Провадження № 2/202/947/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Голєва А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпра цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

В позовній заяві, позивач зазначила, що вона з відповідачем має спільну дитину ОСОБА_3 . Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14.06.2021 з відповідача на утримання дитини стягнуто 1/4 частину всіх видів заробітку щомісячно. Розвиток дитини потребує значних коштів, які позивач не має можливості заробити, оскільки виховує дитину самостійно. Так, нею було витрачено 13 955 грн. на додаткові заняття з англійської мови, 7 000 грн на оздоровлення дитини в літній період та 4 600 грн на закупівлю захисту для занять під час спортивного розвитку дитини (заняття з тхеквондо). Таким чином додаткові витрати становлять 25555 грн. Просила суд стягнути на користь позивача 1/2 частину зазначених витрат.

ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву в якому він зазначав, що надані докази не доводять обґрунтованість вимог позивача, оскільки зазначені витрати викликані особливими обставинами, з якими закон пов`язує обов`язок батька сплатити 1/2 частини додаткових витрат на утримання дитини, зокрема, наявність у дитини особливих здібностей, необхідність оздоровлення, тощо. Крім того, надані докази викликають сумнів в понесенні витрат на утримання дитини взагалі та не є достовірними доказами. Крім того зазначав, що через значне погіршення свого фінансового становища не має наразі можливості сплачувати додаткові витрати. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_1 надала відповідь на відзив в якій зазначила, що дитина знаходилася на відпочинку з тренером та іншими дітьми, що відвідують спортивний гурток. Окрім цього надала договір про надання послуг з вивчення англійської мови. Також зазначала, що покупка спортивного спорядження здійснювалась в літній період перед початком занять.

ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх.

ОСОБА_2 та його представник в судові засідання не з`являлася, про час та місце розгляду справи повідомлена була належним чином. Представник ОСОБА_2 адвокат Братцева Н.С. неодноразово зверталася із заявою про відкладення розгляду справи. В судове засідання, призначене на 15.04.2025 представник відповідача надав знов клопотання про відкладення, що свідчить про обізнаність по дату та час проведення судового засідання. Доказів в підтвердження поважності причини неявки в судове засідання представником відповідача не надано. Відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідачем було надано відзив на позовну заяву, з відповідними доказами в обґрунтування своїх заперечень, які судом були прийняті та долучені до матеріалів справи.

Дослідивши докази у справі, заслухавши учасників справи, суд приходить до таких висновків.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 09.10.2014, виданим Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, 09.10.2014.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2021 стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи 19.03.2021 і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

У п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що відповідно до ст. 185 СК України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Аналізуючи положення ст. 185 СК України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

При цьому, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

На підтвердження сплати за курси англійської мови та перерахування коштів надано копії квитанцій та договір про надання інформаційно-консультаційних послуг в групі дітям шкільного віку. Загальна вартість занять з англійської мови складає 13 955 грн.

Згідно рахунку-фактура № ОР-000018 та квитанції від 17.08.2024 сума витрат на оздоровлення дитини в літній період склала 7 000 грн.

Також позивачем сплачено 4 600 грн на закупівлю захисту для занять під час спортивного розвитку.

Таким чином, позивачем було понесені додаткові витрати, що підтверджені належними доказами, у загальному розмірі 25 555 грн.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. Суд виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків, суд відносить частину витрат на іншого. Таким чином, позивач може просити суд стягнути з відповідача лише частину понесених нею додаткових витрат.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суд повинен враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення.

Відповідач є працездатною особою, доказів того, що він не має можливості працевлаштуватися за станом здоров`я відповідачем не надано. Отже, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний сплачувати додаткові витрати на дитину.

Враховуючи встановлені у справі обставини, вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягненню додаткових витрат на утримання дитини у сумі 12 777 грн.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України).

Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, тобто датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 15.04.2025, є дата складення повного судового рішення 05.05.2025.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 258, 259, 263-266, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 12 777 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь держави в сумі 1 211, 20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення складений 05.05.2025.

Суддя Г.В. Бєсєда