Справа № 196/449/25
№ провадження 2-з/196/4/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2025 с-ще Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області в особі судді Костюкова Д.Г., розглянувши у приміщенні суду в с-щі Царичанка в порядку письмового провадження заявупозивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану представником позивача адвокатом Щербиною Максимом Володимировичем,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Щербина М.В., звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області із заявою про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Царичанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), орган опіки та піклування в особі Царичанської селищної ради, Слобожанський відділ виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини.

В обґрунтування заяви зазначив, що на підставі судового наказу №196/1173/20 провадження 2-н/196/58/2020, який видано 04.11.2020 року Царичанським районним судом Дніпропетровської області про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, було відкрито виконавче провадження за №77135476 від 08.02.2025, відповідно до якого на сьогоднішній день з позивача проводиться стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. У зв`язку з тим, що до Царичанського районного суду подано позовну заяву про виключення відомостей про позивача як батька з актового запису про народження дитини та визнання таким, що не підлягає виконанню судовий наказ №196/1173/20, виданий 04.11.2020 року Царичанським районним судом Дніпропетровської області, просить зупинити стягнення аліментів на утримання дити по ВП №77135476.

Враховуючи те, що позивачем оспорюється батьківство, а також з метою недопущення порушення матеріальних прав ОСОБА_1 , просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення відрахувань із доходів ОСОБА_1 у розмірі 1/4 частини за судовим наказом №196/1173/20 від 04.11.2020 та вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони накладення арешту на кошти та рахунки ОСОБА_1 за спірним судовим наказом №196/1173/20 від 04.11.2020.

Згідно із положеннями ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд, дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали справи, вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За змістом частини 2 статті 149ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Положеннями статті 150 ЦПК України визначені види забезпечення позову та зазначається, що позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У пунктах 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про виключення відомостей як про батька з актового запису про народження дитини. Підставою для позову визначено відсутність кровного споріднення ОСОБА_1 та дитини, на утримання якої стягуються аліменти за судовим наказом, виданого Царичанським районним судом Дніпропетровської області 04.11.2020 у справі №196/1173/20.

Отже, матеріали справи дійсно свідчать про наявність спору між сторонами.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» визначено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідно до приписів пункту 9 статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з засад судочинства.

Згідно з ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Метою вирішення питання про зупинення виконання судового рішення є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала відповідне клопотання, інших осіб, які є учасниками справи, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням судового рішення.

Суд зазначає, що вданому випадку забезпечення позову шляхом зупинення стягнення аліментів та заборони накладення арешту фактично зупинить виконання судового рішення, яке набрало законної сили, що призведе до порушення гарантованого державою права інших учасників виконавчого провадження на своєчасне виконання рішення суду.

Таким чином, обраний позивачем вид забезпечення позову протирічить змісту заходів забезпечення позову та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (постанови Верховного Суду від 25.11.2020 року у справі №524/7234/18, від 08.12.2021 року у справі №757/42929/20).

Враховуючи у сукупності вищевикладене суд доходить висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану представником позивача адвокатом Щербиною Максимом Володимировичем, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею.

Суддя Д.Г. Костюков