Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/518/25
"06" травня 2025 р. м.м. Виноградів
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого- судді А.А.Надопта, секретар судового засідання О.М.Стрижак, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває зазначена цивільна справа, в якій 10.03.2025р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвалою суду було встановлено строк для надання відзиву.

25.04.2025р. на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначити дату підготовчого судового засідання; витребувати від Державної прикордонної служби інформацію, чи перетинала державний кордон позивач ОСОБА_1 , мешканка АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у період 2024 року та у період січня-лютого 2025 року (дата укладення угоди з адвокатом); витребувати від Виноградівської міської ради інформації про те, чи проживала позивач ОСОБА_1 за зареєстрованою адресою в АДРЕСА_1 , з 2024 року по даний час, або за іншою відомою адресою на території Виноградівської громади, а також надати нам строк для примирення терміном у 6 (шість) місяців.

Вивчивши клопотання, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновків, що вказане клопотання підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.3 ст.182 ЦПК України заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Відповідач клопотання про перехід до розгляду справи з викликом сторін мотивує тим, що виникла необхідність у наданні усних пояснень по суті спору та додаткових доказів.

Оцінивши наведені представником відповідача підстави для розгляду справи з викликом сторін, прихожу до наступного.

Частинами 2,4 - 6 ст.19 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Умови, за яких суд має право розглядати вимоги про стягнення грошових сум у наказному провадженні, а справи у загальному або спрощеному позовному провадженні, визначаються цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Виходячи з положень частин 1-6 ст.277 ЦПК України, питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Якщо суд за результатами розгляду клопотання позивача дійде висновку про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, він зазначає про це в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача постановляє ухвалу про: 1) залишення заяви відповідача без задоволення; 2) розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Якщо відповідач не подасть у встановлений судом строк такі заперечення, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин.

Якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.

Відповідно до положень ч.7 ст.277 ЦПК України, частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Згідно з ч.5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Беручи до уваги, що спір між сторонами виник щодо їх розлучення, а відтак швидке вирішення справи є пріоритетним у даному випадку, враховуючи зміст позовних вимог, значення справи для сторін, складність справи та забезпечення права відповідачу на подання відзиву у строк встановлений судом, прихожу до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, з урахуванням вимог ст.ст.274,277 ЦПК України.

Суд вважає за необхідне роз`яснити, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази (Глава 5 Розділу 1 ЦПК України) і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи (Глава 1 Розділу ІІІ ЦПК України), а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків (ч.1 ст.279 ЦПК України).

Вирішуючи клопотання відповідача про витребування від Державної прикордонної служби інформацію щодо перетину державного кордону позивачем ОСОБА_1 , мешканкою АДРЕСА_1 у період 2024 року та у період січня-лютого 2025 року (дата укладення угоди з адвокатом) та від Виноградівської міської ради інформації про те, чи проживала позивач ОСОБА_1 за зареєстрованою адресою в АДРЕСА_1 , з 2024 року по даний час, або за іншою відомою адресою на території Виноградівської громади, суд вважає, що воно також не підлягає до задоволення.

Так, вирішуючи заявлене клопотання суд виходить з усталеної практики Європейського суду з прав людини, якою констатується недопустимість порушення принципу рівності учасників процесу, зокрема, така позиція викладена у рішенні ЄСПЛ у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів», у якому зазначено, що умова «рівності сторін» у розумінні «справедливого балансу» між сторонами передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази, в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Забезпечення доказів - це оперативне закріплення у встановленому цивільним процесуальним законом порядку відомостей про факти, яке вчиняється суддею з метою використання їх як докази при розгляді та вирішенні цивільних справ у суці. Забезпечення доказів у жодному випадку не можна ототожнювати із їх дослідженням або оцінкою. Єдина мета забезпечення доказів - це їх фіксація для забезпечення можливості їх дослідження та оцінки при подальшому розгляді справи.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною першою статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування тобто обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. ( ч.1 ст. 84 ЦПК України)

За змістом положень частини другої та четвертої статті 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Виходячи з положень ч.8 ст.83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадків, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. ( ч.1 ст. 84 ЦПК України)

У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання ( ч.2 ст.84 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. ( ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України)

Як роз`яснено у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін, суд приходить до висновку, що клопотання відповідача про витребування доказів не підлягає задоволенню за відсутності належного обґрунтування підстав для витребування таких доказів та конкретизації даних, які мали свідчити про те, що вказані докази містять відомості, які стосуються предмета доказування в межах даного спору- розірвання шлюбу між сторонами.

Відповідач, посилаючись на те, що в них є неповнолітня дитина, яка має рости в повній сім`ї, окрім того, просив суд надати їм максимальний термін для примирення з метою збереження їх сім`ї, а відтак, перевіривши належність та допустимість доказів в цій частині, їх достовірність та достатність суд вважає за необхідне надати сторонам термін для примирення з наступних підстав.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК Україниу зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Так, відповідно до вимог ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя сторін.

В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що шлюб між подружжям ОСОБА_3 був укладений 30.09.1999р. шлюб, від якого у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_1 народився один син ОСОБА_4 .

Відповідач подав до суду заяву від 25.04.2025р., в якій, посилаючись на те, що він не визнає позовні вимоги і не згідний на розлучення, оскільки у них є одна дитина, визнав, що між ними існують тимчасові негаразди, які не можуть бути безумовними підставами для розлучення, а відтак просив суд надати їм максимальний термін для примирення

Між тим, суд має використовувати надану законом можливість відкладати розгляд справи для примирення дружини і чоловіка, особливо за наявності у них неповнолітніх дітей в межах встановленого п.4 ч.1 ст.251 ЦПК України шестимісячного строку. Зокрема, згідно даної норми суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Ці вимоги закону узгоджуються та доповнюються нормами п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998р. №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю» із наступними змінами встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх сім`ї стали неможливим. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно і всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, мотиви та причини розлучення, забезпечувати участь у засіданні, як правило, обох сторін, уживати заходів до примирення подружжя. Рішення суду про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам законності та обґрунтованості. При цьому законність і обґрунтованість рішення визначається не тільки дотриманням судом норм процесуального права при розгляді цивільних справ, а й виконанням судом вимог матеріального права, що регулює правовідносини сторін, а саме особисті немайнові права та обов`язки подружжя.

Отже, розглядаючи даний спір у суда не склалась достатня переконаність, що подальше шлюбне життя подружжя ОСОБА_3 і збереження їх сім`ї, з огляду на активне прагнення відповідача зберегти сім`ю, є неможливе, що розлучення дійсно відповідає їх інтересам сторін та інтересам їх неповнолітньої дитини.

При цьому суд враховує норми ст.51 Конституції України, якою визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р. зобов`язує держави-учасниці забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Провадження у справі зупиняється до закінчення строку для примирення сторін (п.4 ч.1 ст.253 ЦПК України)

На підставі викладеного, керуючись статтям 74-77,84,253,274-279 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та витребуванні доказів - відмовити.

Надати подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - трьохмісячний термін для примирення та збереження їх сім`ї.

На час примирення провадження у даній цивільній справі зупинити.

Ухвала суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського Апеляційного суду через Виноградівський районний суд протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

Головуючий А. А. Надопта