Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2025 Справа №607/14965/24 Провадження №2/607/1196/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Стельмащука П.Я., за участю секретаря судового засідання Двикалюк І.В., представника позивача Богуша В.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 адвоката Богуша Володимира Даниловича до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 адвокат Богуш В.Д. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просить: встановити факт проживання удвох спадкоємця ОСОБА_1 з спадкодавцем ОСОБА_3 на день смерті останньої ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , після смерті якої залишилось спадкове майно. 23.02.2024 позивач звернувся до Другої державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право власності на спадщину після померлої матері, так як проживав разом із нею на день смерті. Однак державним нотаріусом відмовлено йому у видачі свідоцтва на спадщину та повідомлено, що після смерті матері із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся його брат ОСОБА_2 , а також заявник пропустив строк прийняття спадщини визначений у 6 місяців. Одразу після смерті матері позивач не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що він фактично її прийняв, так як на день смерті матері мешкав разом із нею, за адресою АДРЕСА_1 , без реєстрації, про що свідчить довідка видана ОСББ від 25.01.2024 № 16. Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Відмовляючи позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус керувався тільки тим, що заявник зареєстрований за іншою адресою ніж померла і тому він не вважає його спадкоємцем, який прийняв спадщину. Із заявою брат заявника ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса 03.03.2023, тобто заява була подана після спливу строку визначеного статтею 1270 ЦК України. Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 за № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», було визначено, що у період дії воєнного стану перебіг строку прийняття спадщини зупиняється. Проте основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України, яким і треба керуватись під час обчислення строку для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином єдиним спадкоємцем після смерті матері є позивач, а його брат вважається таким, що пропустив строк для прийняття спадщини. Після смерті матері залишилось спадкове майно, а саме квартира за адресою АДРЕСА_1 . У зв`язку із тим, що нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, позивач змушений звернутись з даним позовом до суду з метою визнання права власності на спадкове майно після смерті матері.

Ухвалою судді від 17.07.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 15.10.2024 за клопотанням представника позивача витребувано у Другої тернопільської державної нотаріальної контори копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протокольною ухвалою суду від 21.01.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні 15.04.2025 позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав, про поважність причин неприбуття в судове засідання не повідомив. А тому, відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено до 10.00 год. 24.04.2025, на яке ніхто з учасників справи не з`явився.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, керуючись такими міркуваннями.

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим повторно 28.01.2014, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого повторно 13.08.2014, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Тернополі помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданим 10.07.2021.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тернополі померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 виданим повторно 09.02.2024.

Згідно із довідкою про реєстрацію місця проживання особи №788 від 16.04.2021, ОСОБА_1 з 30.03.1999 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

25.01.2024 головою правління ОСББ «Вишневецького 7» в присутності ОСОБА_1 та свідків (трьох сусідів) складено акт про те, що ОСОБА_1 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_3 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі цього акта, Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Вишневецького 7» 25.01.2024 видано довідку №16 про те, що ОСОБА_1 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_3 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №360691661 від 02.01.2024, 1/2 частка квартири АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 11.02.2022 державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори Темніковою С.А. за реєстровим номером 89.

Згідно із матеріалами спадкової справи №9/2023, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та який тимчасово перебуває в Португальській Республіці, 01.02.2023 звернувся до Консульства України в Порту із заявою про прийняття спадщини за заповітом посвідченим 18.02.2022 державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори Темніковою С.А. за реєстровим номером 141, та/або за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказана заява отримана Другою тернопільською державною нотаріальною конторою 03.03.2023.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти / спадкові договори) №71682606 від 03.03.2023, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , склала заповіт, який 18.02.2022 посвідчено державним нотаріусом Другої тернопільської державної нотаріальної контори Темніковою С.А. за реєстровим номером 141. Заповіт чинний.

Як вбачається з постанови державного нотаріуса Другої тернопільської державної нотаріальної контори Темнікової С.А. №113/02-31 від 18.05.2024, нею розглянуто заяву ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , щодо оформлення спадщини на майно ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 . Нотаріусом встановлено, що від імені ОСОБА_3 18.02.2022 за реєстровим номером 141 було складено заповіт на квартиру АДРЕСА_3 , а також на все інше майно, де б воно не було і з чого таке не складалось в користь її сина ОСОБА_2 . 03.03.2023 до Другої тернопільської державної нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини на майно ОСОБА_3 від її сина ОСОБА_2 , справжність підпису на заяві засвідчена ОСОБА_6 , консулом України Консульства України в Порту 01.02.2023 за реєстром №570/4-64. Строк прийняття спадщини визначений Цивільним кодексом України та іншими нормативними документами, які діяли на той час, ОСОБА_2 не пропущений. Оскільки ОСОБА_3 своє майно, яке їй належить заповіла своєму сину ОСОБА_2 , а тому ОСОБА_1 , як спадкоємець за законом, не має права на спадкування. На підставі зазначеного ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3 , у зв`язку із наявністю заповіту складеного ОСОБА_3 на ОСОБА_2 .

Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження, у разі наявності спору позовного провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

За змістом частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду: від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, провадження № 61-39308св18; від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15-ц, провадження № 61-5777св20; від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, провадження № 61-6290св20; від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19, провадження № 61-15380св20; від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19, провадження № 61-3620св21; від 19 квітня 2023 року у справі № 2-516/2007, провадження № 61-11834св22.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно з пунктами 3.19, 3.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Позивач вказує, що не був зареєстрований разом зі спадкодавцем у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проте до дня її смерті проживав разом з нею.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17, провадження № 61-44149св18; від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20, провадження №61-2387св22; від 09 жовтня 2024 року у справі № 644/4646/23, провадження № 61-10383св24.

У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підтвердження постійного проживання разом зі спадкодавцем на час її смерті позивачем надано акт та довідку ОСББ «Вишневецького 7» від 25.01.2024 про те, що ОСОБА_1 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_3 по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також в судовому засіданні заслухано пояснення свідків.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що він є товаришем позивача та проживав в тому ж будинку по АДРЕСА_4 з квітня 2022 року. До лютого 2022 року позивач перебував за кордоном, проте коли дізнався, що його мати захворіла, повернувся та проживав з нею до дня смерті за вказаною адресою.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що є товаришем позивача та проживає по сусідству у квартирі АДРЕСА_5 . Позивач на момент смерті матері проживав разом з нею, але до її захворювання проживав за кордоном.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач на час смерті матері проживав разом із нею, що підтверджується у своїй сукупності та взаємозв`язку належними і допустимими доказами.

Вказані обставини відповідачем не спростовано і доказів того, що позивач фактично мешкав за іншою адресою, окремо від спадкодавця, суду не надано. Те, що на час смерті спадкодавця позивач був зареєстрований за іншою адресою не спростовує висновку про фактичне проживання позивача разом з спадкодавцем на момент її смерті, оскільки положення частини третьої статті 1268 ЦК України не ставить місце фактичного проживання спадкоємця в залежність від місця її реєстрації, а тому реєстрація позивача за іншою адресою, відмінною від місця відкриття спадщини, не свідчить про необґрунтованість позову в цій частині.

З огляду на викладене, дослідивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог щодо встановлення факту постійного проживання позивача на день відкриття спадщини із спадкодавцем ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому позов в цій частині слід задовольнити.

Однак, суд звертає увагу позивача на те, що нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини, так як позивач зареєстрований за іншою адресою, ніж спадкодавець. Постанова нотаріуса від 18.05.2024 мотивована єдиним аргументом, а саме фактом прийняття спадщини спадкоємцем за заповітом (відповідачем).

Щодо вимоги позивача про визнання права власності на квартиру.

Тлумачення частин першої та другої статті 1223 ЦК України надає можливість зробити висновок, що під правом на спадкування розуміється право на набуття спадщини. За загальним правилом, пріоритет надається спадкуванню за заповітом (якщо спадкодавець заповів всю спадщину, немає підстав для нікчемності заповіту чи рішення суду про визнання його недійсним, вказані у заповіті спадкоємці прийняли спадщину, відсутня відмова від її прийняття спадкоємцями за заповітом), адже перевагу має остання воля спадкодавця, виражена ним у заповіті. Тому за наявності заповіту право на спадкування виникає лише в осіб, визначених у заповіті. В інших осіб, які належать до спадкоємців певних черг, установлених у главі 86 ЦК України, у цьому разі право на спадкування не виникає.(Постанова КЦС ВС від 27.05.2020 по справі № 383/18/19)

Як вже було встановлено вище, спадкодавець ОСОБА_3 18.02.2022 склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла своєму сину ОСОБА_2 , який звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Вказаний заповіт у встановленому законом порядку визнаний недійсним не був, відмову від прийняття спадщини відповідач ОСОБА_2 не вчиняв, та заповітом охоплено усе спадкове майно. Також, нотаріус відмовляючи позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, визнала відповідача спадкоємцем за заповітом і саме із цієї підстави 18.05.2024 винесла відповідну постанову.

Доказів протилежних обставин позивачем не надано.

Щодо доводів позивача про пропуск відповідачем шестимісячного строку для прийняття спадщини слід зазначити наступне.

Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року №142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України встановлено механізм подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України.

Відповідно до п.3.11.6 Положення №142/5/310 письмова заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто консулу. Справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою. Засвідчення справжності підпису не потрібне, якщо спадкоємець особисто з`явився до консула і подав заяву. У цьому разі консул установлює особу спадкоємця і перевіряє справжність його підпису, про що робить відмітку на заяві і вказує найменування документа, що посвідчує особу, його номер, дату видачі, найменування установи, яка видала документ, рік народження спадкоємця.

Згідно із п. 3.23 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкоємці можуть подати заяву про прийняття спадщини поштою, якщо вони проживають за межами України. Своєчасно надісланою вважається заява, справжність підпису особи на якій засвідчена (або не засвідчена) нотаріально, що направлена поштовим відправленням до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини і яка надійшла нотаріусу після закінчення цього строку.

28.02.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», яка постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 209 доповнена пунктом 3, яким встановлено, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2022 № 719 редакцію пункту 3 постанови № 164 від 28.02.2022 змінено та викладено в наступній редакції: «Перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини».

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року № 676/47/21 дійшов висновку, що пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Проте, саме до повноважень нотаріуса (не суду) входить вчинення нотаріальних дій, зокрема перевірка дотримання заявником строку звернення із заявою про прийняття спадщини та прийняття рішення про відкриття спадкової справи.

Нотаріусом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не пропустив строк прийняття спадщини, тому на підставі його заяви було відкрито спадкову справу №9/2023 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Ці дії нотаріуса позивачем не оскаржувались.

Також необхідно зазначити, що зареєстроване місце проживання відповідача АДРЕСА_1 , тобто за тією ж адресою, що й спадкодавця.

Крім того, позивач просить визнати право власності на цілу квартиру в порядку спадкування за законом після смерті матері, у той час як надані позивачем докази свідчать про те, що спадкодавцеві належало лише 1/2 частки квартири.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на майно, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Підсумовуючи викладене, беручи до уваги те, що спадкоємцем за заповітом, який в установленому законом порядку прийняв спадщину після смерті матері, є її син відповідач у справі ОСОБА_2 , заповіт у встановленому законом порядку визнаний недійсним не був, дії (постанови) нотаріуса щодо визнання відповідача спадкоємцем та відмову у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину не визнані незаконними (не скасовані), а також те, що позивач просить визнати право власності на цілу квартиру, у той час як спадкодавцеві згідно із наданими позивачем правовстановлюючими документами належить 1/2 частки цієї квартири, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так як позовні вимоги задоволено лише в частині встановлення факту, позивач ухвалою про відкриття провадження у справі був звільнений від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути 1211,40 грн судового збору (за вимогу немайнового характеру).

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 280, 282, 284, 287, 289, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 на день відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 із спадкодавцем ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 .

У задоволенні позовної вимоги про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 1211,40 грн судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Рішення складено та проголошено 24.04.2025.

Головуючий суддяП. Я. Стельмащук