МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" квітня 2025 р. Справа №370/2650/24

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Білоцької Л.В., із секретарями Хоменко О.В., Снитко А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження у залі суду в смт Макарів Київської області цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини і утримання дитини батьком,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Макарівського районного суду Київської області в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини і утримання дитини батьком.

В обґрунтування позову вказав, що в 2013 році він мав фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_3 і прожив з нею до 2020 року. Від фактичних шлюбних відносин вони мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з ним. Після припинення відносин з відповідачкою, остання перестала приймати участь у вихованні їхнього сина, перестала з ним бачитись, матеріальної допомоги на його утримання не надає, дитиною не цікавиться, у зв`язку з новими відносинами. З 2020 року він самостійно займається вихованням сина, максимально надає йому все необхідне для розвитку, забезпечує його матеріально.

Враховуючи викладене, позивач просив суд: визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської області, Володарського району смт Володарка, жителя: АДРЕСА_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та залишити дитину на його вихованні і утриманні.

Ухвалою суду від 06.09.2024 р. позов ОСОБА_1 , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі - 5-тиденний строк для подання до суду своїх пояснень щодо позову або відзиву, з дня їх отримання. Також вказаною ухвалою зобов`язати Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору. Витребувані докази надійшли до суду 20.01.2025 р. та приєднані до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 21.02.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті на 20.03.2025 р., який відкладено на 29.04.2025 р.

У судове засідання належним чином повідомлені сторони не з`явилися.

Позивач подав заяву про підтримання позовних вимог, які просив задовольнити, справу розглянути у його відсутність.

Відповідач про розгляд справи повідомлялася шляхом направлення судової повістки за адресою її реєстрації, а також шляхом розміщення оголошення на сайті суду. Будь-яких заяв, клопотань та відзиву на позов не подавала.

Третя особа згідно поданої заяви просила розглянути справу за відсутності представника, рішення прийняти в найкращих інтересах дитини.

Дослі дивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7) та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вказав позивач, а відповідач не скористалася своїм правом заперечити, в 2013 році він мав фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_3 і прожив з нею до 2020 року. Від фактичних шлюбних відносин вони мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з ним. Після припинення відносин з відповідачкою, остання перестала приймати участь у вихованні їхнього сина, перестала з ним бачитись, матеріальної допомоги на його утримання не надає, дитиною не цікавиться, у зв`язку з новими відносинами. З 2020 року він самостійно займається вихованням сина, максимально надає йому все необхідне для розвитку, забезпечує його матеріально.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 27.09.2014 р., ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками вказані: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 11).

Згідно характеристики, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учень 4-Б класу

Гімназії №188 м. Києва, навчається в гімназії з 01 вересня 2023 року. За даний період навчання зарекомендував себе як не досить старанний, проте дисциплінований та уважний учень. Навчальні досягнення низького рівня. Під час навчання потребує постійного контролю та допомоги, оскільки не може виконувати завдання самостійно. Повільно запам`ятовує матеріал. Зацікавленість проявляє до уроків фізкультури. Систематично відвідує гімназію, залишається на групі продовженого дня. ОСОБА_6 забезпечений шкільним приладдям (спортивна форма, канцтовари, тощо). Бере активну участь у позашкільних і позакласних заходах. Відвідує спортивну секцію. З товаришами спілкується охоче. Веселий, товариський. З повагою ставиться до старших. Відповідальний до доручень. Батьки приділяють достатньо уваги сину. На даний час дитина проживає з батьком, ОСОБА_1 . Батько є авторитетом для свого сина. Забирає зі школи, підтримує ОСОБА_4 у його починаннях, не байдужий до досягнень сина (а.с. 12).

З висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини від 10.01.2025 р. встановлено, що до комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла ухвала Макарівського районного суду Київської області щодо надання висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . На час розгляду зазначеного питання Комісією встановлено, що батьки дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали без реєстрації шлюбу, у них народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення відносин, з 2020 року малолітній ОСОБА_5 проживає з батьком ОСОБА_1 , який займається його вихованням та утриманням. Родина мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Громадянин ОСОБА_1 звернувся до Макарівського районного суду Київської області щодо визначення місця проживання дитини, так як між батьками існує спір щодо зазначеного питання. Спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї проведено обстеження в квартирі за адресою проживання дитини. Під час обстеження умов проживання було встановлено, що в помешканні чисто, прибрано, наявні всі необхідні меблі, речі побуту та вжитку. Для дитини створено всі належні умови для проживання та гармонійного розвитку. Батько дитини, ОСОБА_1 має дохід та можливість створити всі умови для фізичного, духовного та розумового розвитку дитини. Мати дитини, ОСОБА_3 , про засідання комісії була попереджена належним чином, на засідання не з`явилась, надіслала заяву про те, що не заперечує щодо визначення місця проживання дитини з батьком. На засіданні Комісії був присутній малолітній ОСОБА_5 , який пояснив, що постійно проживає з батьком, а з матір`ю проводить вихідні та канікули, хотів би, щоб батьки проживали разом з ним. Приймаючи до уваги зазначене вище, керуючись статтею 161 Сімейного кодексу України, враховуючи думку дитини, рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з батьком ОСОБА_1 (а.с. 38-39).

Вирішуючи даний спір, суд керується також наступним.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З аналізу практики Європейського суду з прав людини встановлено, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення ч. 1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

У свою чергу поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини є перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Як роз`яснено у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З матеріалів справи не вбачається між батьками конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до їх малолітньої дитини та їх реалізації.

За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою (постанова Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 607/1091/16-ц (провадження № 61-13272св18).

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Наведена правова позиція відображена у постанові Верховного Суду від 21.10.2019 року у справі №640/2670/17.

Відтак, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд вважає висновок опіки та піклування достатньо обґрунтованим, таким, що не суперечить інтересам дитини, в контексті першочергового урахування інтересів дитини, враховуючи тривалість проживання малолітньої дитини з батьком, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, згоду матері на проживання малолітньої дитини з батьком, приходить до висновку про обґрунтованість позову та визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 .

При цьому суд вказує на те, що визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні.

Крім того, суд приймає до уваги той факт, що поняття «утримання» законодавчо не визначено і його встановлення покладається на розсуд суду, який з урахуванням принципів належності та достатності доказів, наданих позивачем, підтверджених відповідачем та третьою особою, уповноважений встановити такий факт.

Суд також вважає, що позивач дійсно не може встановити факт утримання ним малолітнього сина в інший спосіб, відмінний від судового рішення.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивач у інший спосіб не може довести факт утримання ним дитини і зазначені обставини перешкоджають реалізації прав позивача та гарантованого захисту його дитини у визначений законом спосіб, а також враховуючи, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком відповідає інтересам дитини, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, то суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 247, 265, 354-355 ЦПК України суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини і утримання дитини батьком - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Київської області, Володарського району смт Володарка, жителя: АДРЕСА_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та залишити дитину на його вихованні і утриманні.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складання повного його тексту.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 29.04.2025 року.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_3 : АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації: 02160, м. Київ, Харківське шосе, 4-А.

Суддя Л.В. Білоцька