Справа № 130/1478/24
Провадження № 22-ц/801/928/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 рокуСправа № 130/1478/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Копаничук С. Г.,

з участю секретаря судового засідання Кашпрук М. Г.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Вінницької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Воловодівського Ігоря Васильовича в інтересах ОСОБА_2 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2025 року, ухвалене у складі судді Грушковської Л. Ю. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 .

Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися з квітня 2023 року, коли відповідачка поїхала до Республіки Польщі, де залишилася працювати та проживати. З того часу ОСОБА_1 самостійно виховує доньку, повністю її утримує.

10 жовтня 2023 року рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідачка не бере жодної участі у житті дитини, не допомагає матеріально, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться здоров`ям доньки, не спілкується з нею, не цікавиться її теперішнім та майбутнім.

Покликаючись на викладене, ОСОБА_1 у заявленому позові просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2025 року позовні вимоги було задоволено та позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не приділяє належної уваги догляду та розвитку своєї дитини, не турбується про її життя та здоров`я, фізичний та духовний розвиток, не створює необхідних умов для життя та розвитку, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не забезпечує продуктами харчування, одягом та взуттям відповідно до сезону, практично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків.

На переконання місцевого суду, досліджені докази та з`ясовані обставини справи, дають підстави вважати про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, що дає підстави для застосування до неї такої крайньої і суворої міри відповідальності, як позбавлення батьківських прав відносно її малолітньої дитини.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із таким судовим рішенням про позбавлення батьківських прав, адвокат Воловодівський І. В. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 14 березня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Голота Л. О.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 квітня 2025 року справу призначено до розгляду на 01 травня 2025 року на 10 год. 00 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 зазначає, що відповіді дитини під час опитування у судовому засіданні дають підстави вважати про вплив на її думку з боку батька та штучність позиції небажання спілкуватися з матір`ю.

Суд першої інстанції не надав оцінки належному виконанню батьківських обов`язків відповідачкою, зокрема, оплати навчання дитини, сплати аліментів та домовленості сторін щодо проживання дитини із батьком у той час як ОСОБА_2 за погодженням із позивачем виїхала за кордон для заробітку коштів.

ОСОБА_2 після виїзду за кордон влітку 2023 року забирала із собою доньку, проте оскільки їй було важко адаптуватися закордоном, вона виявила бажання повернутися в Україну та проживати разом із батьком, на що мати погодилася, врахувавши інтереси дитини.

Після повернення доньки з-за кордону стосунки між ними погіршилися. На переконання відповідачки, ОСОБА_1 та його мати негативно налаштовують доньку проти ОСОБА_2 , переконують, що мати її покинула.

Також суд першої інстанції помилково не врахував висновок органу опіки і піклування про недоцільність позбавлення матері батьківських прав. Натомість місцевий суд взяв до уваги непослідовні пояснення дитини у судовому засіданні, поклавши їх в основу рішення. Водночас судом не було враховано позицію відповідачки про бажання налагодити відносини та спілкуватися з дитиною, заперечення проти позбавлення її батьківських прав.

У матеріалах справи відсутні докази винної поведінки ОСОБА_2 у нехтуванні своїми батьківськими обов`язками, що вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

Представник ОСОБА_1 у своєму відзиві просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Від Служби у справах дітей Вінницької міської ради відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній підстави.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечували.

Представник Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини, встановлені судом

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 18 лютого 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 жовтня 2023 року (зворот а. с. 15-16).

Сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 07 травня 2014 року (а. с. 17).

Місце проживання ОСОБА_1 разом із донькою зареєстроване за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання та витягом з реєстру територіальної громади (а. с. 9-10).

Згідно зі свідоцтвом на нерухоме майно від 05 червня 2013 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності право власності на вказаний будинок зареєстровано за ОСОБА_4 (а. с. 18. 19).

Відповідно до копії довідки Вінницького міського дачно-житлового об`єднання «Вінницькі Хутори №1» № 271 від 03 травня 2024 року ОСОБА_1 проживає за вказаною адресою разом із донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 11).

Як видно із копії характеристики Вінницького міського дачно-житлового об`єднання «Вінницькі Хутори №1» від 03 травня 2024 ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується позитивно, від мешканців масиву скарги не надходили (а. с. 20).

Відповідно до копії довідки КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О. І. Ющенка Вінницької обласної ради» від 02 травня 2024 року ОСОБА_1 на лікуванні не перебуває та за медичною психіатричною, неврологічною та нейрохірургічною допомогою не звертався (а. с. 8).

Згідно із довідкою КНП ЦТЗ «Соціотерапія» ВОР від 01 травня 2024 року ОСОБА_1 на диспансерному обліку не перебуває, за медичною допомогою до лікаря-нарколога не звертався (а. с. 12).

