н/п 2/490/672/2025 Справа № 490/8067/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
30 квітня 2025 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Черенкової Н.П.,
при секретарі Романової К.Т.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до ОСОБА_1 про повернення витрат на професійне навчання, третя особа - Чорноморський національний університет ім. Петра Могили,-
У вересні 2024 року представник Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю звернувся з позовом про стягнення з ОСОБА_1 кошти в загальній сумі 62 486,60 грн, з яких витрати на навчання складають 52 840,00 грн, інфляція 9 646,60 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне.
23.10.2020 року між Чорноморським державним університетом ім. Петра Могили, Миколаївським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів (відповідно до додаткового договору № 2 Миколаївське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю) та ОСОБА_1 , інвалідом І групи з дитинства, був укладений договір № 17-с про відшкодування навчальному закладу витрат на навчання особи з інвалідністю.
Відповідно до наказу від 30.05.2024 № 263-с, виданого ректором Чорноморського національного університету імені Петра Могили, за невиконання вимог навчального плану студент 4 курсу денної форми навчання спеціальності 053 «Психологія» першого (бакалаврського) рівня вищої освіти ОСОБА_1 був відрахований з 30.05.2024 року.
Наказ доведений до відома Позивача листом Чорноморського національного університету імені Петра Могили від 07.06.2024, надійшов на адресу Позивача 17.06.024 року.
За період навчання Відповідача в навчальному закладі Позивачем було перераховано Чорноморському національному університету імені Петра Могили 52 840 грн: 2020-2021 навчальний рік: І семестр 6780,00 грн; ІІ семестр 10 170,00 грн. 2021-2022 навчальний рік: І семестр 7460,00 грн; ІІ семестр 11 190,00 грн. 2022-2023 навчальний рік: І семестр 8 200,00 грн; ІІ семестр 0,00 грн (у зв`язку з наявністю академічної заборгованості відшкодування вартості надання освітніх послуг було припинено, вартість навчання у сумі 12 300,00 грн було сплачено безпосередньо Відповідачем). 2023-2024 навчальний рік: І семестр 9040,00 грн (у зв`язку з погашенням академічної заборгованості відшкодування вартості надання освітніх послуг було поновлено); ІІ семестр 0,00 грн. у зв`язку з відрахуванням.
За такого, представник позивача вказує, що, оскільки Відповідач був відрахований з навчального закладу за академічну заборгованість, тому він порушив умови Договору та згідно з підпунктом 4 пункту 4.1. Договору повинен повернути витрати Позивача за навчання у сумі 52 840,00 грн та суму інфляції, яка за період з 22.03.2021 (дати першого відшкодування Платником витрат Виконавцю) по 30.08.2024 склала 9 646,60 грн.
Також, представник позивача повідомляє, що законом не визначене обов`язкове застосування досудового порядку урегулювання спору. Проте зазначає, що у зв`язку з тим, що з початком 24.02.2022 повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України Відповідач виїхав за межі України до Німеччини Позивач за допомогою застосунку для дзвінків і обміну повідомленнями «Viber» та Акціонерного товариства «Укрпошта»: направляв Відповідачу на підписання додаткові договори; 18.06.2024 повідомляв Відповідача про розмір суми коштів, яку він повинен був відшкодувати; 07.08.2024 вдруге повідомляв Відповідача про необхідність повернення коштів, проте кошти на рахунок Позивача станом на 30.08.2024 не надходили.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2024 року дану справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П.
Після виконання приписів ст. 187 ЦПК України, ухвалою судді від 11.09.2024 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 21.01.2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті.
Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Представник позивача - Астахова О.С. надала заяву, в якій просила про розгляд справи за відсутності представника Фонду, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач до судового засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк відзив на позовну заяву до суду не подав.
Представник третьої особи Клименко Л.П. надав заяву про розгляд справи за відсутністю представника Чорноморського національного університету ім. Петра Могили. Від відповідача будь-яких заяв та клопотань не надходило,
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст. 280 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом І групи з дитинства, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 172526.
23 жовтня 2020 року між Чорноморським державним університетом ім. Петра Могили (Виконавець), Миколаївським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів (Платник) та ОСОБА_1 (Студент) укладено Договір № 17-с про відшкодування навчальному закладу витрат на навчання особи з інвалідністю, та додаткові угоди до нього.
Відповідно до за п.1.1 Договору, Виконавець бере на себе зобов`язання надати освітні послуги Студенту, а Платник здійснити відшкодування витрат на навчання (підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації) освітню послугу денної форми навчання за спеціальністю «Психологія», освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» за навчальні роки 2020-2024, кількість семестрів 8.
Пунктом 5.1. Договору зафіксована загальна вартість навчання у сумі 78 700,00 грн, а саме:
Відповідно до пунктів 5.6., 5.7. Договору у разі отримання Студентом незадовільних оцінок за результатами екзаменаційної сесії Платник припиняє фінансування у зв`язку з неналежним виконанням Студентом своїх обов`язків щодо навчання відповідно до умов Договору.
У разі непогашення Студентом академічної заборгованості, у зимову сесію до 1 лютого та у літню сесію до 1 серпня, Студент зобов`язується самостійно відшкодувати Виконавцю витрати за навчання у відповідному семестрі. У випадку відшкодування Платником вартості освітніх послуг з будь-яких підстав за семестр, в якому Студент має або мав непогашену академічну заборгованість після установленого цим пунктом строку, Студент зобов`язується повернути Платнику всю суму коштів, відшкодовану останнім за навчання Студента за такий семестр
Згідно з наказом Чорноморського національного університету імені Петра Могили від 30.05.2024 № 263-с, студента 4 курсу денної форми навчання ОСОБА_1 , з 30.05.2024 року відраховано за невиконання вимог навчального плану.
Відповідачем не спростовані заявлені позивачем обставини.
Відповідно до ч.2 ст. 53 Конституції України Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.
В преамбулі Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», від 21.03.1991 № 875-ХФФ (із змінами) (далі Закон № 875) зазначено, що цей Закон визначає основи соціальної захищеності осіб інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізовувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересів.
Згідно ч.1 ст.7 Закону № 875 законодавство про соціальну захищеність осіб з інвалідністю в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.
Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону № 875 фінансове забезпечення заходів щодо соціальної захищеності осіб з інвалідністю і дітей з інвалідністю здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, у тому числі, за рахунок Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю.
За абзацом 7 частини шостої статті 20 Закону № 875 суми адміністративно- господарських санкцій і пені, що надійшли до державного бюджету, використовуються Фондом соціального захисту осіб з інвалідністю на надання фінансової допомоги на здійснення заходів професійної реабілітації осіб з інвалідністю (оплата навчання та перекваліфікації тощо).
Постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 «Деякі питання реалізації норм Законів України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" та "Про зайнятість населення"» затверджений Порядок використання суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, що надійшли до державного бюджету (далі Порядок).
Відповідно до абзацу шостого підпункту 5 пункту 2 Порядку сума санкцій та пеня використовується на надання фінансової допомоги на поворотній та безповоротній основі особам з інвалідністю шляхом оплати вартості їх навчання та перекваліфікації у закладах освіти, центрах комплексної реабілітації осіб з інвалідністю для здобуття професії.
Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 06.09.2010 № 270 затверджено Інструкцію з надання фінансової допомоги на поворотній і безповоротній основі та цільової позики за рахунок сум адміністративно-господарських санкцій та пені, що надходять до державного бюджету за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів (далі - Інструкція).
Згідно підпункту 4.8.1. пункту 4.8. Інструкції оплата вартості навчання інвалідів та перекваліфікації їх у навчальних закладах, центрах професійної реабілітації інвалідів для здобуття професії (спеціальності) здійснюється шляхом відшкодування навчальному закладу витрат з навчання інваліда.
Відповідно до підпунктів 4.8.6, 4.8.7. пункту 4.8. Інструкції 4.8.6. після прийняття рішення про надання фінансової допомоги на оплату вартості навчання та перекваліфікації шляхом відшкодування витрат протягом 10 робочих днів укладається договір про відшкодування витрат на навчання та перекваліфікацію, який укладається між надавачем освітніх послуг, платником (відділенням Фонду) та одержувачем послуг (студентом, учнем).
За правилами статей 525, 526 та 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.610 ЦК України - порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбаченіст.611 ЦК України.
Згідностатті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Частиною 1 ст.612 ЦК України передбачається, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ч.2 ст.615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Відповідно до вимог ч.1ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Враховуюче викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем порушені умови укладеного договору зі своєчасного повернення суми, сплаченої за його навчання університету, дана сума добровільно наразі відповідачем позивачу не пповернута, в зв`язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування втрат від інфляції та трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
Згідно наданого позивачем розрахунку, який перевірено судом, за період з 22.03.2021 року по 30.08.2024 інфляційні втрати складають 9 646,60 грн.
Отже з огляду на зміст принципу диспозитивності цивільного процесу, вищевказані розрахунки суд покладає в обґрунтування рішення, оскільки вони виконані за вірними формулами, з урахуванням статистичних даних про індекси інфляції за період прострочення
Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують як джерело права при розгляді справ положенняКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейськоїкомісії з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення.
Враховуючи, що позивачем не заявлялись вимоги про стягнення витрат на сплату судового збору, при цьому з матеріалів справи вбачається, що відповідач є особою з інвалідністю, суд не стягує з відповідача витрати позивача на сплату судового збору.
Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статей 1 та17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують як джерело права при розгляді справ положенняКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейськоїкомісії з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для ухвалення судового рішення.
Керуючись ст.ст.258,259,263-265,268,273,280-282, ЦПК України, суд, -
Позовну заяву Миколаївського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до ОСОБА_1 про повернення витрат на професійне навчання, третя особа - Чорноморський національний університет ім. Петра Могили - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Повний текст заочного рішення складено 30 квітня 2025 року.
Суддя Н.П. Черенкова