провадження № 22-ц/824/2035/2025
головуючий у суді І інстанції Ольшевська Д.О.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 року, ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року у справі за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лященко Аліни Михайлівни про стягнення витрат на правову допомогу, ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року у справі за клопотанням представника відповідача Приватного акціонерного товариства "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" адвоката Гутнік Ірини Володимирівни про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" про стягнення невиплаченої заробітної плати згідно контракту та інших належних сум при звільненні,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" про стягнення невиплаченої заробітної плати згідно контракту та інших належних сум при звільненні, за результатом розгляду якого просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 4 677 456,33 грн, з яких: 325 314,29 грн - частина заробітної плати за липень 2023 року; 1 538 142,04 грн - компенсація за невикористані дні відпустки; 402 000 грн - вихідна допомога при звільненні; 2 412 000 грн - середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за 6 місяців у відповідності до ст. 177 КЗпП України.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що працював у ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" (далі по тексту ПрАТ "АРЖК") на посаді Голови правління з 2 березня 2012 року до 31 липня 2023 року. Контрактом від 2 березня 2012 року, який кілька разів продовжувався, був встановлений розмір його заробітної плати та умови її виплати. Зокрема, 2 березня 2012 року між ПрАТ "АРЖК" та ОСОБА_1 був укладений трудовий договір (контракт) строком на 5 років, 15 лютого 2017 року дію контракту було продовжено до 2 березня 2022 року, 15 лютого 2022 року дію контракту було продовжено до 2 березня 2027 року. У розрахунковому листі від 31 липня 2023 року ПрАТ "АРЖК" нарахувало ОСОБА_1 суми, які не були фактично виплачені. ОСОБА_1 стверджував, що ПрАТ "АРЖК" неправильно розрахувало і не виплатило належні суми, зокрема, частину заробітної плати за липень 2023 року, компенсацію за невикористані дні відпустки та вихідну допомогу при звільненні. Розрахунок мав здійснюватись на підставі умов контракту.

Зокрема, згідно з абзацом 1 та 2 пункту 4.1. Контракту: "За виконання обов`язків, передбачених цим Контрактом, керівникові нараховується та виплачується заробітна плата, надбавки та додаткове матеріальне стимулювання в розмірі та на умовах, визначених внутрішніми нормативними актами щодо умов оплати праці та матеріального стимулювання, затвердженими Наглядовою радою". Керівнику встановлюється посадовий оклад у сумі 65,000 грн. У подальшому при зміні розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством України, розмір посадового окладу Керівника переглядається та встановлюється у сумі, кратній 60 розмірам мінімальних заробітних плат. Станом на 1 січня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати становив 6 700 грн відповідно до Закону "Про державний бюджет України на 2023 рік". Відтак заробітна плата повинна становити 6700 грн ? 60 = 402 000 грн. Призначення (обрання) та звільнення (припинення повноважень) Голови та членів Правління, затвердження умов трудових договорів (контрактів), а також встановлення розміру їх винагороди відноситься до виключної компетенції Наглядової ради Товариства. Позивач вважав, що Контракт детально визначав умови оплати праці, компенсації та інших виплат, які ПрАТ "АРЖК" повинно було нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за період його роботи та при звільненні. Позивач вказував на порушення ст. 47 та 116 КЗпП України, які зобов`язують роботодавця здійснити повний розрахунок зі звільненим працівником у день звільнення. Відсутність виплати належних сум, неправильні розрахунки та порушення термінів розрахунку ОСОБА_1 вважав порушенням своїх трудових прав, що і стало причиною звернення до суду за захистом порушених трудових прав.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" про стягнення невиплаченої заробітної плати згідно контракту та інших належних сум при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2 315 656,33 грн, з яких: 325 314,29 грн - частина заробітної плати за липень 2023 року; 1 538 142,04 грн - компенсація за невикористані дні відпустки; 399 000 грн - вихідна допомога при звільненні, 53 200 грн - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" на користь держави судовий збір у розмірі 13 420 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 1 липня 2024 року виправлено помилку, допущену в резолютивній частині рішенні Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 року в цивільній справі № 752/24412/23, викладено абзац 2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

"Стягнути з ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2 338 547,25 грн, з яких: 325 314,29 грн - частина заробітної плати за липень 2023 року; 1 538 142,04 грн - компенсація за невикористані дні відпустки; 402 000 грн - вихідна допомога при звільненні, 73 090,92 грн - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні".

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лященко А.М. про стягнення витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" про стягнення невиплаченої заробітної плати згідно контракту та інших належних сум при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 100 000 грн.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року клопотання представника відповідача ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" - адвоката Гутнік І.В. про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" про стягнення невиплаченої заробітної плати згідно контракту та інших належних сум при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" витрати на правничу допомогу в розмірі 85 242,78 грн.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями суду представник ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" - Гутнік І.В. звернулася до суду з апеляційними скаргами, в яких просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також просить скасувати додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лященко А.М. про стягнення витрат на правову допомогу та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року за клопотанням представника відповідача ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" адвоката Гутнік І.В. про розподіл судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви та стягнення з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 170 485,56 грн.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції помилково не застосовано п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону N° 1774 в частині щодо використання показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб ("ПМДПО"), як розрахункової величини для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників замість мінімальної заробітної плати ("МЗП").

Вказує, що судом першої інстанції не досліджено доказів та не встановлено обставин суперечливої поведінки позивача, а саме - визнання та застосування позивачем Закону №1774 у період з 1 січня 2017 по 31 березня 2023 року та нарахування заробітної плати у відповідності до нього.

Зазначає, що судом внаслідок наведених вище порушень також не досліджено та помилково не встановлено, що позивачу нараховано заробітну плату та інші суми, що підлягали до виплати при звільненні відповідно до Контракту та законодавства, а тому позов не підлягає задоволенню.

Звертає увагу, що з 1 січня 2017 року законодавець заборонив застосовувати для визначення розмірів посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат як розрахункову величину мінімальну заробітну плату; натомість, з 1 січня 2017 року для визначення таких виплат має використовуватись показник прожиткового мінімуму для працездатних осіб; така норма закону є імперативною та є нормою прямої дії, - тобто безпосередньо застосовується до спірних правовідносин і не потребує додаткового внесення змін до контрактів (у разі суперечності контракту та закону, застосовується закон); незастосування імперативних положень п. 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1774 фактично суперечило б ст. 68 Конституції України та принципу верховенства права як фундаментального принципу правової системи, на що також звертав увагу Верховний Суд у постановах від 10 січня 2024 року у справі № 501/4788/21, від 25 січня 2024 року у справі № 501/4789/21, від 14 лютого 2024 року у справі № 501/4698/21.

Вказує, що позивач, заперечуючи щодо застосування показника ПМПДО, сам затверджує обов`язковий до виконання товариством документ - новий штатний розпис (як додаток до Наказу № 09-ОД від 29 грудня 2016 року), яким встановлювались інші розміри посадових окладів Керівників (на основі ПМДПО) (Додаток 1 до відповіді на відзив).

Також вказує, що позивач, заперечуючи проти поширення дії Закону № 1774 на правовідносини по трудовому контракту, ніяким іншим чином не підтверджує належними доказами необхідність та підстави затвердження наказів й штатних розписів, якими встановлювалась розрахункова величина у виді ПМДПО, а тому подальше заперечення застосування до зазначених правовідносин цього Закону свідчить про недобросовісність та зловживання позивачем правами.

Звертає увагу, що позивачем нараховувалась та виплачувалась собі заробітна (у більшість періодів) на основі показника ПМПДО і позивач у порушення вимог законодавства здійснював надмірні нарахування (понад законодавчо встановлений розмір заробітної плати) на позабалансовому рахунку та виплачував такі суми нерегулярно (наприклад, у період з січня 2021 року по березень 2023 року позивач не здійснював будь-яких виплат).

Вказує, що позивач фактично перебрав на себе повноваження загальних зборів акціонерів щодо розподілу прибутку, адже у період з 2017 року по 2020 рік на нерегулярній основі здійснював собі надмірні виплати на підставі своїх же наказів (том 3, а.с. 39-49), де вказував, що такі виплати здійснюються нібито за рахунок отримання прибутку.

Вважає, що стягнення судом першої інстанції відповідних сум може призвести до порушення права власності відповідача та подвійного стягнення належних до виплати позивачу сум.

Звертає увагу, що суд не взяв до уваги, що відповідачем здійснено нарахування та виплату середнього заробітку за період з 1 по 4 серпня 2023 року, що визнавалось позивачем. Також судом помилково для розрахунку середнього заробітку за період затримки застосовано показник МЗП замість правильного показника ПМДПО.

Вважає, що суд першої інстанції без належного дослідження доказів і встановлення дійсних обставин, а також всупереч ст. 83 КЗпП прийняв за основу позицію позивача щодо розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки в сумі 1 538 142,04 грн.