Відповідно до копії консультативного висновку від 06 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_3 . Висновок спеціаліста: скарга на закритість, думки про те, що вона повна, відсутність бажання спілкуватись з мамою. Дівчинка на всіх заняттях в присутності з батьком. Контакт встановлює легко, на запитання відповідає розгорнуто, мова емоційно забарвлена, емоції диференціює, в поведінці спокійна. Звернену мову розуміє, завдання виконує, сторонньої допомоги в виконанні завдань не потребує, дівчинка самостійна, на заняттях зацікавлена. Агресивних тенденцій не спостерігається. Рекомендації: регулярні заняття з психологом (а. с. 24).

Згідно із копії консультативного висновку хворого від 25 травня 2024 року на всіх прийомах ОСОБА_3 супроводжує батько. Об`єктивно виражене м`язове напруження, періодично на фоні високої тривожності помітні нервові тіки, контакт встановлює легко. На всіх заняттях проявляє ініціативу, підтримує активно бесіду, відверто розповідає про свої хвилювання (а. с. 76).

Відповідно до копії виписки із медичної карти хворого від 05 серпня 2024 року ОСОБА_3 перебуває на «Д» обліку, постійно спостерігається сімейним лікарем, психологом, невропатологом. На всіх прийомах, проведенні реабілітаційного лікування дитину супроводжує батько. Об`єктивно виражене м`язове напруження, періодично на фоні високої тривожності помітні нервові тіки, контакт встановлює легко. На всіх заняттях проявляє ініціативу, підтримує активно бесіду, відверто розповідає про свої хвилювання (а. с. 75).

Відповідно до характеристики Приватного закладу «Рівненська Приватна гімназія християнського освітнього центру «Даниїл» від 01 травня 2024 року ОСОБА_3 , учениця 4-В класу, навчається у закладі з 2022 року. За час навчання в школі зарекомендувала себе як здібна, розумна дитина. Має достатні та високі досягнення у навчанні, бере активну участь у житті класу. Дружня, добра, відповідальна дитина, по-товариськи відноситься до усіх дітей в класі. Мати ОСОБА_2 з сім`єю на даний момент не проживає, але постійно здійснює оплату за навчання дитини в школі. З класним керівником на зв`язок не виходила з початку навчального року, не цікавиться життям дитини в класі, на батьківські збори не приходила, з дитиною не спілкується. Батько ОСОБА_1 завжди цікавиться шкільним життям дитини, забезпечує високий рівень її навчання, відвідує батьківські збори, організовує правильне проведення вільного часу для дитини, бере активну участь у житті класу (а. с. 21).

Як видно із листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 18 червня 2024 року ОСОБА_2 10 квітня 2023 року перетнула кордон в напрямку виїзду з України, 01 липня 2023 року в напрямку в`їзду в Україну, 04 липня 2023 року в напрямку виїзду з України, 22 липня 2023 року о 11:18 в напрямку в`їзду та о 11:39 в напрямку виїзду з України (а. с. 77).

Відповідно до копії довідки Агенції праці Адама Жуковського від 17 червня 2024 року ОСОБА_2 працює в Слупській агенції праці із 12 травня 2024 ркоу і надалі на посаді оператор машини для лиття під тиском. Заробітна плата за травень 2024 року становила 2 659,20 злотих брутто, 1 926,15 злотих нетто (зворот а. с. 62).

Згідно копії договору № 1/2024 оренди житлового приміщення від 19 лютого 2024 року ОСОБА_2 орендує однокімнатну квартиру у м. Слупськ, Польща. Вартість оренди 1 200 злотих на місяць (а. с. 63).

Відповідно до копії платіжних інструкцій за вересень 2023 року, листопад-грудень 2023 року, січень-червень 2024 року ОСОБА_2 здійснювала оплату за навчання ОСОБА_3 у Християнському освітньому центрі «Даниїл» у розмірі 1 700 грн на місяць (а. с. 49-55, 64, 65).

Відповідно до копії платіжної інструкції від 03 вересня 2024 року ОСОБА_1 здійснив оплату за навчання ОСОБА_3 в сумі 2500 грн. (а. с. 106).

Відповідно до копії звіту щодо лікування ОСОБА_3 витрати на лікування становлять 10 070 грн. (а. с. 107).

Згідно із копіями рахунків Приватного закладу «Всеукраїнський приватний ліцей християнського освітнього центру «Даниїл» №115 від 03 червня 2024 року та № 116 від 19 серпня 2024 року ОСОБА_1 сплатив за денний пришкільний табір 1 500 грн та 3 500 грн (а. с. 108).

03 вересня 2024 року відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 серпня 2024 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на дитину ОСОБА_3 у розмірі 1/4 заробітку (а. с. 110).

Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 13 вересня 2024 року позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є недоцільним.

Зі змісту вказаного висновку встановлено:

«На засіданні батько ОСОБА_1 повідомив, що мати дитини ОСОБА_2 не спілкується з донькою близько півтора року, не вітає з днем народження, не дарує подарунків, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не приймає участі у її вихованні та догляді за нею, матеріально не допомагає, аліменти не сплачує. Зазначив, що визначав місце проживання доньки з собою, оскільки хвилюється, щоб мати не забрала дитину до себе проти її волі. Додатково пояснив, що після минулого засідання комісії з питань захисту прав дитини розблокував номер матері на телефоні доньки, після чого ОСОБА_2 телефонує дитині щодня або два, три рази на тиждень.

