№ 2/183/1609/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 квітня 2025 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Аніськової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності, суд,-
07 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить:
- припинити право власності ОСОБА_2 на 5/6 частки житлової квартири, загальною площею 39,0 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., що в цілому складається з: кімната 18,5 кв.м.; кухня 7,6 кв.м.; вбиральня (сполучена) 3,4 кв.м., коридор 6,3 кв.м.; вбудовані шкафи 0,4 кв.м.; балкон 0,8 кв.м.; лоджія 1,6 кв.м.; що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 5/6 частки житлової квартири, загальною площею 39,0 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., що в цілому складається з: кімната 18,5 кв.м.; кухня 7,6 кв.м.; вбиральня (сполучена) 3,4 кв.м., коридор 6,3 кв.м.; вбудовані шкафи 0,4 кв.м.; балкон 0,8 кв.м.; лоджія 1,6 кв.м.; що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ;
- виплати ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 183 917,00 гривень, внесені ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок Новомосковского міськрайонного суду Дніпропетровської області, в якості компенсації вартості 5/6 частки нерухомого майна.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.11.2023 року, вона є власником 1/6 частки житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа 39,0 кв.м., житлова площа 18,5 кв.м.
На підставі свідоцтва про право на спадщину ВЕМ № 409705, виданого 20.12.2006 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р. № 2-5116, співвласником 5/6 часток житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є відповідач по справі ОСОБА_2 .
ОСОБА_1 , з 2017 року доглядала за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до дня її смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 та після її смерті поховала її за власні кошти. Оскільки позивач протягом тривалого часу доглядала за ОСОБА_3 , сплачувала комунальні послуги, готувала їжу, прибирала, утримувала квартиру, ОСОБА_3 склала заповіт, в якому заповідала все своє майно позивачці. ОСОБА_2 був пасинком ОСОБА_3 , який не проживає за вказаною адресою більше 15-ти років, участі в утриманні квартири не приймає, не сплачує комунальні послуги та проживає в російській федерації. Розділити спірну квартиру в натурі між співвласниками не можливо, припинення права власності на 5/6 частку відповідача не завдасть йому істотної шкоди, тому позивач наполягає на сплаті грошової компенсації за належну відповідачу частки житлової квартири та припинення права власності відповідача на частки у спільному майні. Позивач намагалася зв`язатися з відповідачем, щоб в позасудовому порядку врегулювати спір, але відповідач відмовляється від спілкування, оскільки раніше був військовослужбовцем російської федерації, а тому вимушена звернутися до суду для вирішення цього питання.
Відповідачем відзиву на позов не подано.
07 жовтня 2024 року ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області позовну заяву залишено без руху.
02 січня 2025 року після усунення недоліків ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у цивільній справі відкрите загальне позовне провадження та призначене підготовче засідання.
24 січня 2025 року ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за клопотанням представника позивача зобов`язано Першу новомосковську державну нотаріальну контору Дніпропетровської області, надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 .
06 лютого 2025 року ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області задоволень клопотання представника позивача та витребувано докази по справі, а саме інформацію про перетин відповідачем державного кордону України.
Ухвалою суду від 31 березня 2025 року підготовче провадження у цивільній справі закрите, справу призначено до судового розгляду.
У судове засідання учасники судового розгляду не з`явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені судом.
Представником позивача - адвокатом Лазуренко І.Ф. подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений судом, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подано.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, уразі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280ЦПКУкраїни.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено,що ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.11.2023 р., є власником 1/6 частки житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Шевченко О.М. за р.№ 1336 (а.с.11).
На підставі свідоцтва про право на спадщину ВЕМ № 409705 за заповітом, виданого 20.12.2006 року Новомосковською державною нотаріальною конторою за р. № 2-5116, співвласником 5/6 часток житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є відповідач по справі ОСОБА_2 (а.с. 62).
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно актового запису про смерть № 517 від 07 червня 2006 року, помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Новомосковську Дніпропетровської області (а.с. 39).
Зі спадкової справи після смерті ОСОБА_4 вбачається, що співвласниками квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 - в розмірі 1/6 частини, та ОСОБА_2 - в розмірі 5/6 частин (а.с. 49-65).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно актового запису про смерть № 918 від 08 травня 2023 року, померла ІНФОРМАЦІЯ_6 у м. Новомосковську Дніпропетровської області (а.с.38).
Зі спадкової справи після смерті ОСОБА_3 на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що її співвласниками є ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частини та ОСОБА_2 в розмірі 5/6 частина (а.с. 69-84).
Вартість квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до висновку про вартість нерухомого майна складає 220 700 грн., 5/6 частка становить 183 917,00 грн. (а.с. 26-27).
Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону.
Правовідносини, що регулюють припинення права на частку у спільному майні, визначені наступними нормами закону.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 Цивільного кодексу України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.
Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 321 ЦК України).
Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.
При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити дотримання їх точності. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.
За змістом статті 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, сформульованої у постанові від 02 липня 2014 року в справі №6-68цс14 визначальною обставиною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників є те, чи буде істотною шкода завдана внаслідок такого припинення.
Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суди повинні враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 908/1754/17 (провадження №12-180гс18) зроблено висновок, що «відсутність конструкції («за наявності одночасно») в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі №760/8958/15-ц (провадження № 61-4860св18) вказано, що: «висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном».
Перелічені вище докази беззаперечно доводять наявність всіх обставин для припинення права на 5/6 часток житлового приміщення, визначені ст. 365 ЦК України, а саме частка є незначною і не може бути виділена в натурі, саме житлове приміщення є неподільним, оскільки являє собою однокімнатну квартиру. Припинення права на частку не завдасть жодної шкоди інтересам відповідача, який, в даному випадку, отримає грошову компенсацію за частку нерухомого майна.
Суду надано достатньо доказів про те, що частка відповідача у спірному нерухомому майні не може бути виділена в натурі, спільне використання житлової квартири з громадянином рф, тобто країни агресора, є неможливим, внесена позивачем грошова компенсація за 5/6 часток вартості спільного нерухомого майна не завдасть істотної шкоди відповідачеві.
Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, позов ОСОБА_1 про припинення права власності ОСОБА_2 на 5/6 частку квартини, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з присудженням відповідної грошової компенсації та визнання права власності на зазначену частку квартири за позивачем, - підлягають задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,4,81,82,141,142,259,263-265,268ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності про припинення права на частку у спільному майні - задовольнити.
Припинити право власності ОСОБА_2 на 5/6 часток житлової квартири, загальною площею 39,0 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., що в цілому складається з: кімнати 18,5 кв.м.; кухні 7,6 кв.м.; вбиральні (сполучена) 3,4 кв.м., коридору 6,3 кв.м.; вбудованої шафи 0,4 кв.м.; балкону 0,8 кв.м.; лоджії 1,6 кв.м.; що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 5/6 частки житлової квартири, загальною площею 39,0 кв.м., житловою площею 18,5 кв.м., що в цілому складається з: кімната 18,5 кв.м.; кухня 7,6 кв.м.; вбиральня (сполучена) 3,4 кв.м., коридор 6,3 кв.м.; вбудовані шкафи 0,4 кв.м.; балкон 0,8 кв.м.; лоджія 1,6 кв.м.; що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з моменту отримання ним копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач - ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий), мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя О.В. Сорока