Також просить долучити до матеріалів справи на стадії апеляційного провадження докази здійснення відповідачем оплати середнього заробітку за час вимушеної затримки, які на думку відповідача мають юридичне значення для прийняття законного обґрунтованого рішення у даній справі, оскільки судом першої інстанції не було належно досліджено обсяг позовних вимог.

Щодо оскарження додаткових рішень, то відповідач вказує, що судом при ухваленні додаткових рішень не було повідомлено відповідача про судовий розгляд.

Зазначає, що зі змісту додаткових рішень вбачається, що суд ухвалив додаткове рішення 1 не у судовому засіданні (як було ухвалено рішення по суті спору), а в порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи, що призвело до: порушення права відповідача бути повідомленим про дату, час та місце розгляду заяви про розподіл судових витрат, до порушення принципу змагальності сторін та до позбавлення права відповідача заперечити проти стягнення з нього витрат на правничу допомогу в судовому засіданні (враховуючи, що заява була розглянута без призначення судового засідання, відповідач подав свої заперечення вже після ухвалення судом додаткового рішення 1), та як наслідок, до порушення права відповідача на справедливий суд.

Вказує, що відхиляючи частково заяву відповідача про розподіл судових витрат, суд хоч і визнав обсяг правової допомоги необхідним та обґрунтованим, проте вказав, що судові витрати покладаються на позивача у розмірі, що є пропорційним стосовно відхилених позовних вимог, однак враховуючи наявність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача на основне рішення та скасування рішення, яким позовна заява ОСОБА_1 задоволена частково, відповідач вважає, що наявні підстави також для скасування і додаткового рішення 2 в частині щодо відмови у стягненні усієї суми судових витрат, та прийняття в цій частині нового рішення про задоволення заяви відповідача про розподіл судових витрат повністю та стягнення з позивача на користь відповідача всієї суми понесених останнім судових витрат (170 485,56 грн).

Звертає увагу, що в поданих 20 серпня 2024 року запереченнях відповідач зазначав, що заявлений позивачем розмір судових витрат не відповідає ст. 137 ЦПК України і судом не взято до уваги, що: розмір гонорару АО "Ревелін Інформейшн Груп" не відповідає ані ринковим умовам, ані складності справи та значенням справи для сторін та є надмірним для відповідача (що підтверджується додатком 2 до заперечень, з яких вбачається, що середні ринкові ціни є значно меншими); адвокатами АО "Ревелін Інформейшн Груп" було витрачено менше часу (53 години), аніж адвокатами АО "Арцінгер" (60,8 годин); заявлений до стягнення гонорар є фактично гонораром успіху.

Вважає, що судом не було надано й оцінки додатковій угоді № 27/11/23 від 27 листопада 2023 року до договору про надання правової допомоги № 821-07/06/2023 від 8 червня 2023 року, відповідно до якої оплата послуг за надання правової допомоги оплачується протягом 60 днів після набрання рішенням законної сили, що фактично свідчить про надання таких послуг на умові так званого "гонорару успіху", а тому у випадку недосягнення позитивного результату за наслідком розгляду справи в суді апеляційної та касаційної інстанції (за наявності), судові витрати не можуть бути стягнуті з відповідача.

Також не погоджуючись із вказаними рішеннями суду представник ОСОБА_1 - адвокат Лященко А.М. звернулась до суду з апеляційними скаргами, в яких просить змінити та доповнити мотивувальну частини рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 року, виклавши його із урахуванням аргументів, наведених у цій апеляційній скарзі. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 року в частині відмови в стягненні з ПрАТ "АРЖК" на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з 5 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути з ПрАТ "АРЖК" на користь ОСОБА_1 2 412 000 грн середнього заробітку за весь час затримки (за 6 місяців). Скасувати додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 . Скасувати додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким клопотання ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" про розподіл судових витрат залишити без задоволення.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що на усі види трудових договорів (включаючи і трудовий контракт) поширюються правила статті 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Звертає увагу, що судом не прийнято до уваги висновок експерта у галузі права та не зазначено підстав для його відхилення. Судом безпідставно взято до уваги надані відповідачем лист представника Міністерства економіки України від 19 вересня 2023 року №4707-05/50086-09, яким надано роз`яснення про застосування положень ЗУ від 6 грудня 2016 року № 1774-УІІІ та Закону України № 108 "Про оплату праці", та лист Голови комітету з питань соціальної політики та захисту прав ветеранів Верховної Ради України від 20 вересня 2023 року № 04-30/10- 2023/206355 (т. 2 а.с. 76-77). Оскільки такі документи не відповідають вимогам положень статей 77, 78 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів. У текстах даних листів зазначається про те, що вони не є офіційним тлумаченням норм законів.

Також вказує, що суд першої інстанції в рішенні суду не дослідив та не надав оцінку рішенню Печерського районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року у справі №757/36687/21-ц та Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", який набрав чинності 18 квітня 2020 року та розпорядження Кабінету Міністрів України на реалізацію цього Закону "Про деякі питання виплати заробітної плати та винагороди керівникам акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" від 29 квітня 2020 року № 479-р.

Звертає увагу, що суд першої інстанції не дослідив та не спростував посилання відповідача на правові висновки ВС. Посилання відповідача на правовий висновок, що викладений у постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 листопада 2020 року у справі №200/9195/19-а2 взагалі не повинні прийматись судом, оскільки це рішення не стосується норми права при виконанні умов трудового договору (контракту) з членом виконавчого органу акціонерного товариства, а стосується суддівської винагороди (фінансується з бюджету), тобто інших правовідносин. Отже, враховуючи що дія Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 6 грудня 2016 року N° 1774- УІІІ не розповсюджується на трудові правовідносини, тому доводи відповідача щодо нібито невірного розрахунку вихідної допомоги, компенсації невикористаної відпустки та середнього заробітку не повинні братись судом до уваги.

Наголошує, що суд першої інстанції не дослідив та не взяв до уваги Протоколи Загальних зборів ПрАТ "АРЖК", звіти Правління, звіти Наглядової ради та Ревізійної комісії, а також незалежних аудиторів з 2017 по 2023 роки. Вказаним доказами додатково підтверджувалось те, що розмір посадового окладу ОСОБА_1 , який був встановлений контрактом з 2012 року не змінювався.

Просить також скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 року в частині стягнення з ПрАТ "ПрАЖК" на користь ОСОБА_1 73 090,92 грн середнього заробітку за весь час затримки, оскільки такого розрахунку станом на день подання цієї апеляційної скарги так і не відбулось та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ПрАТ "АРЖК" на користь ОСОБА_1 2 412 000 грн середнього заробітку за весь час затримки (за 6 місяців).

Звертає увагу, що ПрАТ "АРЖК" позов не визнало повністю, навіть в тій частині, яку насправді не спростовують. Вказане також підтверджує умисні дії керівника щодо ухилення від розрахунку з позивачем.

Стосовно оскарження додаткових рішень суду першої інстанції вказує, що рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 року по суті спору ухвалено за результатами розгляду справи у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи, а тому додаткові рішення Голосіївського районного суду міста Києва відповідно до вимог ЦПК України мають ухвалюватись в такому ж порядку, що й первісне судове рішення. Однак, в порушення вказаного Голосіївський районний суд міста Києва розглянув заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу у відкритому судовому засіданні без повідомлення учасників справи.

Вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що витрати позивача підлягають зменшенню шляхом стягнення з відповідача пропорційно 50% витрат на правничу допомогу.

Звертає увагу, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 позовну заяву ОСОБА_1 до ПрАТ "АРЖК" про стягнення невиплаченої заробітної плати згідно контракту та інших належних сум при звільненні задоволено частково, а саме Голосіївським районним судом міста Києва задоволено три з чотирьох вимог повністю та четверту вимогу задоволено частково. У зв`язку із чим, цього ж дня на виконання договору надання правової допомоги №821-07/06/2023 від 8 червня 2023 року між сторонами було підписано акт №21/06/24 приймання-передачі наданих послуг від 21 червня 2024 року. Сторони (позивач та його представник) погодили гонорар АО за надання правової допомоги у справі № 752/24412/23 у розмірі 15% від ціни позову, а саме 701 618,45 грн.

Звертає увагу, що чинним законодавством України не заборонено встановлювати гонорар у фіксованому розмірі, його розмір не залежить від фактичної кількості витраченого часу.

Також звертає увагу, що фактично відповідач не заперечував проти задоволення заяви та відшкодування витрат на правову допомогу та розміру таких витрат, а тому заява ОСОБА_1 підлягала задоволенню.

Зазначає, що відповідачу підлягають до виплати максимум 97% вартості надання правничої допомоги щодо однієї із чотирьох позовних вимог, враховуючи, що відповідачем заявлено 170 485,56 грн, з яких 42 621,39 грн - 1 вимога, а тому витрати на професійну правничу допомогу відповідача становлять 41 342,74 грн. Крім того, виходячи із поданих відповідачем заяв по суті та решти документів позиція відповідача в більшості (95%) стосувалась першої заявленої вимоги позивача, а саме щодо правильності обрахунку самої заробітної плати за липень 2023. При цьому, вимозі, яка задоволена судом І інстанції частково, а саме стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні відповідач присвятив одну сторінку у відзиві на позовну заяву (стор. 10 відзиву на позовну заяву (Том 2 а.с. 31) та на підтвердження надав лист з держпраці, а також доказ щодо арешту на суми, що підлягали виплаті.

Вважає також, що судом І інстанції не було враховано, що сума заявлених судових витрат відповідача у розмірі 170 485,56 грн є суттєво завищеною та необґрунтованою.

12 вересня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від представника ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" - Гутнік І.В., в якому вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" задовольнити.

Зазначає, що положення п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII мають безпосередньо застосовуватись до спірних правовідносин, що підтверджується змістом п. З Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774, статті 94 КЗпП України, ст. 1, 20, 22 Закону України "Про оплату праці", а також висновками Верховного Суду щодо їх застосування (які мають враховуватись при розгляді справи відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Закон № 1774-VIII має імперативну силу та застосовується доусіх правовідносин, а не лише на правовідносини, що стосуються бюджетної сфери (державних підприємств, державних акціонерних товариств, таких, що фінансуються з бюджету). Найперше - сам Закон № 1774-VIII, актуальна пояснювальна записка віл 3 листопада 2016 року до доопрцьованого проекту Закону № 1774-VIII, як сам доопрацьований проект зазначеного Закону від 3 листопада 2016 року не передбачає будь-яких обмежень щодо застосування показника ПМДПО.

Звертає увагу, що практика Верховного Суду підтверджує, що Закон поширює свою дію на усі релевантні правовідносини незалежно від сфери (бюджетна чи приватна).

Вказує, що в експертному висновку зазначено, що такий підготовлений відповідно до Закону України "Про наукову та науково-технічну експертизу", однак об`єктами такої експертизи відповідно до ст. 5 цього закону можуть були лише: діючі об`єкти техніки (в тому числі військової) та промисловості, споруди, природні об`єкти тощо, стосовно яких виникає потреба отримати науково обґрунтовані експертні висновки; проекти, програми, пропозиції різного рівня, щодо яких необхідно провести науково обґрунтований аналіз і дати висновок про доцільність їх прийняття, впровадження, подальшого використання тощо.

15 жовтня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" від представника ОСОБА_1 - Лященко А.М. , в якому вона просить апеляційну скаргу ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" на додаткові рішення залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Зазначає, що апеляційна скарга ПрАТ "АРЖК" повністю присвячена незгоді апелянта із додатковими рішеннями суду І інстанції, тим самим жодним чином не вказує, які ж норми матеріального та/або процесуального права були порушенні.

Вказує, що твердження відповідача про незначну складність справи суперечить формальній логіці, а й позиції самого відповідача. В даній справі, представники відповідача вдавались до абсолютно нестандартних методів надання правничої допомоги, які, безумовно, не є властивими для звичайних трудових спорів незначної складності.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_3 та Лященко А.М. просили змінити та доповнити мотивувальну частини рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 року, виклавши його із урахуванням аргументів, наведених у цій апеляційній скарзі. Скасувати додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 . Скасувати додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким клопотання ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" про розподіл судових витрат залишити без задоволення.

Представник ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" - адвокат Тищенко А.В. просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Також просив скасувати додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 адвоката Лященко А.М. про стягнення витрат на правову допомогу та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року за клопотанням представника відповідача ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" адвоката Гутнік І.В. про розподіл судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви та стягнення з ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 170 485,56 грн.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача 325 314,29 грн - частини заробітної плати за липень 2023 року; 1 538 142,04 грн - компенсацію за невикористані дні відпустки; 402 000 грн - вихідної допомоги при звільненні та 73 090,92грн - середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за 6 місяців у відповідності до ст. 177 КЗпП України суд першої інстанції виходив із того, що при розрахунку заробітної плати позивача мають застосовуватись положення трудового контракту, а не норми Закону, оскільки зміни Наглядовою радою відповідача до умов трудового контракту ОСОБА_1 у відповідності до ЗУ від 06.12.2016 № 1774-VIII не вносились. Це означає, що розрахункова величина для визначення заробітної плати ОСОБА_1 повинна визначатись на підставі положень, зазначених у трудовому договорі, зокрема на підставі розділу 4 трудового контракту, а саме керівнику встановлюється посадовий оклад у сумі 65 000 грн. У подальшому, при зміні розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством України, розмір посадового окладу Керівника переглядається та встановлюється у сумі, кратній 60 (шістдесяти) розмірам мінімальних заробітних плат, встановлених чинним законодавством України.

Також суд вказав на те, що якщо розмір посадового окладу є меншим від передбаченого законодавством розміру мінімальної заробітної плати, середня заробітна плата розраховується з установленого розміру мінімальної заробітної плати на час розрахунку (п. 4 Порядку), а тому, оскільки кількість днів невикористаної відпустки становить 117 днів, сума компенсації за невикористані дні відпустки становить 1 538 142,04 грн.

Судом також встановлено, що вихідна допомога при звільненні ОСОБА_1 на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України становить середньомісячний заробіток відповідно до ст. 44 КЗпП України. Відповідно до трудового договору (контракту) з ОСОБА_1 розмір посадового окладу (заробітної плати) становить 60 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством, отже станом на 1 січня 2023 року розмір мінімальної заробітної плати становить 6 700 грн відповідно до Закону "Про державний бюджет України на 2023 рік". Відтак, заробітна плата становить 6 700 Х 60 = 402 000 грн.

Щодо середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд не врахував доводи відповідача про відсутність вини відповідача у здійсненні розрахунку з ОСОБА_1 з 1 серпня 2023 року по 4 березня 2023 року оскільки у товариства виникли технічні проблеми - збій програмного забезпечення у зв`язку із не наданням доказів та вказав, що в період з 1 серпня 2023 року по 4 березня 2023 року суд вбачає наявність порушення відповідачем вимог статті 116 КЗпП України, а отже за вказаний період необхідно застосувати положення ст. 117 КЗпП України.

Вважав, що за період затримки і здійсненні розрахунку при звільненні позивача з 1 серпня 2023 року по 4 серпня 2023 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 73 090,92 грн (18272,73 грн.*4).

Щодо періоду з 4 серпня 2023 року суд вказав, що відповідачем були надані докази, що виключають подальшу неправомірність дій Приватного акціонерного товариства "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів", пов`язаних із затримкою у здійснені розрахунку, оскільки платіжна інструкція була надіслана відповідачем до банківської установи 4 серпня 2023 року, при цьому, як встановлено судом, проведення фінансових операцій по виплаті ОСОБА_1 сум стало неможливе внаслідок проведення заходів на виконання вимог Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" та арештом майна у кримінальному провадженні №0000106 від 4 серпня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, зокрема арешт рахунків Приватного акціонерного товариства "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів".

А тому в задоволенні частини позову про стягнення середнього заробітку за час затримки у здійсненні розрахунку при звільненні з 5 серпня 2023 року суд відмовив.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, що 2 березня 2012 року укладений трудовий контракт між Публічним акціонерним товариством "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів", в особі голови Наглядової ради Подрезова С.О. та ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 23-28).

Підставою для укладення контракту є призначення ОСОБА_1 на посаду голови Правління публічного акціонерного товариства "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" на строк 5 років з 2 березня 2012 року по 3 березня 2017 року. Контракт регулює умови праці, обов`язки сторін, права сторін, умови матеріального забезпечення, відповідальність сторін, порядок вирішення спорів, а також умови припинення дії контракту. Зокрема, керівникові нараховується та виплачується заробітна плата, надбавки, та додаткове матеріальне стимулювання в розмірі та на умовах, визначених внутрішнім(и) нормативним(и) актом(ами) щодо умов оплати праці та матеріального стимулювання, затвердженими Наглядовою радою (далі - Положення).

Із наказу №1-К від 2 березня 2012 року вбачається, що ОСОБА_1 , керуючись Протоколом Установчих зборів Публічного акціонерного товариства "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" №1 від 16 лютого 2012 року, приступив до виконання обов`язків Голови правління цього товариства (т. 1, а.с. 33).

Додатковою угодою №1 до трудового контракту від 2 березня 2012 року від 15 лютого 2017 року, укладеною між Публічним акціонерним товариством "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" в особі голови наглядової ради Товариства Стецевича А.І. та ОСОБА_1 , встановлено строк дії Контракту до 2 березня 2022 року (т. 1, а.с. 29).

Додатковою угодою №2 до трудового контракту від 2 березня 2012 року від 15 лютого 2017 року, укладеною між Приватним акціонерним товариством "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" (Товариством) в особі уповноваженого члена Наглядової ради ПрАТ "АРЖК" Мілютіна А.Є. та ОСОБА_1 , встановлено строк дії Контракту до 2 березня 2027 року (т. 1, а.с. 30).