На засіданні комісії мати дитини ОСОБА_2 , приймала участь у телефонному режимі, заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав пояснила, що оплачує навчання доньки в школі, надає кошти на шкільне приладдя. Повідомила, що в липні 2023 року разом із донькою за погодженням батька виїхали за кордон, згодом донька повернулась в Україну. Пояснила, що після того, як донька почала проживати з батьком, він чинить їй перешкоди у спілкуванні з дитиною, налаштовує ОСОБА_5 проти неї.

Дитина ОСОБА_6 на засіданні комісії розповіла, що не хоче спілкуватись з матір`ю, заблокувала її номер телефону, оскільки вона дуже часто телефонувала. Підтримує батька у його намірах позбавити матір батьківських прав через те, що мати не привітала її з днем народження, на Новий рік, не дарує подарунків. Дівчинка пояснила, що рік тому після двотижневого перебування в Польщі, бабуся по лінії батька привезла її в Україну тому, що мати не доглядала за нею, після перебування з матір`ю за кордоном у неї погіршився емоційний стан, вона перестала посміхатись» (а. с. 97-99).

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини відмовлено (а. с. 147-155).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів заборгованість ОСОБА_2 станом на 24 вересня 2024 року становить 17 880 грн (а. с. 111).

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів було відмовлено (а. с. 137-138).

Відповідно до копії розрахунку заборгованості про стягнення аліментів з ОСОБА_2 станом на грудень 2024 року заборгованість по аліментах відсутня (а. с. 176).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно з частиною першою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 посилався на те, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не дбає про неї.

Отже правовою підставою для позбавлення матері батьківських прав позивач визначив пункт 2 частини першої статті 164 СК України.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21, 06 березня 2024 року у справі № 150/137/23, від 20 березня 2024 року у справі № 405/5236/20).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі № 213/2822/21.

Судова практика у цій категорії справ є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та, залежно від обставин відповідної справи, вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте позивачем не надано належних, достатніх і допустимих доказів свідомого невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків без поважних на це причин, не встановлено винної поведінки ОСОБА_2 щодо ухилення від виховання доньки і свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Оскільки, відповідачка ОСОБА_2 бажає спілкуватись з дитиною, брати участь у її вихованні, активно заперечує проти позбавлення її батьківських прав та враховуючи поведінку сторін по справі, між якими існує особистий конфлікт, з огляду на необхідність забезпечення якнайкращих інтересів малолітньої дитини, зокрема в частині її права на спілкування з матір`ю та збереження зв`язків із сім`єю, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до відповідачки такого крайнього (виняткового) заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, адже фактів злісного нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо доньки, з урахуванням фактичних обставин справи, судом не встановлено, а позивачем не доведено.

Апеляційний суд вважає помилковою позицію суду першої інстанції про залишення поза увагою висновку органу опіки і піклування ВК Вінницької міської ради щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно доньки.

Статтею 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

На переконання колегії суддів, орган опіки і піклування при наданні висновку, врахував насамперед інтереси дитини, є повністю обґрунтованим та послідовним.

Апеляційний суд виснує, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували на наявність підстав для застосування стосовно ОСОБА_2 такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Із рішення суду першої інстанції не є зрозумілим, яким чином позбавлення батьківських прав матері сприятиме захисту інтересів дитини, а також у чому саме проявляється умисне злісне ухилення матері від виконання батьківських обов`язків з урахуванням постійного проживання в іншій країні.

У матеріалах справи відсутні докази застосування до ОСОБА_2 заходів впливу у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків з боку органів Національної поліції, органів опіки та піклування, суду, у тому числі притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, а також належні та допустимі докази вчинення нею домашнього насильства щодо дитини і притягнення до відповідальності за вчинення таких дій.

Колегія суддів наголошує, що метою позбавлення батьків їх батьківських прав є захист дитини та обмеження присутності у її житті того, із батьків, хто здатен заподіяти реальну непоправну шкоду її життю, здоров`ю та психологічному благополуччю, а не винесення формального судового рішення.

Судом апеляційної інстанції не встановлено негативного впливу матері на дитину, дитина проживає з батьком, спору щодо визначення місця проживання дитини між батьками немає.

З урахуванням встановлених обставин у цій справі, апеляційний суд виснує, що суд першої інстанції, дійшов передчасного висновку про задоволення позову з підстав нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо доньки, з якими закон пов`язує можливість позбавлення особи батьківських прав, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини в їх діях.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 1 816,80 грн понесених нею судових витрат зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Воловодівського Ігоря Васильовича в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відмовити.

Судові витрати, понесені ОСОБА_1 у суді першої інстанції, залишити за ним.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 816,80 грн (одна тисяча вісімсот шістнадцять грн 60 коп.), понесені нею у суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повна постанова складена 05 травня 2025 року.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді Л. О. Голота

С. Г. Копаничук