К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року місто Київ

справа № 369/16049/21

апеляційне провадження № 22-ц/824/6313/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

за участю секретаря судового засідання: Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у складі судді Фінагеєвої І.О. від 3 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Боярської об`єднаної територіальної громади Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, про визнання права на спадщину та встановлення факту родинних відносин,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Боярської об`єднаної територіальної громади Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, про визнання права на спадщину та встановлення факту родинних відносин.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_3 , яка була рідною сестрою її померлого батька ОСОБА_4 . Рідних у тітки крім позивача нікого не було, заповіту вона не залишила, а отже позивач є єдиним спадкоємцем.

Про смерть тітки позивачу стало відомо лише у 2020 році, а через запроваджені на території України карантинні обмеження, вона була позбавлена можливості у встановлений законом строк звернутися до нотаріальної контори з відповідною заявою.

Водночас як стало відомо, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2020 року спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , визнано відумерлою.

Ухвалою Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 3 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин залишено без розгляду, у зв`язку з існуванням спору про право на спадкове майно.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що її право на успадкування майна після смерті тітки може бути поновлення шляхом подання цього позову, у зв`язку з чим просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно, що належало ОСОБА_3 , а саме - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , встановивши факт родинних відносин як племінниці та тітки між нею та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не доведено у належний спосіб факт спорідненості з ОСОБА_3 . Оскільки вирішення вимоги про визнання права власності на майно залежить від факту наявності родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , то і в цій частині позову слід відмовити.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Скаржник зазначає, що письмовими доказами підтверджено факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме: свідоцтвами про народження батька позивача, про смерть її баби з дідом, письмовими відповідями про те, що архівні дані не збереглися.

Вказує, що встановлення факту родинних відносин між позивачем та спадкодавцем ОСОБА_3 , а саме, що вони є племінницею та тіткою, тобто ОСОБА_1 є спадкоємцем другої черги за правом представлення, є належним способом захисту спадкових прав позивача, пославшись водночас і на частину 2 статті 1280 ЦК України.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про безпідставність її доводів, а тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Від третьої особи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Представники відповідача - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Третя особа - приватний нотаріус Гончар Т.М. просила розгляд справи проводити без її участі, зазначивши про те, що ОСОБА_1 із заявою про відкриття спадкової справи чи з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 не зверталася.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_7 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .

За змістом копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 взяла прізвище ОСОБА_10 .

За змістом копії свідоцтва про народження № 7, виданого 7 березня 1935 року, ОСОБА_11 є сином ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

23 листопада 2018 року ГУ НП у Київській області зареєструвало повідомлення про смерть ОСОБА_3 , про що в ЄРДР зареєстровані відомості за № 0006695.

Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру від 11 грудня 1997 року, зареєстрованого в реєстровій книзі № 2 за реєстровим номером 160/19, квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 .

Рішенням від 27 листопада 2020 року у справі № 369/12462/20 Києво-Святошинський районний суд Київської області визнав відумерлою спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , до складу якої входила квартира АДРЕСА_1 .

31 травня 2021 року зареєстровано право комунальної власності за територіальною громадою міста Боярка в особі Боярської міської ради Київської області на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до архівних довідок державного архіву Кіровоградської області у документах архіву відсутні відомості про народження ОСОБА_3 у 1937

році; у книгах реєстрації актів громадського стану про народження у населених пунктах Вільшанського району Одеської (нині - Кіровоградської) області за 1937 рік актовий запис про народження ОСОБА_3 відсутній; у документах архівного фонду за 1938 рік актовий запис про народження ОСОБА_3 відсутній (а.с.69-70).

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до глави 86 ЦК України за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Законодавство про спадщину передбачає, що перехід прав на спадкове майно відбувається на підставі споріднення або факту спільного проживання зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини як член сім`ї спадкодавця.

Відповідно до частини 1 статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (частина 3 статті 1266 ЦК України).

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Звертаючись до суду з позовом, зокрема і з вимогою про встановлення факту родинних відносин, позивач посилається на те, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті своєї тітки ОСОБА_3 , яка була рідною сестрою її батька ОСОБА_11 . Водночас правовстановлюючих документів, на підставі яких можливо встановити факт родинних відносин зі спадкодавцем вона не має, з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у встановлений законом шестимісячний строк не зверталася, а спадщина, яка залишилася після смерті її тітки визнана відумерлою.

Відповідно до частини 2 статті 1280 ЦК України якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 констатувала, що "застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам".

Отже, оцінка судом ефективності обраного позивачем способу захисту щодо вимоги про визнання права власності на відумерлу спадщину, можлива лише за умови наявності правових підстав і належного обґрунтування порушення суб`єктивного права чи інтересу позивача.

Родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - це кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). Виходячи з вимог діючого ЦК України поняттями "родичі", "родинні стосунки" охоплюється коло осіб, які пов`язані між собою певним ступенем споріднення. Такими особами можуть бути близькі родичі за походженням, зокрема, батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, брат та сестра (повнорідні і неповнорідні), двоюрідні брати та сестри, тітка, дядько, племінниця, племінник.

Чинне законодавство не містить вичерпного переліку засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватися факт родинних відносин, тому застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.

Згідно положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що наявні у матеріалах справи докази, не доводять родинних зв`язків між позивачем та спадкодавцем.

Позивачем не надано достовірних доказів про те, що її батько ОСОБА_11 та спадкодавець ОСОБА_3 мають походження від одних батьків, тобто є рідним братом та сестрою, що б у свою чергу давало підстави вважати позивача племінницею ОСОБА_3 .

Та обставина, що прізвище та по батькові батька позивача збігається з прізвищем та по батькові спадкодавця ОСОБА_3 , за відсутності будь-яких інших доказів на підтвердження їх спорідненості, має характер припущення.

Водночас відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 12 ЦПК України).

Зазначаючи в позові про те, що факт родинних відносин зі спадкодавцем ОСОБА_3 можуть підтвердити свідки, позивач з відповідним клопотанням про їх виклик не зверталася.

У зв`язку з викладеним, апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції або ставили під сумнів їх обґрунтованість з фактичного чи правового боку. Також у скарзі відсутні будь-які нові обставини або аргументи, які могли б вплинути на інше вирішення спору в апеляційному порядку. Надані у скарзі міркування є повторенням позиції, заявленої у суді першої інстанції, та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б бути підставою для скасування або зміни рішення.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини, а також дотримання судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права під час ухвалення рішення, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування. Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України, у зв`язку з необґрунтованістю доводів апеляційної скарги, вона підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 3 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: