Справа №461/5695/24 Головуючий у 1 інстанції:Стрельбицький В.В.
Провадження №22-ц/811/3632/24 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова в складі судді Стрельбицького В.В. від 22 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ? Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 22 листопада 2024 року у прийнятті зустрічної позовної заяви представника ОСОБА_2 адвоката Бойко В.В. до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини відмовлено.

Зустрічну позовну заяву повернуто представниці ОСОБА_2 ОСОБА_1 та роз`яснено право звернутися до суду з цими позовними вимогами в загальному порядку.

Вказану ухвалу оскаржила ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 22 листопада 2024 рокута справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини.

Вважає, що оскаржувана ухвала необґрунтована та така, що прийнята судом першої інстанції унаслідок неповноти встановлення обставин, які мають значення для справи.

Зазначає, що обставини, які склались (зокрема, щодо визнання свого батьківства через 15 років після народження дитини, оскільки раніше позивачу не було відомо про факт народження дитини та той факт, що він є батьком, а також беручи до уваги, що матір ОСОБА_4 померла та не може надати пояснень у суді щодо того, хто є біологічним батьком ОСОБА_3 та те, що ОСОБА_4 відмовилась від будь-яких зустрічей та перемовин, що унеможливило з`ясування питання батьківства відповідача у досудовий спосіб (в тому числі шляхом проведення молекулярно-генетичної експертизи в добровільному порядку) у відповідача виникли обґрунтовані сумніви щодо того, чи справді він є біологічним батьком ОСОБА_3 , що й зумовило звернення відповідача до суду зі зустрічним позовом. Вважає, що з первісного та зустрічного позову вбачається, що вони обидва виникають з одних правовідносин щодо батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 . Звертає увагу, що вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_3 та вимоги про оспорювання батьківства відносно цієї ж дитини є взаємовиключними, тому доцільним є розгляд таких вимог разом, в об`єднаному судовому провадженні. При цього, задоволення зустрічного позову повністю виключає задоволення первісного позову, оскільки у випадку, якщо за результатами судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи буде виявлено, що відповідач не є біологічним батьком позивачки, будуть існувати всі підстави для виключення запису про відповідача з актового запису про народження дитини, що унеможливить задоволення первісного позову, предметом якого є позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Зазначає, що на даний час спір між сторонами існує не тільки щодо факту виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків, але й щодо того чи є відповідач батьком позивачки. Вважає, що для остаточного вирішення спору є доцільним здійснювати спільний розгляд таких вимог, адже це сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору між сторонами, дозволить уникнути винесення суперечливих рішень. Щодо пропущення строку для подання зустрічного позову зазначає, що відповідач намагався вирішити спір що виник в позасудовому порядку, оскільки спір стосується сімейних правовідносин та вирішення такого спору мирним шляхом є найбільш доцільним у таких правовідносинах.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, зустрічної позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст.260, 193, 353 ЦПК України, п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», та відмовляючи у прийняті зустрічної позовної заяви, виходив з того, що як убачається зі змісту зустрічної позовної заяви, ОСОБА_2 просить виключити відомості про нього як батька ОСОБА_3 з відповідного актового запису. Дійсно спір виник між тими самими сторонами, але треті особи у цих справах сторонами визначено різні. У первісному позові ставить питання про позбавлення батьківських прав та сплату аліментів на дитину. У зустрічній позовній заяві фактично ставиться питання про оспорення позивачем батьківства. Також, судом встановлено, що представником відповідача подану зустрічну позовну заяву із значним пропуском строку встановленого ч. 1 ст. 193 ЦПК України. Так, за нормою згаданої статті процесуального закону, відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Примірник позовної заяви з додатками та ухвалою про відкриття провадження відповідачем було отримано у вересні поточного року, а про наявність даного позову у провадженні суду ОСОБА_2 дізнався ще до цього під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу про передачу на розгляд позову до іншого суду. Таким чином, представником відповідача пропущений строк для звернення до суду із зустрічною позовною заявою. У свою чергу, доводи представника ОСОБА_2 про те, що такий строк пропущений внаслідок намагання врегулювати цей спір у позасудовому порядку є безпідставним, адже виконання будь-яких дій спрямованих на врегулювання спору у позасудовому порядку не перешкоджали ОСОБА_5 своєчасно звернутись до суду із зустрічним позовом. Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що спільний розгляд вказаних первісного та зустрічного позовів є недоцільним, а тому суд вбачав визначені законом підстави для повернення зустрічної позовної заяви заявнику.

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду немає.

З матеріалів справи вбачається, що у липні 2024 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ? Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, у якому просила:

- позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження №4520 складений 25.07.2008р. Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції;

- cтягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову і до досягнення мною повноліття.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 10.09.2024 року відкрито провадження та вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження.

На стадії підготовчого судового засідання 19.11.2024 року представницею ОСОБА_2 ОСОБА_1 подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини.

Згідно зустрічних позовних вимог просила:

- виключити відомості про ОСОБА_2 , як батька ОСОБА_3 із актового запису №4520 від 25.07.2008 року про народження ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду допускається. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно ст. 12 Цього ж Кодексу, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Крім цього за ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно ст. 188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами:

1) одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача;

2) одного й того самого позивача до різних відповідачів;

3) різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Об`єднання справ в одне провадження допускається до початку підготовчого засідання, а у спрощеному позовному провадженні - до початку розгляду справи по суті у кожній із справ. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам. Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства. Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог. Про об`єднання справ в одне провадження, роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження, роз`єднанні позовних вимог суд постановляє ухвалу. Справи, що перебувають у провадженні суду, в разі об`єднання їх в одне провадження передаються на розгляд судді, який раніше за інших суддів відкрив провадження у справі. Якщо провадження у справах було відкрито в один день, справи, в разі об`єднання їх в одне провадження, передаються на розгляд судді, який першим прийняв рішення про їх об`єднання. Справи, об`єднані в одне провадження, роз`єднанню не підлягають.

Відповідно до ст. 193 ЦПК України, Відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Також ст. 209 ЦПК України передбачає, що Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Крім цього параграф 3 глави 6 розділу ІІІ ЦПК України передбачає порядок з`ясування обставин справи та дослідження доказів.

Статтями ж 263-265 передбачено вимоги, яких повинен дотримуватись суд при постановлені рішення за наслідками розгляду справи.

При аналізі по суті вказаних норм закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при здійсненні розгляду справи в межах заявлених підстав та предмету позову зобов`язаний повно та всебічно з`ясувати предмет, підстави позову і обставини, на які посилався позивач у позовній заяві, як предмет доказування, а, також і ті обставини та правовідносини, які мали місце між сторонами та стосуються предмету доказування у справі. При цьому головуючий суддя у справі наділений дискреційними повноваженнями, що стосується надання можливості сторонам представити свою справу, свої аргументи та доводи, а також докази на підтвердження заявлених позовних вимог їх заперечень та обраних способів захисту.

Такі повноваження головуючого судді по справі при вчиненні певних процесуальних дій можуть бути перевірені судами вищих інстанцій у певних випадках (що має місце у даному випадку), однак виключно у певних межах, зокрема, у частині дотримання порядку встановленого законом щодо вчинення певної процесуальної дії, не допущення свавільності при їх вчиненні, тощо.

Однак суд вищої інстанції не вправі втручатись у процесуальні дії головуючого судді при розгляді справи по суті вказуючи свою думку щодо того чи іншого процесуального питання, зокрема, порядку ведення справи, об`єднання позовів, отримання, дослідження того чи іншого доказу для вирішення справи по суті та співставлення такої необхідності із заявленими позовними вимогами, підставами позову, тощо.

Як конкретно вказано у згаданій ст. 193 ЦПК України прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним не є обов`язком суду, що розглядає справу, а навпаки відноситься до його дискреційних повноважень при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції. Відповідно за відсутності свавільності суду першої інстанції у порядку розгляду цього питання чи встановлення відсутності порушень при цьому прав сторін чи інших осіб, суд вищої інстанції не вправі втручатися в згадану дискрецію суду першої інстанції.

Зважаючи на вказане, на думку колегії суддів, підстав вважати, що повернення зустрічної позовної заяви було здійснене з порушенням порядку визначеного законом чи при цьому були порушені права чи законні інтереси учасників справи чи будь-яких інших осіб немає; що стосується дискреційних повноважень суду першої інстанції, то застосувавши такі суд не допустив свавільності, обґрунтовуючи свої дії, при вчиненні згаданої процесуальної дії.

Доводів протилежного сторони (зокрема, апелянт) не навели.

Окрім того, представниця ОСОБА_2 адвокатка Бойко В.В. брала участь в судовому засіданні у вересні 2024 року, отже стороні відповідача було відомо (не могло бути не відомо) про відкрите провадження у справі, право на подання зустрічного позову, строк подання такого. Натомість зустрічний позов було подано у листопаді 2024 року, тобто з пропуском строку передбаченого ст.193 ЦПК України.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги, які зводяться до власного тлумачення стороною відповідача питання доцільності розгляду справи з обома позовами, слід визнати безпідставними, а саму скаргу слід відхилити, ухвалу ж суду першої інстанції слід залишити без змін, як таку, що відповідає обставинам, що мають значення та вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 22 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 травня 2025 року.

Судді: Я.А. Левик

Н.П. Крайник

М.М. Шандра