Із наказу №04-К-ЛК Приватного акціонерного товариства "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" від 31 липня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 було звільнено з посади Голови Правління ПрАТ "АРЖК" у зв`язку з ліквідацією товариства на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно зі ст. 44 КЗпП України ОСОБА_1 належить виплатити вихідну допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку, компенсацію за 117 днів невикористаної щорічної відпустки та здійснити остаточний розрахунок з урахуванням прожиткового мінімуму станом на 1 січня відповідного року, у відповідності до вимог п. 3 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII, у розмірі 60 ПМДГ передбачених його трудовим договором.

АТ "Ощадбанк" на підставі частини 11 статті 23 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" (т. 2, а.с 48) було зупинено фінансові операції клієнта ПрАТ "АРЖК" на суму 1 715 867,85 грн (платіжна інструкція № від 31 липня 2023 року, отримана банком 4 серпня 2023 року) та 1 540 476,66 грн (платіжна інструкція № від 31.07.2023, отримана банком 4 серпня 2023 року).

Крім того, 15 вересня 2023 року Голосіївським районним судом м. Києва клопотання прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва Бебич М.І. про арешт майна у кримінальному провадженні №0000106 від 4 серпня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України, задоволено та накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ), а саме НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", код банку (МФО) 305299, НОМЕР_3 , відкритий в АТ "ОЩАДБАНК", код банку (МФО) 300465; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_4 ), а саме НОМЕР_5 , відкритий в АТ КБ "ПРИВАТБАНК", код банку (МФО) 305299, НОМЕР_6 , відкритий в АТ "ОЩАДБАНК", код банку (МФО) 300465; Приватного акціонерного товариства "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" (юридична адреса: 01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 77, код ЄРДПОУ 38040228), а саме № НОМЕР_7 та НОМЕР_8 , відкриті в АТ "ОЩАДБАНК", код банку (МФО) 300465, у сумі 3 256 344 грн 51 коп. та заборонити здійснення будь-яких видаткових операцій на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_4 ) (т. 2, а.с. 49-60).

Ухвала слідчого судді від 15 вересня 2023 року Голосіївського районного суду м. Києва, вказана вище, 11 жовтня 2023 року на підставі постанови Київського апеляційного суду набрала законної сили (т. 2, а.с. 61-72).

Відомості про скасування арешту з вказаних рахунків станом на день винесення рішення судом першої інстанції в даній справі відсутні. Про наявність арешту на рахунках наголошувала представник відповідача у суді першої інстанції та стороною позивача суттєвих заперечень проти вказаного факту не надходило.

Як убачається із матеріалів справи, між сторонами не існує спору щодо перебування сторін у трудових відносинах, періоду перебування сторін у трудових відносинах, спору щодо наявності обов`язку відповідача провести розрахунок при звільненні, що включає заробітну плату за липень 2023 року, вихідну допомогу при звільненні, компенсацію за 117 днів невикористаних днів відпустки. При цьому між сторонами існує спір щодо розміру посадового окладу.

Так, позивач вважає, що станом на 01.01.2023 року розмір мінімальної заробітної плати становить 3700 грн, тому відповідно заробітна плата складає 60 розмірів МЗП, що становить 402000 грн.

Однак на переконання відповідача, розмір заробітку має обраховуватись не з урахуванням МЗП, а з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (далі ПМДПО), оскільки з 01.01.2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06.12.2016 року №1774-VІІІ.

Тобто, неузгодженість між сторонами обґрунтовується двома групами заперечень, а саме щодо наявності чи відсутності підстав для застосування Закон України №1774-VІІІ та щодо порядку затвердження Наглядовою радою змін стосовно обчислення розміру посадового окладу.

Перевіряючи доводи позивача та заперечення відповідача щодо визначення розміру посадового окладу з розрахунку 60 розмірів МЗП, чи 60 розмірів ПМДПО, колегія апеляційного суду враховує наступні обставини, докази у підтвердження наведених сторонами обставин та норми права, що регулюють відповідні правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці", заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про оплату праці" оплата праці за контрактом визначається за угодою сторін на підставі чинного законодавства, умов колективного договору і пов`язана з виконанням умов контракту.

Стаття 22 Закону України "Про оплату праці" передбачає, що суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективним договором.

Так, судом було встановлено, і ця обставина не заперечується, що трудові правовідносини виникли між позивачем, який був призначений головою Правління публічного акціонерного товариства "АРЖК" та публічним акціонерним товариством "АРЖК" в особі голови Наглядової ради Подрєзовим С.О. на підставі трудового контракту від 02.03.2012 року.

Відповідно до п. 1.2 Контракту, він є особливою формою трудового договору, на підставі якого виникають трудові відносини між керівником і товариством. У цьому ж пункті договору передбачено, що Кодекс законів України про працю, інші нормативні акти, що регулюють трудові правовідносини, поширюються на взаємовідносини сторін за цим контрактом.

Умови матеріального забезпечення керівника врегульовані у четвертому розділі Контракту. Відповідно до п. 4.1 цього Контракту визначено, що за виконання обов`язків, передбачених цим Контрактом, керівникові нараховується та виплачується заробітна плата, надбавки та додаткове матеріальне стимулювання в розмірі та на умовах, визначених внутрішнім нормативним актом щодо умов оплати праці та матеріального стимулювання голови Правління, заступників голови та членів Правління, які затверджені Наглядовою радою.

Відповідно до другого абзацу п. 4.1 Контракту передбачено, що за цим Контрактом керівнику встановлюється посадовий оклад у сумі 65 000 грн. У подальшому, при зміні розміру мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством України, розмір посадового окладу Керівника переглядається та встановлюється в сумі, кратній 60 (шістдесяти) розмірам мінімальних заробітних плат, встановлених чинним законодавством України (пункт 4.1. Контракту).

Як слідує із змісту другого абзацу, яке складається із двох речень, перше речення містить конкретно визначений розмір встановленого посадового окладу у сумі 65 000 грн, та дата реалізації відповідної норми Контракту прив`язується до дати укладення Контракту.

Друге речення містить умову щодо можливості перегляду посадового окладу Керівника та встановлення в сумі, кратній 60 (шістдесяти) розмірам мінімальних заробітних плат, встановлених чинним законодавством України.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що при розрахунку заробітної плати позивача мають застосовуватись положення трудового контракту, а не норми Закону, оскільки зміни Наглядовою радою відповідача до умов трудового контракту у відповідності до ЗУ від 06.12.2016 №1774-VIII не вносились. З урахуванням наведеного суд вважав, що розрахункова величина для визначення заробітної плати позивача повинна визначатись на підставі положень, зазначених у трудовому договорі, зокрема на підставі розділу 4 трудового контракту, а саме в сумі, кратній 60 (шістдесяти) розмірам мінімальних заробітних плат.

Однак такого висновку суд першої інстанції дійшов без встановлення обставин, яким чином було встановлено зміну посадового окладу з 65000 грн до 60 МЗП.

Так, одним із доводів позивача було те, що зміна розміру посадового окладу з 60 МЗП до 60 ПМДПО, яка передбачалась Законом України 1774-VIII, не була затверджена Наглядовою радою, як це застережено у п.п. 3.1.18 п. 3.1 щодо виключної компетенції Наглядової ради у Положенні про Наглядову раду ПАТ "АРЖК", затвердженому загальними зборами акціонерів цього товариства.

В той же час, матеріали справи не містять доказів затвердження Наглядовою радою і зміни розміру посадового окладу з 65 тисяч грн до 60 МЗП. Матеріали справи взагалі не містять доказів, чи вказівки на дату зміни посадового окладу з 65 тисяч грн до 60 МЗП, вказівки на Закон, відповідно до якого відбулась така зміна. Наявні у справі додатки до трудового контракту містять лише умови зміни терміну дії контракту. Жодних доказів щодо внесення змін до умов Контракту стосовно розміру посадового окладу немає. У матеріалах справи також відсутні взагалі докази щодо затвердження Наглядовою радою зміну розміру посадового окладу з 65 тисяч грн до 60 МЗП, не указано дати та підстави внесення таких змін.

У матеріалах справи наявний протокол №1 засідання Наглядової ради ПАТ "АРЖК" від 01.03.2012 року, яким було прийняте рішення про укладення трудового контракту з головою та членами правління ПАТ "АРЖК" терміном на 5 років з встановленням винагороди відповідно до принципів, закладених до бюджету ПАТ "АРЖК" на 2012 рік (а.с. 55, Т1), затверджено штатний розклад з визначенням голові Правління посадового окладу у розмірі 65 тисяч грн (а.с. 61, Т1).

До матеріалів справи (а.с. 67-77, Т1) позивачем були додані Положення про Правління ПАТ "АРЖК", затверджене загальними зборами акціонерів цього товариства станом на 2013 рік, та Положення про Наглядову раду ПАТ "АРЖК", затверджене загальними зборами акціонерів цього товариства станом на 2013 рік.

Із змісту розділу 3 Положення про Правління ПАТ "АРЖК" вбачається, що до компетенції правління, яке очолював позивач, були віднесені, зокрема, - попередній розгляд питань, що належать до компетенції Загальних зборів, підготовка цих питань для попереднього розгляду Наглядовою радою та/або Загальними зборами (п. 3.1.4).

