сплачено 10 670,43 доларів США, що підтверджується банківськими виписками, які досліджені судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами, що свідчить про наявність переплати в розмірі 4 679,07 доларів США.

З виписки по рахунку АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про рух коштів за період з 01 січня 2023року по 31 грудня 2023року встановлено, що відповідно ОСОБА_1 31 серпня 2023року достроково здійснив погашення лізингових платежів (вартість майна) за вересень 2023року, жовтень 2023року, листопад 2023року, грудень 2023року, січень 2024року, лютий 2024року, у зв`язку з чим останній звільняється від обов`язку сплатити позивачу винагороду (комісію) за ці місяці у відповідності до пункту 9.4 Договору фінансового лізингу № 4ФЛ-21 від 29 січня 2021року.

У випадку дострокового та повного погашення лізингоодержувачем вартості майна, лізингоодержувач погашає платіж як винагороду (комісію) лізингодвцю за отримане майно в сумі, що є не меншою від зазначеної в графіку у місяці дострокового та повного погашення лізингоодержувачем вартості майна (пункт 9.4 Договору фінансового лізингу).

Оскільки дострокове погашення повної вартості майна відбулось 31 серпня 2023року та припадало на лізинговий платіж № 31 згідно графіку, відповідач ОСОБА_1 повинен був сплатити на користь позивача виключно останню винагороду (комісію) в розмірі 28,04 доларів США.

Встановивши зазначені обставини та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд констатує, що судом не було здійснено належної перевірки заявленої позивачем суми боргу на предмет її відповідності умовам договору. Незважаючи на наявність в матеріалах справи доказів фактичного виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов`язань, суд не надав їм належної оцінки, не дослідив, чи відповідає розрахунок позивача договірним положенням, та фактично прийняв його без належного обґрунтування.

При розгляді спорів щодо виконання договірних зобов`язань суди зобов`язані досліджувати зміст договору та надавати правову оцінку кожному із положень, що регулює порядок виконання платежів. Однак у даному випадку суд першої інстанції не здійснив детальний аналіз договірних положень, що безпосередньо вплинуло на правильність встановлення розміру боргу.

Крім того, суд не з`ясував, чи враховані в розрахунках позивача всі фактичні платежі відповідача ОСОБА_1 , не перевірив відповідність заявленої заборгованості наданим документальним підтвердженням.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що з аналізу довідки АТ «Банк Альянс» № 04-272 від 07 червня 2024року, наданих відповідачем ОСОБА_1 квитанції, в сукупності з випискою по рахунку, можна дійти висновку про те, що позивач зараховував усі оплати ОСОБА_1 , зокрема й відповідні переплати, в рахунок майбутніх платежів, проте за обставин цієї справи вбачається, що відповідачем достроково виконано умови Договору фінансового лізингу № 4ФЛ-21 від 29 січня 2021року, а тому у позивача були відсутні підстави для зарахування сплачених коштів в рахунок майбутніх платежів у відповідності до пункту 3.7 Договору фінансового лізингу.

За відсутності підстав для стягнення основного боргу за Договором фінансового лізингу, підстави для стягнення 70 % річних відсутні.

Тому, доводи апеляційної скарги щодо невстановлення судом дійсного розміру заборгованості та останніх платежів відповідача, здійснених на виконання договору фінансового лізингу, на підставі допустимих доказів, що має значення як для визначення розміру заборгованості, є обґрунтованими.

Позивачем не надано до суду у відповідності до вимог статті 81 ЦПК України належних та допустимих доказів у спростування доводів, наведених відповідачем ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції в частині доводів що стали предметом апеляційного оскарження не виконав вимоги про законність та обґрунтованість рішення суду, висновки суду здійсненні з недотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2025року та відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Адванс-Лізинг» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи (пункти 1, 3 частини першої статті 376 ЦПК України).

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги висновок апеляційного суду про скасування рішення та відмову у задоволенні позовних вимог, з позивача ТОВ «Адванс-Лізинг» на користь відповідача ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, що складаються із судового збору, сплаченого останнім за подачу апеляційної скарги в розмірі 3 633,60грн.

Щодо доводів апеляційної скарги на додаткове рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2025року.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 3 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів.

Статтею 141 ЦПК України закріплено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

Встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу адвокат Меладзе С.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надала до заяви про ухвалення додаткового рішення: ордер на надання правничої допомоги серії АЕ № 1304542 від 25 липня 2024року; звіт № 1 до договору про надання правової допомоги від 29 січня 2025року; акт прийому-передачі послуг № 1 до договору про надання правової допомоги від 29 січня 2025року; квитанцію до прибуткового касового ордера № 1 від 31 січня 2025року /том І а.с.19,21,22,23/.

У звіті № 1 до договору про надання правової допомоги від 29 січня 2025року адвокат Меладзе С.О. навела види правничої допомоги, які були надані в суді першої інстанції та зазначено, що вартість послуг становить 40 000,00грн.

В прийому-передачі послуг № 1 до договору про надання правової допомоги від 29 січня 2025року зазначено, що послуги надані виконавцем клієнту в повному обсязі. Вартість послуг виконавця за договором є фіксованою та становить 40 000,00грн. Також підписанням цього акту сторони підтвердили, що клієнт не має претензій до наданої адвокатом правничої допомоги.

Згідноквитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 31 січня 2025рокувідповідач ОСОБА_1 сплатив адвокату Меладзе С.О.40 000,00грн згідно договору про надання правової допомоги № 24/24 від 24 липня 2024року.

Отже, зазначене підтверджує фактичне здійснення відповідачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, надану адвокатом у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Тож, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Аналогічна позиція відображена в постанові Верховного Суду від 28 вересня 2023року у справі № 686/31892/19.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Також, у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу та просив залишити додаткове рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2025року без змін.

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Тому, виходячи з положень частини третьої статті 141 ЦПК України, враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з її конкретних обставин, апеляційний суд вважає, що зазначені представником відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000,00грн є завищеними.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, враховуючи заперечення позивача щодо стягнення витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з позивача ТОВ «Адванс-Лізинг» на користь відповідача ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00грн, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2025року та на додаткове рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2025року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Адванс-Лізинг» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Адванс-Лізинг» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються із судового збору в розмірі 3 633,60грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 травня 2025року.

Судді: