ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 487/4777/23

провадження № 61-3507св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 грудня 2024 року у складі судді Шолох Л. М. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Тищук Н. О., Кушнірової Т. Б., Лівінського І. В., і ухвалив таку постанову.

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

1. У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що від шлюбу з ОСОБА_2 вона має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. З 17 березня 2022 року разом з дитиною вона офіційно проживає у Словацькій Республіці, дитина розуміє словацьку мову, відвідує дитячі заклади, має подруг.

4. Відповідач прихильно ставиться до дитини, проте особистої участі у її вихованні не бере. Через відсутність допомоги в утриманні дітей, вона звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів.

5. Посилалася на те, що нею створені умови для проживання дитини у Словацькій Республіці.

6. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд: визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею.

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

7. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 грудня

2024 року позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задоволено повністю.

8. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

9. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

10. Задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував висновок виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 20 серпня 2024 року №13974/02.02.01-22/03/14/24 та виходив з того, що найкращим інтересам дитини буде відповідати визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю.

Основний зміст та мотиви судового рішення апеляційного суду

11. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 грудня 2024 року залишено без змін.

12. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визначення місця проживання малолітньої дитини сторін разом з матір`ю. Зазначив, що малолітня ОСОБА_3 на час розгляду справи судом першої інстанції більше двох років проживає з матір`ю у Словацькій Республіці. У дитини склалися певні соціальні зв`язки, вона має друзів однолітків, відвідувала дитячий садок, наразі відвідує Піарастицьку початкову школу ім. Св. Йозефа Калазанського та спортивну секцію з сучасної гімнастики. Матір належним чином виконує свої батьківські обов`язки, доказів, які б свідчили про участь батька в організації життя дитини, крім сплати аліментів за судовим рішенням, матеріали справи не містять. Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин до апеляційної скарги не надано.

Узагальнені доводи касаційної скарги

13. 19 березня 2025 року ОСОБА_2 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 грудня 2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2025 року, провадження у справі закрити.

14. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц,

від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17, від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17, у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказує, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції позбавив його права на доступ до правосуддя. Також суд апеляційної інстанції прийняв доказ, який не був досліджений судом першої інстанції (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

15. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не звернули уваги, що між сторонами справи відсутній спір щодо визначення місця проживання дитини. Малолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю на території Словацької Республіки. Зауважує, що судами не було досліджено питання чи буде таке проживання позитивно впливати на розвиток дитини в подальшому, на розгляд органу опіки та піклування таке питання не виносилося, а його не запрошували на засідання цього органу. Спору між батьками не існує. Більш того, постановою Районного суду м. Нітри від 31 жовтня 2023 року вже було визначено місце проживання їх доньки разом з позивачкою.

16. Додатково зауважує, що суди попередніх інстанцій позбавили його права на доступ до правосуддя, оскільки через невірне зазначення позивачкою його РНОКПП копія позову та судові повістки йому не надходили.

17. Крім того, вважає, що суд апеляційної інстанції прийняв доказ (висновок Відділення соціально-правового захисту дітей та соціальної опіки Бюро праці, соціальних справ та сім`ї м. Нітра), який без поважних причин не було подано позивачкою та не досліджено судом першої інстанції, чим порушено принцип змагальності сторін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

18. Ухвалою Верховного Суду від 26 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 487/4777/23, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. Запропоновано органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради у відзиві на касаційну скаргу відобразити відомості про сімейну ситуацію, фактичне місце проживання дитини.

19. 03 квітня 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи № 487/4777/23.

20. Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст відзивів на касаційну скаргу

21. 16 квітня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду відзив на касаційну скарну ОСОБА_2 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.

22. Відзив на касаційну скаргу обґрунтований посиланням на безпідставність доводів касаційної скарги щодо відсутності між сторонами спору про визначення місця проживання їх малолітньої доньки. ОСОБА_1 зауважує, що відповідач звертався до суду із зустрічним позовом у справі, що переглядається в касаційному порядку, та тривалий час судиться з нею щодо вирішення питання про опіку над їх малолітньою донькою. Рішенням суду м. Нітра було лише встановлено її тимчасову опіку на території Словацької Республіки над дітьми, у зв`язку з чим вважає безпідставними доводи касаційної скарги щодо наявності судового рішення про визначення місця проживання їхньої дитини. Акцентує увагу на тому, що батько не приймає участі у вирішенні жодної життєвої ситуації доньки, категорично відмовляється спілкуватись з нею для вирішення питань стосовно життєдіяльності дитини, не спілкується з власною донькою і вона втратила до нього довіру, він ухиляється від сплати аліментів, а також зайняв належний їй будинок з новою дружиною.

23. Посилається на те, що донька боїться свого батька та не сприймає його взагалі. Крім того у ОСОБА_2 наявна офіціальна відмова Центру міжнародного захисту дітей щодо повернення ОСОБА_4 на територію України у зв`язку з повною втратою дитини життєвих інтересів.

24. Доводи касаційної скарги про порушення норм процесуального права вважає необґрунтованими, з огляду на те, що відповідач є фахівцем в області права, неодноразово подавав та отримував документи через підсистему «Електронний суд», а тому був обізнаний про хід справи.

25. Висновок Відділення соціально-правового захисту дітей та соціальної опіки Бюро праці, соціальних справ та сім`ї м. Нітра, прийнятий до уваги судом апеляційної інстанції, було подано повторно, враховуючи великий обсяг документів та труднощі в їх оформленні в суді першої інстанції.

26. Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради у листі, який надійшов до Верховного Суду 23 квітня 2025 року, повідомила суд, що позиція органу опіки та піклування щодо вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 була викладена у відповідному висновку органу опіки та піклування, який наявний у матеріалах справи. Станом на 17 квітня 2025 року змін по суті висновку не відбулося, мати з дітьми продовжує перебувати в евакуації у Словацькій Республіці.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

27. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва

від 25 травня 2023 року.

28. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29. На час розгляду справи у суді позивачка ОСОБА_1 разом з донькою та сином на підставі відповідного дозволу проживають на території Словацької Республіки в м. Нітрі.

30. ОСОБА_1 разом з дітьми тимчасово проживає у квартирі, наданій на підставі Закону про надання притулку, безкоштовно.

31. З 02 травня 2022 року по 31 грудня 2022 року ОСОБА_1 працювала на виробничому заводі у м. Нітра.

32. 14 листопада 2023 року ОСОБА_1 укладено контракт з найму строком до 30 квітня 2024 року, яким погоджено умови праці та її оплату.

33. Відділенням соціально-правового захисту дітей та соціальної опіки Бюро праці, соціальних справ та сім`ї м. Нітра було проведено бесіду з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . У процесі бесіди ОСОБА_3 повідомила, що з мамою та братом були у родинному парку в Румунії, а сьогодні вона святкуватиме день народження вдома з родиною. На запитання чи розуміє вона словацьку мову відповіла ствердно, але повідомила, що не вміє ще добре розповідати словацькою. Щодо проживання у Словаччині повідомила, що їй тут подобається і хотіла б тут залишитися. Відвідує дитячий садочок, мову розуміє, але поки що не вміє розповісти все, про що хотілося б, але сподівається освоїти мову. У дитячому садочку у неї є друг, котрий їй подарував браслет. У неї є інші друзі та подруги, відвідувала з ними танці. «Зараз ще не знаю куди підемо, оскільки хотіла б ходити на малювання, танці, плавання і ще на гімнастику, але мама мені сказала, що це дуже забагато». Згодом почала сама розповідати про іграшки, що у неї є улюблений слон на ім`я Слоніча . Кожного вечора мама їй читає словацькою казки про принцес. Про відносини з батьком розповіла, що боїться його, не хоче з ним зустрічатися. Розповіла, що коли була з мамою в Україні (у березні 2023 року або пізніше - доповнив ОСОБА_7 ), тоді батьки почали дуже сваритися, батько почав бити матір і відтоді у неї появився страх і вона його боїться. З ним не підтримує навіть телефонний зв`язок, вона йому не телефонує і він їй також, а вона б йому і не зателефонувала, оскільки він злий. Їй тут добре, не хотіла б вже повертатися в Україну до батька, краще хочеться їй залишитися з мамою і братом у Словаччині. Висловила думку, що не хоче зустрічатися з батьком. У вільний час грається або дивиться казки. Хотіла б назавжди залишитися у Словаччині, а з батьком зустрічатися не хоче.

