Справа № 301/1146/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" травня 2025 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Чийпеш А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Іршавський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в Іршавський районний суд Закарпатської області з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Заінтересованою особою по справі вказано Іршавський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Заявлені вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в м. Маріуполь, Приморського району, Донецької області, що є тимчасово окупованою територією України. Факт смерті бабусі підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть №3085 від 15.07.2022 року.

Територія м. Маріуполь, Приморського району, Донецької області, перебуває під контролем російської федерації. На вказаній території фактично діє юрисдикція та застосовується законодавство російської федерації. Тому документи про смерть, а саме: довідка про причину смерті та лікарське свідоцтво про смерть видані за формою, встановленою міністерством охорони здоров`я російської федерації, яка не є прийнятною для українських органів реєстрації актів цивільного стану.

ОСОБА_1 не може у встановленому законодавством порядку зареєструвати факт смерті бабусі ОСОБА_2 , оскільки органи державної реєстрації актів цивільного стану України не беруть до уваги документи про смерть, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

ОСОБА_1 просила встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки с. Деревецьке, Бердянського району, Запорізької області, громадянки України, на тимчасово окупованій території України, в м. Маріуполь, Приморського району, Донецької області.

Ухвалою Іршавського районного суду від 05.05.2025 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження.

Заявниця ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, подали до суду заяву, в якій підтримала заявлені вимоги, просили розглянути справу по суті без їхньої участі.

Представник заінтересованої особи Іршавського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Микита Н. у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була належним чином повідомлена, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, заперечень на заяву не подала.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторона посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на підтвердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає заявлені вимоги задовольнити, на підставі таких висновків.

Згідно з ч.2 ст.317 ЦПК України, справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абзацом 2 ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дана обставина підтверджується:

- копією свідоцтва про народження заявниці серії НОМЕР_1 від 17.09.2024 року, в якому вказано, що її батьком є ОСОБА_4 , а матір`ю ОСОБА_5 (а.с.15);

- копією свідоцтва про народження батька заявниці ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 від 01.07.1961 року, де його матір`ю вказана ОСОБА_2 (а.с.9);

- копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 06.06.2014 року, згідно якого після реєстрації шлюбу 06.06.2014 року з ОСОБА_6 заявниця змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (а.с.14).

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №3085 від 15.07.2022 року, виданого республіканським бюро судово-медичної експертизи ДНР міністерства охорони здоров`я донецької народної республіки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Маріуполь, Приморського району, Донецької області (а.с.10).

Місто Маріуполь Донецької області є територією України, що тимчасово окупована російською федерацією відповідно до переліку, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28.02.2025 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією».

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Згідно з ч.2 та ч.3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

ОСОБА_1 не може отримати свідоцтво про смерть бабусі ОСОБА_2 в органі державної реєстрації актів цивільного стану України, оскільки бабуся померла на тимчасово окупованій території України і лікарське свідоцтво про смерть №3085 від 15.07.2022 року, видане республіканським бюро судово-медичної експертизи ДНР міністерства охорони здоров`я донецької народної республіки, що створене у не передбаченому законодавством України порядку та діяльність якого є незаконною.

Зазначене лікарське свідоцтво про смерть №3085 від 15.07.2022 року не може бути прийняте органом державної реєстрації актів цивільного стану України для проведення реєстрації смерті ОСОБА_2 .

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі №9-1130/0/4-16 від 15.04.2016 року «Про окремі питання застосування Закону України від 4 лютого 2016 року №990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» роз`яснив, що питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Зокрема, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ, в тому числі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Враховуючи наведене, суд вважає факт смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 на тимчасово окупованій території України підтвердженим, а відтак заява ОСОБА_1 є обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Визнання даного факту необхідне ОСОБА_1 для реєстрації смерті ОСОБА_2 в органі державної реєстрації актів цивільного стану України та отримання свідоцтва по смерть останньої.

Відповідно до ч.4 ст.317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню.

Згідно з п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.317 та п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає допустити негайне виконання рішення.

Керуючись ст. 4, 13, 76-80, 223, 247 ч.2, 263-264, 315, 317, 319, 354, 355, 430 ч.1 п.8 ЦПК України,

р і ш и в :

Заяву задовольнити.

Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки села Деревецьке, Бердянського району, Запорізької області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України, в місті Маріуполь, Приморського району, Донецької області.

Рішення про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України підлягає негайному виконанню.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 06 травня 2025 року.

Головуюча: М. О. Пітерських