справа № 619/505/25
провадження № 2/619/626/25
РІШЕННЯ

іменем України

06 травня 2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Калиновської Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Булах С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток у розмірі 36961,11 грн., витрати на транспортно товарознавче дослідження у розмірі 5150,00 грн., що разом складає 42111,11грн.; крім того просить стягнути судові витрати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначено, що 04.10.2024 року о 12 год. 26 хв. у м. Дергачі по вул. Сумський шлях, по пішохідній дорозі-тротуару ОСОБА_2 рухаючись на велосипеді, здійснила зіткнення з автомобілем Hyundai Accent, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , який виїжджав з пров. Семафорний, чим порушила вимоги п.6.6В ПДР. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 21.11.2024 у справі №619/8278/24 ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить позивачу на праві власності, чим завдано збитків. Зі змісту постанови суду від 21.11.2024 вбачається, що відповідачка керувала саме електровелосипедом, який відповідно до практики Верховного Суду вважається джерелом підвищеної небезпеки.

Крім того, з метою визначення розміру збитку позивач звернувся до судового експерта Шаповалова В.І. Згідно висновку експерта №58В за результатами проведення транспортно товарознавчого дослідження для подання до суду від 28.11.2024р.: «Сума матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (VIN) НОМЕР_3 , 2008 року виготовлення, пошкодженого в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 04.10.2024 року складає 36961,11 гривень з ПДВ на складові частини та матеріали.» Витрати на проведення транспортно товарознавчого дослідження склали 5150 грн., що підтверджується договором про надання послуг транспортно товарознавчого дослідження від 18.10.2024, рахунком №311 від 24.10.2024, платіжною інструкцією та актом прийому передачі наданих послуг від 28.11.2024.

Позивач, ОСОБА_1 та його представник, ОСОБА_3 надали заяву про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять суд його задовольнити.

Відповідачкою, ОСОБА_2 , надано до суду заяву, відповідно до якої зазначено, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову, просить розгляд справи провести за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та їм правовідносини.

04.10.2024 року о 12 год. 26 хв. у м. Дергачі по вул. Сумський шлях, по пішохідній дорозі-тротуару ОСОБА_2 рухаючись на велосипеді, здійснила зіткнення з автомобілем Hyundai Accent, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , який виїжджав з пров. Семафорний, чим порушила вимоги п. 6.6 В ПДР. Внаслідок ДТП автомобіль отримав механічні пошкодження.

Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 21.11.2024р. у справі №619/8278/24 ОСОБА_2 визнано винною у скоєнні даного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

У відповідності із ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню.

Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль Hyundai Accent, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить позивачу на праві власності.

Згідно з п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Положеннями частини 3 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Зі змісту постанови суду від 21.11.2024 вбачається, що відповідачка керувала саме електровелосипедом, який відповідно до практики Верховного Суду вважається джерелом підвищеної небезпеки.

Так, Верховний Суд у постанові від 15.03.2023р. у справі №127/5920/22 зробив наступний висновок: «Перелік видів діяльності, що створює підвищену небезпеку, який наведений у частині першій статті 1187 ЦК України, не вичерпний (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі Ns 214/7462/20 (провадження Ns 61-21130сво21).

Тлумачення статті 1187 ЦК України свідчить, що: джерелом підвищеної небезпеки слід вважати діяльність, що здійснюється з тим чи іншім залученням/використанням предметів матеріального світу та/або природних (фізичних) процесів, які за певних умов часу та місця в силу своїх якісних та кількісних характеристик об`єктивно створюють в процесі володіння ними (незалежно від факту їх експлуатації) підвищену порівняно із звичайними життєвими обставинами небезпеку завдання шкоди; використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи як учасника дорожнього руху є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні статті 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката як механічного транспортного засобу з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення немає.

Враховуючи викладене на правовідносини, що виникли між сторонами, окрім загальної норми по відшкодуванню шкоди (ст. 1166 ЦК України), поширюються також спеціальні норми, які регулюють порядок відшкодування шкоди у разі її заподіяння джерелом підвищеної небезпеки (ст.ст. 1187,1188 ЦК України).

Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

З метою визначення розміру збитку позивач звернувся до судового експерта Шаповалова В.І.

Згідно висновку експерта №58В за результатами проведення транспортно товарознавчого дослідження для подання до суду від 28.11.2024р.: «Сума матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (VIN) НОМЕР_3 , 2008року виготовлення, пошкодженого в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 04.10.2024 року складає 36961,11 гривень (тридцять шість тисяч дев`ятсот шістдесят одна гривня 11 копійок) з ПДВ на складові частини та матеріали.»

Витрати на проведення транспортно товарознавчого дослідження склали 5150 грн., що підтверджується договором про надання послуг транспортно товарознавчого дослідження від 18.10.2024, рахунком №311 від 24.10.2024, платіжною інструкцією та актом прийому передачі наданих послуг від 28.11.2024.

Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129).

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 1166, 1187, 1188 ЦК України, статтями 2, 7, 10-13, 76-83, 141, 263 - 268, 280-282 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальний збиток у розмірі 36961,11 грн., витрати на транспортно товарознавче дослідження у розмірі 5150,00 грн., що разом складає 42111,11грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Л. В. Калиновська