34. Відповідно до рішення Районного суду м. Нітри від 31 жовтня 2023 року судом призначено невідкладний захід, з моменту набрання чинності цієї постанови тимчасово передано неповнолітніх дітей, зокрема ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, під особисту опіку матері ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також визначено батькові обов`язок сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 300 євро щомісячно.

35. Відповідно до підтвердження про відвідування дитячого садку, виданого директором дитячого садку Матушковою Я. , ОСОБА_10 відвідує на постійній основі дитячий садок у м. Нітра, начальні роки 2022/2023, 2023/2024. Крім цього зазначено, що дитина приїхала з України в Словаччину разом з матір`ю і братом. Дитина легко адаптувалася до середовища дитячого садка, володіє всіма навичками самостійного обслуговування, бере участь у навчальній діяльності. Дитина регулярно відвідує садок, добре доглянута, чиста. Мати вчасно сплачує всі платежі.

36. Згідно з рішенням Піарасицької об`єднаної школи Св. Йозефа Калазанського від 10 травня 2024 року ОСОБА_10 зарахована на навчання до Піарастицької початкової школи ім. Св. Йозефа Калазанського.

37. ОСОБА_3 є членом секції сучасної гімнастики спортивного клубу при гімназії у м. Нітрі.

38. На час розгляду справи ОСОБА_1 разом з неповнолітніми ОСОБА_11 та ОСОБА_12 проживає у

АДРЕСА_1 .

39. Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, як орган опіки та піклування, 20 серпня 2024 року склав висновок №13974/02.02.01-22/03/14/24 про доцільність визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю, ОСОБА_1 . У висновку зазначено, що через військові дії в Україні, з метою створення безпечних умов для дітей, мати з двома дітьми евакуювалися до Словацької Республіки, де і перебувають до цього часу. ОСОБА_1 надала інформацію та відповідні документи, що перебуваючи в евакуації, забезпечена житлом, працевлаштована, малолітня ОСОБА_13 з 13 вересня 2022 року зарахована на дошкільне виховання та навчання до дитячого садка по АДРЕСА_2 . Мати здатна до незалежної життєдіяльності та самообслуговування, батьківські обов`язки виконує в повному обсязі, підстав для відібрання дитини у матері не виявлено.

40. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня

2024 року у справі № 487/2960/23 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення порядку участі у вихованні дитини задоволено частково.

41. Визначено ОСОБА_2 наступний спосіб у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : з 01 липня кожного року протягом 21 календарного дня за місцем проживання батька; святкові дні (день народження батька, день народження дитини, Різдво, Новий Рік, Великдень) - протягом 7 календарних днів почергово за місцем проживання кожного з батьків або на нейтральній території (за домовленістю між батьками щодо узгодження часу та місця), починаючи з наступного після постановлення рішення суду Різдва за місцем проживання батька. Порядок виконання способу участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 відстрочено на час дії воєнного стану в Україні та перебування дитини у цей період за кордоном. На час дії воєнного стану в Україні та перебування дитини ОСОБА_3 у цей період за кордоном зобов`язано матір дитини ОСОБА_1 організувати спілкування дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 в режимі відеозв`язку через засоби мобільного зв`язку кожного вівторка, четверга та суботи з

19:00 год. протягом 30 хвилин. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

42. Постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2024 року змінено шляхом викладення абзацу 5 та 6 резолютивної частини рішення суду у такій редакції: «Відстрочити виконання рішення в частині зустрічей батька ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України до закінчення дії воєнного стану на території України. Зобов`язати матір дитини ОСОБА_1 організувати спілкування дочки ОСОБА_3 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 в режимі відеозв`язку через засоби мобільного зв`язку кожного дня з 19:00 год. до 20:00 год.». В іншій частині рішення суду залишено без змін.

43. Постановою Верховного Суду від 12 березня 2025 року касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня 2024 року, з урахуванням змін, внесених апеляційним судом, постанову Миколаївського апеляційного суду від 15 травня 2024 року та додаткову постанову Миколаївського апеляційного суду від 24 травня 2024 року залишено без змін.

Позиція Верховного Суду

44. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

45. Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

46. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

47. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

48. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

49. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

50. Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.

51. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

52. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

53. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

54. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

55. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

56. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

57. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

58. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

59. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

60. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

61. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

62. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

63. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

64. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

65. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

66. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

67. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

68. Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20).

69. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

70. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин, відповідної сімейної ситуації в їх сукупності (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17).

71. При вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини суди враховують спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання, школу, друзів; бажання дитини; безпекові питання. Органам державної влади слід враховувати чи страждатиме дитина через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки одного з батьків.

72. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

73. Судами попередніх інстанцій встановлено, що малолітня донька сторін - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після запровадження в Україні воєнного стану, виїхала разом з матір`ю та старшим братом до Словацької Республіки, де вони і проживають на час розгляду справи, що переглядається в касаційному порядку. Дитина відвідувала дитячий садок, наразі відвідує Піарастицьку початкову школу ім. Св. Йозефа Калазанського та спортивну секцію з сучасної гімнастики.

74. Постановою Районного суду м. Нітри від 31 жовтня 2023 року вжито тимчасовий невідкладний захід, передано неповнолітніх дітей ОСОБА_14 та ОСОБА_15 під особисту опіку матері ОСОБА_8 .

75. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 березня

2024 року у справі № 487/2960/23, з урахуванням змін, внесених постановою Миколаївського апеляційного суду від 15 травня 2024 року, визначено

ОСОБА_2 способи участі у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

76. У справі, що переглядається в касаційному порядку, ОСОБА_1 просила суд визначити місце проживання малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею. ОСОБА_2 подав зустрічний позов та просив суд визначити місце проживання доньки разом з ним.

77. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради у висновку від 20 серпня 2024 року вважав доцільним визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , посилаючись на те, що зазначене буде відповідатиме найкращим інтересам дитини.

78. Суди попередніх інстанцій надали належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, що підтверджують ставлення сторін до виконання своїх батьківських обов`язків, врахували фактичний розподіл між сторонами батьківського часу, тривале проживання малолітньої дитини за кордоном разом з матір`ю та старшим братом, наявність у неї відповідних соціальних зв`язків за місцем проживання, а також висновок органу опіки та піклування та дійшли обґрунтованого висновку, що визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю відповідає інтересам дитини.

79. Колегія суддів погоджується з тим, що на момент розгляду справи, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, вік дитини, необхідність її контакту з матір`ю та старшим братом, соціальні контакти, створення позивачкою усіх умов для повноцінного та гармонійного розвитку дитини відповідного віку у безпечному середовищі, а також ураховуючи нездатність сторін знайти порозуміння у питаннях розподілу батьківського часу, визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 разом з матір`ю забезпечить зростання дитини у безпечному, спокійному та благополучному середовищі.

80. Колегія суддів зауважує, що батько безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про її здоров`я, розвиток, проводити з донькою необхідну кількість часу, незалежно від того, з ким вона буде проживати більшість часу. Визначення місця проживання дітей з одним з батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків, що мають усвідомлювати обидва з батьків.

81. Більш того, колегія суддів наголошує, що батьки мають співпрацювати у забезпеченні належного контакту між кожним з них з дитиною, встановлення можливості спілкування та спільного проведення часу. При істотній зміні обставин сторони мають право ініціювати визначення іншого порядку батьківської опіки щодо дитини, зокрема спільної батьківської опіки, про що неодноразово вказував Верховний Суд (зокрема, постанови Верховного Суду

від 26 жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21,

від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20, від 16 лютого 2024 року у справі № 465/6496/19).

82. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, повно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, та надавши належну правову оцінку фактичним обставинам справи і поданим сторонами доказам, дійшов мотивованого висновку, що визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю на час розгляду справи найбільше відповідає забезпеченню її найкращих інтересів.

83. Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

84. Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

85. Доводи ОСОБА_2 про наявність правових підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю спору були предметом оцінки судами першої та апеляційної інстанцій.

86. ОСОБА_2 після подання зустрічного позову до ОСОБА_1 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 разом з ним, неодноразово подавав клопотання про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до нього про визначення місця проживання їх спільної доньки, зокрема на підставі пунктів 2, 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

87. Ухвалами Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 вересня

2024 року та від 06 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні зазначених клопотань відповідача, з огляду на їх безпідставність.

88. Судами попередніх інстанцій було встановлено, що рішенням Районного суду м. Нітри від 31 жовтня 2023 року було вжито лише невідкладний захід. Разом з тим між сторонами існують тривалі судові спори як щодо участі у вихованні дитини, так, з огляду на наявність зустрічного позову ОСОБА_2 у справі, що переглядається в касаційному порядку, і щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 . У поданому у цій справі зустрічному позові ОСОБА_2 акцентував увагу на тому, що заперечує проти визначення місця проживання їх спільної доньки ОСОБА_4 разом з матір`ю, з огляду на неналежне, на його думку, виконання нею своїх батьківських обов`язків та наявність у нього можливостей для гармонійного виховання дитини.

89. Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

90. Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що з огляду на відсутність між сторонами спору взаєморозуміння щодо їх батьківської участі у вихованні спільної доньки, процесуальну поведінку

ОСОБА_2 , який активно заперечував проти вимог ОСОБА_1 , а наразі посилається на відсутність між ними спору щодо місця проживання дитини, наявні підстави для задоволення поданого ОСОБА_1 позову.

91. У частині доводів касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, зокрема,порушення права на доступ до правосуддя (не направлення відповідачу копії позовної заяви і судових повісток) та принципу змагальності сторін (врахування судом апеляційної інстанції доказу, який не досліджувався судом першої інстанції), колегія суддів зазначає наступне.

92. Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

93. Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Каракуця проти України», заява

№ 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

94. Подібні положення закріплені у частині першій статті 44 ЦПК України.

95. З урахуванням того, що ОСОБА_2 брав активну участь у розгляді справи, має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд», скористався правом на подачу зустрічного позову, подавав клопотання про закриття провадження, відзив на позову заяву, брав участь у судовому розгляді справи в суді першої інстанції та саме за його апеляційною скаргою справа переглядалася в апеляційному порядку, колегія суддів не знаходить правових підстав для висновку про порушення судами попередніх інстанцій гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права ОСОБА_2 на доступ до правосуддя.

96. Крім того ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва

від 16 вересня 2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання

ОСОБА_2 про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 з підстав відсутності належних доказів направлення йому копії позовної заяви та роз`яснено відповідачу, що він має можливість ознайомитися із зазначеним документом за допомогою підсистеми «Електронний суд».

97. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що не кожне допущене судом порушення процедури може істотно впливати на права учасників справи та тягнути порушення гарантій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, за змістом цієї статті більшість процесуальних порушень, допущених на одній стадії цивільного процесу, можна виправити на іншій його стадії (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц (пункт 50)).

98. Надання судом апеляційної інстанції правової оцінки висновку Відділення соціально-правового захисту дітей та соціальної опіки Бюро праці, соціальних справ та сім`ї м. Нітра від 11 жовтня 2023 року, згідно з яким органами соціально-правового захисту дітей та соціальної опіки Словацької Республіки було проведено бесіду з неповнолітніми дітьми сторін щодо їх ставлення до виконання обома батьками своїх батьківських обов`язків, який наявний у матеріалах справи та був поданий позивачкою до суду першої інстанції, не свідчить про порушення принципу змагальності сторін та вихід за межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

99. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

100. Згідно з положеннями частини другої статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

101. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частини перша, друга статті 367 ЦПК України).

102. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

103. Висновки судів попередніх інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

104. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

105. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

106. З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_2 , які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 грудня

2024 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого

2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович