СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ідентифікаційний код 02886143
Справа №547/259/25
Провадження №2/547/260/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 травня 2025 року с-ще Семенівка

Семенівський районний суд Полтавської області в складі :

головуючої судді Самойленко Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Вареник К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в залі судових засідань Семенівського районного суду Полтавської області № 1 цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИЛА:

04.03.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Веллфін" (далі ТОВ "Веллфін") звернулося до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1/4202612 від 04.10.2021.

Позов обґрунтовувався тим, що 29.11.2021 між ТОВ "Веллфін" та ОСОБА_2 укладено договір про споживчий кредит №1756025 від 29.11.2021 в електронній формі. За умовами укладеного договору позикодавець надав позичальнику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_2 зобов`язалася повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Позика надавалася виключно за допомогою веб-сайту позикодавця за умовами ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань станом на 20.02.2025 у ОСОБА_2 утворилась загальна заборгованість за договором № 1756025 від 29.11.2021 у розмірі 15000,00 грн, яка складається з: основного боргу 5000,00 грн та 10000,00 грн відсотки за неправомірне користування чужими грошовими коштами відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Тому позивач просить стягнути з відповідачки на свою користь вказану суму боргу та понесені судові витрати в розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою Семенівського району суду Полтавської області від 13.03.2025 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачці строк для подання відзиву на позовну заяву. Судове засідання призначено на 16.04.2025.

16.04.2025 судове засідання відкладено на 06.05.2025 у зв`язку з перебуванням судді у відпустці.

Представник позивача ТОВ "Веллфін" належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Відповідно до заяви від 10.04.2025 просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення (а.с. 70).

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, клопотань та відзиву до суду не направила, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення ухвали суду та копії позовної заяви з додатками за зареєстрованим місцем проживання. Поштове відправлення повернулося до суду з відміткою:"адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 69, 78).В силу положень ст. 131 ЦПК України відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Відзиву або будь-яких інших документів на спростування доводів позивача не подала, у судове засідання 06.01.2025 не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, клопотань до суду не направила.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Ухвалою суду від 06.05.2025 вирішено здійснити заочний розгляд справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, дійшов наступних висновків.

29.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін» та ОСОБА_2 укладено договір про споживчий кредит №1756025, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000 гривень строком на 24 дні, тобто до 23.12.2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,8 % за перший день користування позикою та 1,8 % від суми позики щоденно за кожен день, починаючи з другого дня.

Пунктом 1.5.2 договору передбачено, що у разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений п.1.3 договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 договору проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до повного погашення заборгованості за позикою, включая день погашення як плату за неправомірне користування чужими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами) в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

Договір укладено сторонами у вигляді електронного договору у розумінні Закону України "Про електронну комерцію".

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч.1 ст. 3 ЦК України.

За правилом частинистатті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно достатті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Особливості укладання договору в електронному вигляді визначен іЗакону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ч.3ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномустаттею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначенимстаттею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першоюстатті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048 ЦК України).

З матеріалів справи слідує, що кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом підписанням кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором rs5043, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».

Свої зобов`язання за умовами укладеного договору відповідач належним чином не виконала, в результаті чого виникла заборгованість, яка за розрахунком позивача станом на 20.02.2025 року становить 15000,00 гривень, з яких 5000 гривень основний борг, 10000,00 гривень заборгованість за відсотками.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем порушено право позивача на належне виконання умов кредитного договору, в результаті чого кредитна заборгованість не була погашена відповідачем добровільно, а тому вимога позивача щодо стягнення утвореної заборгованості за кредитним договором є правомірною.

Разом з тим, перевіривши розрахунок розміру заборгованості судом встановлено, що він не ґрунтується на умовах договору та закону.

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до умов договору позики товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 5000,00 грн на строк 24дні.

У пункті 91 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 1.5.2 договору передбачено, що у разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений п.1.3 договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до повного погашення заборгованості за позикою, включая день погашення як плату за неправомірне користування чужими коштами (понадстрокове користування грошовими коштами) в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

Разом з тим, відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України можливе до лише 23.02.2022. Враховуючи передбачений п.1.5.2 договору обов`язок сплати процентів за понадстрокове користування кредитними коштами в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України в розмірі, передбаченому п.1.5.1. договору, відповідно до розрахунку заборгованості станом на 23.02.2022 заборгованість за відсотками склала 7740,00 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 5000,00 гривень та заборгованості по процентам у розмірі 7740,00 гривень, а разом 12740,00 грн.

З урахуванням наведеного позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у зв`язку із частковим задоволенням позову з відповідачки на користь позивача підлягають стягнення судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 2057,43 грн (2422, 40*12740/15000)=2057,43 грн.

Керуючись ст. 4, 12, 19, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 274, 279, 354, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" (03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, , рахунок IBAN- НОМЕР_1 в АТ "Сенс-Банк", МФО 300346) заборгованість за договором про споживчий кредит № 1756025 від 29.11.2021 у розмірі 12740,00 (дванадцять тисяч сімсот сорок гривень) 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Веллфін" (03061, м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48, , рахунок IBAN- НОМЕР_1 в АТ "Сенс-Банк", МФО 300346) судовий збір у розмірі 2057,43 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає чинності, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Веллфін" (місцезнаходження: м. Київ, вул. Героїв Севастополя, 48; ).

Відповідачка ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повне рішення складене 06.05.2025.

Суддя Л.М.Самойленко