Позивач за посадою був наділений правом вимагати скликання позачергових засідань Наглядової ради, приймати участь в засіданнях Наглядової ради з правом дорадчого голосу; приймати участь в Загальних зборах; затверджувати посадові інструкції працівників товариства.

Безпосередньо штатний розклад з визначенням голові Правління посадового окладу у розмірі 65 тисяч грн також був затверджений позивачем як головою Правління товариства.

Матеріали справи містять наказ №09-ОД від 29.12.2016 року "Про мінімізацію витрат", підписаний головою Правління ОСОБА_1., погодженого ОСОБА_6 , про застосування показника прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб, розмір якого встановлено чинним законодавством України для обліку нарахування і виплати заробітної плати голові Правління та заступнику голові Правління починаючи з першого кварталу 2017 року. Цього ж дня, а саме, 29.12.2016 року позивачем, як головою Правління товариства було затверджено штатний розпис, у яком встановлено посадовий оклад у розмірі 60 ПМДГ (згідно із приміткою до штатного розпису - прожитковий мінімум доходів громадян для працездатних осіб, встановлений законодавством) (а.с. 39-40, Т3).

30.11.2017 року позивачем ОСОБА_1 було підписано наказ №07-ОД "Про мінімізацію витрат", відповідно до якого головою Правління було наказано з 01 грудня 2017 року для цілей використання штатного розпису, обліку нарахування і виплати заробітної плати голові Правління та заступнику голови Правління - члену Правління, застосовувати показник прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб (ПМДГ), розмір якого встановлено чинним законодавством України станом на 01.05.2017 року.

У матеріалах справи (а.с. 42-47,Т.3) також наявні накази: №10-ОД від 20.12.2017 року, №08-ОД від 18.12.2018 року, №04-ОД від 29.03.2019 року, №05-ОД від 02.04.2019 року, №07-ОД від 01.08.2019 року та №09-ОД від 02.12.2019 року, які містять лише інформацію про виплату заробітної плати голові Правління та заступнику голови Правління - члену Правління враховуючи отримання прибутку за результатами діяльності товариства, і не містять інформацію щодо зміни порядку обчислення заробітної плати, тому до уваги колегією апеляційного суду не беруться.

Проте, 09.01.2023 року головою правління ОСОБА_1. було видано наказ 01-ОД про скасування з 31.03.2023 року дію наказів "Про мінімізацію витрат" від 29.12.2016 року №09-ОД та від 30.11.2017 року №07-ОД та про затвердження з 01.04.2023 року та введення в дію штатного розпису ПрАТ "АРЖК" в новій редакції відповідно до додатку №1. Згідно з цим додатком, затверджено штатний розпис, у якому посадовий оклад голові Правління визначено у розмірі 60 МЗП.

У матеріалах справи також наявний протокол №1 засідання правління ПрАТ "АРЖК" від 09.01.2023 року (а.с. 146, Т.1), відповідно до якого було прийняте рішення відновити нарахування заробітної плати керівництву відповідно до розміру, встановленого трудовими контрактами, затвердженими Наглядовою радою з головою Правління ОСОБА_1. від 03.2012 року.

08.05.2023 року головою ліквідаційної комісії було видано наказ №01-ОД_ЛК, яким були внесені зміни до штатного розпису (виведено п`ять штатних одиниць та введено одну штатну одиницю та затверджено штатний розпис в новій редакції, у якому посадовий оклад голови Правління визначено у розмірі 60 ПМДГ.

Аналіз наведених доказів з урахуванням доводів сторін щодо необхідності дотримання обов`язкового порядку затвердження зміни розміру заробітної плати голові Правління слідує, що так, внутрішніми актами товариства передбачено обов`язковий порядок затвердження розміру заробітної плати. Такий порядок був дотриманий в частині узгодження сторонами контракту, встановлення у штатному розписі та затвердження Наглядовою радою лише розміру окладу в сумі 65 тисяч грн.

Доказів, яким чином відбулася зміна посадового окладу з 65 тисяч грн до 60 МЗП до періоду 31.12.2016 року, матеріали справи не містять. Відповідні зміни до Контракту не вносились.

Матеріали справи містять докази встановлення посадового окладу у розмірі 60 ПМДПО шляхом видання наказів від 29.12.2016 року №09-ОД та від 30.11.2017 року №07-ОД та затвердження позивачем штатних розписів. Відповідні зміни до Контракту також не вносились.

Сторона позивача заперечує, що такі зміни до розміру посадового окладу 60 ПМДПО були затверджені Наглядовою радою, при цьому сторона позивача не надає жодних доказів, що зміна посадового окладу з 65 тисяч грн до 60 МЗП була затверджена Наглядовою радою.

З урахуванням наведеного, та враховуючи завдання цивільного судочинства, яким є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України) апеляційний суд вважає за можливим застосувати положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Так, у відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що не заперечується зі сторони відповідача та обставина, що до 31.12.2016 року позивач отримував заробітну плату у розмірі 60 МЗП. Однак після цієї дати відповідач визнає лише порядок обчислення посадового окладу у сумі 60 ПМДПО, при тому, що доведеним є встановлення з дотриманням усіх процедур, що визначені локальними правовими актами товариства, посадового окладу лише у сумі 65 тисяч грн. Тобто, хоч у матеріалах справи немає доказів затвердження Наглядовою радою розміру окладу у сумі 60 ПМДПО, однак відповідач такий розмір визнає.

Колегія апеляційного суду також не може взяти до уваги наявний у матеріалах справи експертний висновок №026-АНО/23 науково-правового дослідження, складеного 21.08.2023 року, який надає відповідь щодо наявності чи відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень Закону України 1774-VIII, в той час, як визначальним у цій справі було встановлено послідовність вчинення дій щодо внесення змін стосовно розміру посадового окладу.

Колегія апеляційного суду не вбачає підстав для надання оцінки доводам сторін щодо наявності чи відсутності підстав для застосування наведеного вище Закону, оскільки є встановленим сам факт, що стороною позивача були вчинені дії, які свідчать, що для обчислення посадового окладу було застосовано ПМДПО, що не суперечить загальноприйнятим нормам, якими врегульовано, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Апеляційним судом також враховано, що серед інших вимог позову у цій справі є вимоги щодо стягнення заробітної плати за липень 2023 року, коли діяв штатний розпис, яким визначено розмір посадового окладу 60 ПМДПО, та вихідна допомога при звільненні, яка на підставі ст. 44 КЗпП України виплачується у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Таким чином у відповідача виник обов`язок щодо сплати при звільненні заробітної плати за липень 2023 року та вихідну допомогу.

При цьому, на переконання апеляційного суду, судом першої інстанції помилково стягнуто з відповідача на користь позивача суми у більшому розмірі, аніж йому належали до сплати відповідно до ст. ст. 40, 44, 47, 83, 116, 117 КЗпП України.

Крім того, на думку колегії суддів, судом першої інстанції не враховано суперечливої поведінки позивача, а саме визнання та застосування ним положень Закону 1774-VIII протягом періоду з 1 січня 2017 року до 2023 року та заперечення цих обставин лише після звільнення з посади.

Позивач, заперечуючи щодо наявності обов`язкових підстав для застосування показника ПМПДО, сам затверджує обов`язковий до виконання товариством документ - новий штатний розпис (як додаток до Наказу № 09-ОД від 29 грудня 2016 року), яким встановлювались інші розміри посадових окладів Керівників (на основі ПМДПО) (додаток 1 до відповіді на відзив).

Так, позивачем 29 грудня 2016 року (напередодні набрання чинності Законом № 1774-VIII) було затверджено Наказ № 09-ОД (додаток 1 до відповіді на відзив), яким передбачалось з першого кварталу 2017 року для нарахування заробітної плати, зокрема, Голови Правління, застосовувати показник прожиткового мінімуму доходів громадян для працездатних осіб.

Таким чином, з 1 січня 2017 року було введено в дію новий штатний розпис, відповідно до якого заробітна плата позивача становила 60 ПМДО.

Наказом від 30 листопада 2017 року № 07-ОД "Про мінімізацію витрат" (додаток 1 до відповіді на відзив), підписаним позивачем, знову ж таки встановлено, що з 1 грудня 2017 року для цілей використання штатного розпису, обліку зарахування і виплати заробітної плати, зокрема, Голові Правління, застосовувати показник ПМДО, розмір якого визначено чинним законодавством України станом на 31 травня 2017 року.

Позивачем нараховувалась та отримувалась заробітна плата на основі показника ПМПДО.

У довідці Пенсійного фонду України форми ОК-7 за спірні періоди (2017 - 2023 роки) (т. 1 а.с. 98-99) зазначено про нарахування та виплату грошового забезпечення позивачем відповідно до прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Окрім цього, протоколом № 1 засідання Правління від 9 січня 2023 pоку, зокрема, додатком № 1 до цього протоколу (том 1, а.с. 146-148), підтверджується, що позивач був обізнаний про нарахування йому заробітної плати з урахуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Матеріалами справи встановлено, що відповідачем в день звільнення позивача (31 липня 2023 року) сформовано платіжну інструкцію № (том 1, а.с. 146-148) для здійснення розрахунку та надано письмове повідомлення відповідачу про нараховані та виплачені суми при звільненні у вигляді розрахункових листків за червень 2023 року та липень 2023 року (том 1, а.с. 121).

Заробітна плата за липень 2023 року була нарахована позивачу відповідно до законодавства, а заперечення позивача щодо її розміру, як і відповідний висновок суду базуються на незастосуванні п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VIII.

Матеріалами справи встановлено, що Головою ліквідаційної комісії ПрАТ "АРЖК" Притупом Ю.М. було здійснено перерахунок заробітної плати відповідача з урахуванням показника ПМДПО, що установлений на 1 січня відповідного календарного року, оскільки (починаючи з 2017 року), позивач здійснював нарахування собі заробітної плати з урахуванням нижчого показника ПМДПО, аніж було встановлено нормами законодавства (протягом всього періоду застосовував показник 1 684 грн, тоді як такий показник змінювався), що підтверджується розрахунковими листами ОСОБА_1 за червень 2023 року та за липень 2023 року (том 1, а.с. 121).

В той же час, колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги товариства про те, що стягнення суми невиплаченої частини заробітної плати може призвести до порушення права власності відповідача та подвійного стягнення належних до виплати позивачу сум з урахуванням наступного.

Так, як зазначено вище, відповідачем в день звільнення позивача (31 липня 2023 року) сформовано платіжну інструкцію № від 31 липня 2023 року (том 1, а.с. 181) для здійснення розрахунку та надано письмове повідомлення відповідачу про нараховані та виплачені суми при звільненні у вигляді розрахункових листків за червень 2023 року та липень 2023 року (том 1, а.с. 121).

В той же час, як зазначає сторона відповідача та підтверджується матеріалами справи, фактичне перерахування всіх грошових сум, належних позивачу при звільненні (вказаних у розрахунковому листі), було об`єктивно неможливо здійснити, оскільки обслуговуючим відповідача банком як суб`єктом первинного фінансового моніторингу відповідно до Закону України від 6 грудня 2019 року № 361-ІХ "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" було проведено перевірку та на підставі цього Закону зупинено фінансові операції відповідача, пов`язаних з виплатою позивачу належних грошових коштів за платіжною інструкцією від 31 липня 2023 року (Т. 2, а.с. 48).

У подальшому, як також вбачається із матеріалів справи, вказані грошові кошти, належні позивачу до виплати за розрахунковими листами, були заарештовані судом як речові докази у кримінальному провадженні № 0000106 від 4 серпня 2023 року, із кваліфікацією діянь відповідачів за ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України, а також слідчим суддею заборонено здійснювати будь-які виплати на користь відповідачів (відповідну ухвалу слідчого судді залишено без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року) (том 2, а.с. 61-72).

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 1 ст. 175 КПК України передбачено, що ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Отже, вказані факти та докази підтверджують, що товариством не було здійснено, а працівником не було отримано повного розрахунку.

Так, як вбачається із матеріалів справи, розмір заробітної плати позивача як у червні 2023 року, так і в липні 2023року був незмінними та становив 161 040 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення частина заробітної плати за липень місяць у розмірі 161 040 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Відповідно до п. 2 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Згідно з п. 7 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий періоді на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.

Враховуючи те, що позивач був звільнений з посади голови Правління 31 липня 2023 року, то періодом за який обраховується середня заробітна плата є липень 2022 року - червень 2023 року (останній місяць, що передує місяцю здійснення виплати).

Відповідно до розрахункового листка ОСОБА_1 за липень 2023 року позивачу підлягає до виплати 595 569,78 грн компенсації за 117 днів невикористаної відпустки (1 857 974,55 (сума заробітної плати за останній рік роботи)/365*117 к.д.).

Як вбачається із матеріалів справи, враховуючи ліквідацію ПрАТ "АРЖК", трудові відносини з ОСОБА_1 були припинені на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Стаття 44 КЗпП України передбачає обов`язок роботодавця при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст. 40, п. 6 ч. 1 ст. 41 цього Кодексу, виплатити працівникові вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Відповідно до абз. 2 п. 2 розділу II Порядку, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

При розрахунку заробітної плати позивача ПрАТ "АРЖК" підлягає застосуванню розмір розрахункової величини ПМДПО, що станом на 1 січня 2023 року становив 2 684 грн, а тому розмір заробітної плати позивача як у червні 2023 року, так і в липні 2023 року був незмінними та становив 161 040 грн (60 розмірів ПМДПО).

З наведеного слідує, що середній місячний заробіток, а відтак, і вихідна допомога, становить 161 040 грн.

Отже, саме такий розмір вихідної допомоги, належить до виплати позивачу.

Крім того, у зв`язку із несвоєчасною виплатою всіх сум належних при звільненні позивачу, з відповідача також підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Частиною першою статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлено статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Враховуючи п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Так, матеріалами справи встановлено, що відповідачем було прийнято низку наказів, спрямованих на виплату позивачу сум у розмірі середнього заробітку за період затримки, а саме: Наказ № 08-ОД-ЛК від 2 серпня 2023 року; Наказ № 09-ОД-ЛК від 3 серпня 2023 року; Наказ № 10-ОД-ЛК від 4 серпня 2023 року (том 5, а.с. 42,43, 44).

Крім того, відповідачем здійснено відповідну виплату сум на підставі таких наказів у розмірі 22 545,60 грн, що визнавалось позивачем.

В той же час, як вже було встановлено вище, відповідачем до винесення ухвали слідчого судді від 15 вересня 2023 року Голосіївського районного суду м. Києва про арешт рахунків сторін так і не було проведено розрахунок з позивачем, а тому на переконання колегії суддів з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 5 серпня 2023 року (наступний день після виплати позивачу сум у розмірі середнього заробітку за період затримки) по 15 вересня 2023 року (ухвала Голосіївського районного суду м. Києва про арешт рахунків сторін) у розмірі 224 706,90 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача звільнено із займаної посади 31 липня 2023 року.

Так, останніми 2 місяцями перед звільненням позивача є червень та липень 2023 року, 43 робочих дні.

Як вбачається із матеріалів справи, середньоденна заробітна плата позивача складала 7 490,23 грн (161 040 грн*2/43). 5 серпня 2023 року по 15 вересня 2023 року (30 днів). Таким чином сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 224 706,90 грн (7 490,23*30) та підлягає стягненню з відповідача у зв`язку із несвоєчасною виплатою всіх належних позивачу сум при звільненні.

Відтак рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 стягнувши з ПАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 142 356 грн 68 коп., з яких: 161 040 грн - частина заробітної плати за липень 2023 року; 595 569 грн 78 коп. - компенсація за невикористані дні відпустки; 161 040 грн - вихідна допомога при звільненні, 224 706 грн 90 коп. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина перша, сьома статті 141 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таким чином позивач звільнений від сплати судового збору.

Згідно з ч. 3 ст. 6 ЗУ "Про судовий збір", за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання позову до суду майнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі: 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи із граничного розміру судового збору за даного предмету позову, підлягав сплаті граничний розмір судового збору у сумі 13 420 грн.

Згідно з п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Отже, під час звернення до апеляційного суду підлягав сплаті судовий збір за вимоги майнового характеру у розмірі 20 130 грн (13 420 грн*1,5= 20 130 грн).

Таким чином, за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції підлягав сплаті судовий збір у загальному розмірі 33 550 грн (20 130 грн+13 420 грн).

Оскільки позовні вимоги були задоволені частково, а саме на 24,42%, що становить 8 192,91 грн (33 550*24,42/100) і позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідач має доплатити зазначені кошти в бюджет замість позивача.

При зверненні до суду із апеляційною скаргою, відповідачем було правильно сплачено судовий збір у розмірі 20 130 грн.

За наслідками розгляду справи, апеляційну скаргу відповідача було задоволено на 75,58 %, що складає 15 214,25 грн судового збору (20 130*75,58), а тому такий судовий збір підлягає відшкодуванню державою.

Таким чином слід компенсувати за рахунок держави ПАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 7 021 грн 34 коп. (15 214,25 грн-8 192,91 грн).

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 та ПАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року у справі за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лященко А.М. про стягнення витрат на правову допомогу та апеляційної скарги ОСОБА_1 та ПАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" на додаткове рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року у справі за клопотанням представника відповідача ПАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" - адвоката Гутнік І.В. про розподіл судових витрат у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, стороною позивача у першій заяві по суті спору було заявлено у суді першої інстанції про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції, однак не вказано розмір таких витрат (а.с. 11, Т.1).

26 червня 2024 року представник позивача адвокат - Лященко А.М. звернулась до суду із клопотанням про відшкодування витрат на правничу допомогу, за яким вона просила стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат на правову допомогу в розмірі 701 618,45 грн.

Так, зі змісту клопотання вбачається, що позивач просила стягнути судові витрати з ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" за надання правничої допомоги на суму, що складає 15% від ціни позову. Сторона позивача обґрунтовувала свої вимоги тим, що за договором про надання правової допомоги від 8 червня 2023 року його представником було підготовлено позовну заяву про стягнення заборгованості за заробітною платою, а також подальші процесуальні документи, включаючи клопотання про долучення доказів і письмові пояснення. Адвокат брав участь у судових засіданнях, забезпечуючи представництво інтересів клієнта, а також регулярно подавав додаткові документи, що підтверджують правову позицію позивача. Вказане підтверджується витягом з договору про надання правової допомоги №821-07/06/2023 від 8 червня 2023 року, додатковою угодою до цього договору та актом приймання-передачі наданих послуг від 21 червня 2024 року, що свідчить про належне виконання адвокатом своїх обов`язків у рамках надання кваліфікованої правової допомоги.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 надавалась правова допомога Адвокатським об`єднанням "Ревелін інформейшн груп", в особі керуючого партнера - адвоката Лященко А.М., що вбачається з договору 821-07/06/2023 про надання правової допомоги, укладеного 8 червня 2023 року між Адвокатським об`єднанням "Ревелін інформейшн груп", яке виступає як виконавець (Об`єднання), і ОСОБА_1 , який виступає як клієнт.

Згідно з умовами договору, адвокатське об`єднання зобов`язується надавати Клієнту юридичну допомогу, зокрема, представляти його інтереси у справах щодо стягнення заробітної плати та інших належних сум при звільненні. Адвокатське об`єднання також бере на себе обов`язок надавати правову допомогу в будь-яких інших питаннях, які можуть виникнути в процесі захисту інтересів Клієнта.

27 листопада 2023 року між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням "Ревелін Інформейшн Груп" в особі керуючого партнера Лященко Аліни Михайлівни було укладено додаткову угоду №27/11/23 до Договору про надання правової допомоги №821-07/06/2023 від 8 червня 2023 року. Ця угода передбачає встановлення гонорару адвокатського об`єднання за комплексний супровід судової справи №752/24412/23 у розмірі 15% від ціни позову, а саме 701 618,45 гривень. Оплата гонорару повинна бути здійснена Клієнтом протягом 60 днів після набрання законної сили рішенням суду.

Акт №21/06/24 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 821-07/062023 від 8 червня 2023 від 21 червня 2024 року був підписаний між ОСОБА_1 (Клієнт) та адвокатським об`єднанням "Ревелін Інформейшн Груп" в особі керуючого партнера Лященко Аліни Михайлівни. Даний акт засвідчує факт надання та прийняття професійної правової допомоги, що включає захист прав та інтересів Клієнта у Голосіївському районному суді міста Києва у справі №752/24412/23 щодо стягнення невиплаченої заробітної плати та інших належних сум при звільненні. Вартість наданих послуг становить 15% від суми позову, що дорівнює 701 618,45 гривень. Акт підтверджує, що адвокатське об`єднання виконало свої зобов`язання за договором, а Клієнт прийняв ці послуги в повному обсязі.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Лященко А.М. про стягнення витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" про стягнення невиплаченої заробітної плати згідно контракту та інших належних сум при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 100 000 грн.

Задовольняючи частково клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції оцінюючи розмір витрат на оплату послуг адвоката, який становлять 701 618,45 гривень на предмет їх відповідності критеріям, визначеним ч. 3 ст. 141 ЦПК України, звернув увагу на його непропорційність предмету спору, невідповідність складності справи та витраченому адвокатом часу, а тому вважав за належне стягнути з відповідача витрати у розмірі 100 000 грн,

Також, як вбачається із матеріалів справи, стороною відповідача було заявлено у суді першої інстанції про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 14 000 Євро (а.с. 37, Т.2), отже стороною відповідача дотримано вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України.

26 червня 2024 року представник відповідача адвокат - Гутнік І.В. звернулась до суду із клопотанням про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 170 485,56 грн (а.с.40-70, Т.9).

Так, зі змісту клопотання вбачається, що ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів", в особі свого представника, звернулося до суду з вимогою про стягнення з ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 170 485,56 грн. Як вказано, що ці витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги під час судового розгляду справи. Відповідач аргументував свої вимоги тим, що витрати на юридичні послуги були реально понесені і документально підтверджені в ході процесу.

За положеннями ч. 8 ст. 141 ЦПУК України Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, стороною відповідача було надано в якості доказів понесення витрат на правничу допомогу: деталізацію наданої правової допомоги у справі від 26 червня 2024 року; платіжну інструкцію від 25 серпня 2023 року на суму 293 204,16 грн; акт про виконання договору про надання правничої допомоги № 3431 від 28 липня 2023 року; договір про надання правничої допомоги № 3431 від 28 липня 2023 року укладений між АО "Арцінгер" та ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів"; додаткову угоду № 1 від 28 липня 2023 року до договору про надання правничої допомоги № 3431 від 28 липня 2023 року; додаткову угоду № 2 від 22 грудня 2023 року до договору про надання правничої допомоги № 3431 від 26 липня 2023 року; додаткову угоду № 3 від 29 лютого 2024 року до договору про надання правничої допомоги № 3431 від 28 липня 2023 року; додаткову угоду № 4 від 19 червня 2024 року до договору про надання правничої допомоги № 3431 від 28 липня 2023 року; рахунок-фактуру № 3431/02-1 від 23 серпня 2023 року на суму 293 204,16 грн; деталізацію суми рахунку; акт від 25 червня 2024 року про виконання договору про надання правничої допомоги № 3431 від 28 липня 2023 року; докази направлення клопотання з додатками стороні позивача (а.с. 46-70,Т.9).

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року клопотання представника відповідача ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" - адвоката Гутнік І.В. про розподіл судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" про стягнення невиплаченої заробітної плати згідно контракту та інших належних сум при звільненні задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" витрати на правничу допомогу в розмірі 85 242,78 грн.

Задовольняючи частково клопотання відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, а саме у розмірі 85 242,78 грн, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені на 50%, під час розгляду справи відповідач користувався послугами адвокатів АО "Арцінгер" і зазнав витрат у розмірі 170 485,56 грн, пов`язаних із розглядом цієї справи. Суд визнав обсяг правової допомоги необхідним та обґрунтованим, тому вважав, що понесені відповідачем судові витрати мають бути компенсовані позивачем пропорційно до відхилених позовних вимог та вважав, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 85 242,78 грн, що становить 50% від заявленої суми судових витрат.

З урахуванням того, що за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, тому додаткові рішення суду першої інстанції також підлягають скасуванню.

Щодо клопотання відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Виходячи зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як свідчать матеріали справи, відповідачу ПрАТ "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" надавалась правова допомога Адвокатським об`єднанням "Арцінгер", що вбачається з договору про надання правової допомоги № 3431, укладеного 28 липня 2023 року між Адвокатським об`єднанням "Арцінгер", яке виступає як виконавець (Об`єднання), і Приватним акціонерним товариством "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів", яке виступає як клієнт.

Встановлено, що цей договір стосується надання правової допомоги клієнту. Згідно з договором Об`єднання зобов`язується представляти інтереси клієнта в судах України, включаючи всі інстанції та юрисдикції, а також виконувати інші процесуальні дії, необхідні для захисту інтересів клієнта.

Договір визначає, що розмір винагороди (гонорару) за надання правової допомоги Об`єднанням клієнту встановлюється додатковою угодою, яка підписується сторонами і є невід`ємною частиною договору.

Згідно з умовами додаткової угоди 1 від 28 липня 2023 року до договору про надання правової допомоги № 3431 від 28 липня 2023 року, за представництво та захист інтересів Клієнта у суді першої інстанції, розмір гонорару, який Клієнт повинен сплатити Об`єднанню, становить 488 673,60 грн.

Відповідно до платіжної інструкції відповідач здійснив переказ на рахунки об`єднання в розмірі 293 204,16 грн, що, відповідно до призначення платежу, є юридично-консультаційні послуги згідно з п. 2.2. (і) додаткової угоди 1 до договору про надання правової допомоги №3431 від 28 липня 2023 року.

Акт від 25 червня 2024 року про виконання договору про надання правової допомоги №3431 від 28 липня 2023 року, складений Адвокатським об`єднанням "Арцінгер", повідомляє про надання правової допомоги Приватному акціонерному товариству "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" у справі, що розглядається в Голосіївському районному суді міста Києва. У документі зазначено, що правова допомога включала аналіз матеріалів справи, складання процесуальних документів, участь у судових засіданнях та інші юридичні послуги. Загальна вартість наданої допомоги становить 142071,30 грн. Види правової допомоги, зазначені в акті: аналіз матеріалів справи, документів, наданих іншими учасниками справи; складання, підписання та подання до Голосіївського районного суду міста Києва документів, в тому числі, але не виключно, заяв по суті справи (зокрема, але не обмежуючись, відзиву на позовну заяву, заперечень на відповідь на відзив), клопотань, інших заяв з процесуальних питань; формування додатків до заяв по суті справи (зокрема, але не обмежуючись, відзиву на позовну заяву, заперечень на відповідь на відзив), клопотань, інших заяв з процесуальних питань; участь у судових засіданнях в Голосіївському районному суді міста Києва; складання додаткових процесуальних документів для судових засідань.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що стороною відповідача надано належні докази понесення витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 170 485,56 грн.

В той же час, у апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 посилається на не співмірність таких витрат.

Так, позивач вказує, що судом першої інстанції не було враховано, що сума заявлених судових витрат відповідачем у розмірі 170 485,56 грн є суттєво завищеною та необґрунтованою з огляду на те, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою про стягнення невиплаченої заробітної плати згідно трудового контракту та інших належних сум при звільненні задля захисту своїх прав та інтересів саме через неправомірні дії відповідача, які полягали у безпідставній невиплаті заробітної плати та інших належних сум при звільненні.

Зазначає, що відповідно до акта від 25 червня 2024 року про виконання договору про надання правової допомоги №3431 від 28 липня 2023 року ПрАТ "АРЖК" у справі №752/24412/23 надано такі види правової допомоги: розробку правової позиції та процесуальної стратегії, аналіз матеріалів справи, документів, наданих іншими учасниками справи, складання, підписання та подання заяв по суті та клопотань та заяв, формування додатків до вище перелічених заяв, участь у судових засіданнях та складання процесуальних документів.

Позивач зазначає та колегія судів погоджується із такими доводами, що виокремлення самостійного виду адвокатської послуги як "аналіз матеріалів справи" є необґрунтованим, оскільки предмет у цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, враховуючи, що всі докази по справі наявні в оригіналі у відповідача, відповідно останній у повній мірі був обізнаний про усі посилання позивача на внутрішні документи ПрАТ "АРЖК", а тому обсяг і складність процесуальних документів відповідача не є значним.

Більше того, як і визначив відповідач в додатковій угоді №4 в провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебуває ще 3 справи, за участю сторін.

Позивач наголошує, що у всіх трьох справах, що перебувають(ли) на розгляді в Голосіївському районному суді міста Києва, а також у справі, що перебуває на розгляді в Господарському суді міста Києва у відповідача незмінна правова позиція та процесуальна стратегія, одні і ті ж самі докази (додатки), що долучені відповідачем до процесуальних документів та інших заяв/клопотань, ті ж самі посилання на норми матеріального права та ті ж самі посилання на практику Верховного Суду.

Враховуючи зазначене вказує, що відповідач не потребував значного часу (60,8 годин) для вивчення та аналізування матеріалів справи, розробки правової позиції та стратегії, а тому заявлена відповідачем сума витрат на правову допомогу є необґрунтовано завищеною.

Колегія суддів погоджується із такими доводами апеляційної скарги та вважає, що витрати на правничу допомогу понесені відповідачем у суді першої інстанції не співмірні із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому мають бути зменшені із 170 485,56 грн до 100 000 грн.

Крім того, оскільки за результатом розгляду апеляційних скарг, позов було задоволено на 24,42 % та відмовлено в задоволенні решти позовних вимог, які складають 75,58%, тому витрати на правничу допомогу понесені відповідачем у суді першої інстанції підлягають до стягнення з позивача з урахуванням задоволених вимог апеляційної скарги у розмірі 75 580 грн (100 000 грн*75,58%/100).

Щодо клопотання позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.

Як свідчать матеріали справи, позивачу ОСОБА_1 надавалась правова допомога Адвокатським об`єднанням "Ревелін інформейшн груп", в особі керуючого партнера - адвоката Лященко А.М., що вбачається з договору 821-07/06/2023 про надання правової допомоги, укладеного 08.06.2023 року між Адвокатським об`єднанням "Ревелін інформейшн груп", яке виступає як виконавець (Об`єднання), і ОСОБА_1 , який виступає як клієнт.

Згідно з умовами договору, адвокатське об`єднання зобов`язується надавати Клієнту юридичну допомогу, зокрема, представляти його інтереси у справах щодо стягнення заробітної плати та інших належних сум при звільненні. Адвокатське об`єднання також бере на себе обов`язок надавати правову допомогу в будь-яких інших питаннях, які можуть виникнути в процесі захисту інтересів Клієнта.

27.11.2023 року між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням "Ревелін Інформейшн Груп" в особі керуючого партнера Лященко Аліни Михайлівни було укладено додаткову угоду №27/11/23 до Договору про надання правової допомоги №821-07/06/2023 від 8.06.2023 року. Ця угода передбачає встановлення гонорару адвокатського об`єднання за комплексний супровід судової справи №752/24412/23 у розмірі 15% від ціни позову, а саме 701 618,45 гривень. Оплата гонорару повинна бути здійснена Клієнтом протягом 60 днів після набрання законної сили рішенням суду.

Акт №21/06/24 приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 821-07/062023 від 08.06.2023 від 21.06.2024 був підписаний між ОСОБА_1 (Клієнт) та адвокатським об`єднанням "Ревелін Інформейшн Груп" в особі керуючого партнера Лященко Аліни Михайлівни. Даний акт засвідчує факт надання та прийняття професійної правової допомоги, що включає захист прав та інтересів Клієнта у Голосіївському районному суді міста Києва у справі №752/24412/23 щодо стягнення невиплаченої заробітної плати та інших належних сум при звільненні. Вартість наданих послуг становить 15% від суми позову, що дорівнює 701 618,45 гривень. Акт підтверджує, що адвокатське об`єднання виконало свої зобов`язання за договором, а Клієнт прийняв ці послуги в повному обсязі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що стороною позивача надано належні докази понесення витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 701 618,45 грн.

В той же час, у апеляційній скарзі відповідач також посилається на не співмірність таких витрат.

Так, відповідач вказує, що розмір витрат позивача на правову допомогу не відповідає складності справи, оскільки належить до категорії трудових спорів, є неспівмірним зі складністю наданих адвокатом послуг та їх обсягом.

Вказує, що розмір гонорару АО "Ревелін Інформейшн Груп" не відповзає ані ринковим умовам, ані складності справи та значенням справи для сторін та є надмірним для відповідача (що підтверджується додатком 2 до заперечень, з яких вбачається, що середні ринкові ціни є значно меншими); адвокатами АО "Ревелін Інформейшн Груп" було витрачено менше часу (53 години), аніж адвокатами АО "Арцінгер" (60,8 годин); заявлений до стягнення гонорар є фактично гонораром успіху.

Так, сторона відповідача вказує, що адвокат Лященко Л.М. є представником ОСОБА_1 щонайменше в двох цивільних - №752/14743/23, № 752/24412/23 та одній господарській справі - № 910/13745/23, що за своєю суттю є майже ідентичними з однаковою доказовою базою та напрацьованими аргументами, адже стосуються питання правильності нарахування заробітної плати ОСОБА_1 під час перебування на посаді Голови правління ПрАТ "АРЖК" та застосування ідентичних норм права.

Зазначає, що адвокат Лященко Л.М. також здійснює представництво і іншого колишнього члена правлінні ПрАТ "АРЖК" у двох ідентичних цивільних справах (№ 752/14733/23 та № 752/24791/23 ). І загальна сума гонорару за ведення 5 справ, де обсяг доказів, зміст аргументів, правова позиція є ідентичними становить 4 180 908 грн (з яких лише сукупно 300 000 грн за супровід господарської справи № 910/13745/23), тоді як ціна цивільних спорів становить 25 872 718,08 грн.

Колегія суддів погоджується із такими доводами апеляційної скарги та вважає, що витрати на правничу допомогу понесені позивачем у суді першої інстанції не співмірні із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому мають бути зменшені із 701 618,45 грн до 200 000 грн.

Крім того, оскільки за результатом розгляду апеляційних скарг, позов було задоволено на 24,42 %, тому витрати на правничу допомогу понесені позивачем у суді першої інстанції підлягають до стягнення з відповідача з урахуванням задоволених позовних вимог у розмірі 48 900 грн (200 000 грн*24,42%/100).

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином за рахунок позивача підлягають відшкодуванню відповідачеві у відповідності до ч. 10 ст. 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу, понесені відповідачем у суді першої інстанції у розмірі 26 680 грн (75 580 грн-48 900 грн).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 року задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 21 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 142 356 (один мільйон сто сорок дві тисячі триста п`ятдесят шість) грн 68 коп., з яких: 161 040 (сто шістдесят одна тисяча сорок) грн - частина заробітної плати за липень 2023 року; 595 569 (п`ятсот дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) грн 78 коп. - компенсація за невикористані дні відпустки; 161 040 (сто шістдесят одна тисяча сорок) грн - вихідна допомога при звільненні, 224 706 (двісті двадцять чотири тисячі сімсот шість) грн 90 коп. - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Додаткові рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 серпня 2024 року у справі скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" () витрати на правничу допомогу понесені в суді першої інстанції у розмірі 26 680 (двадцять шість тисяч шістсот вісімдесят) грн.

Компенсувати за рахунок держави Приватному акціонерному товариству "Агентство по рефінансуванню житлових кредитів" () судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 7 021 (сім тисяч двадцять одну) грн 34 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба