Провадження № 2/204/1234/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Борсук А.С.,

представника позивача Сазонової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Відділ опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, -

В С ТА Н О В И В:

27 грудня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Відділ опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, яку уточнив 20 лютого 2025 року, в якій остаточно просив встановити факт самостійного виховання і утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком - ОСОБА_1 , які зареєстровані і мешкають за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі ОСОБА_2 , позивач перебував у шлюбі з 07 вересня 2007 року, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2019 року по справі № 204/8346/19 шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заочним рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2024 року було задоволено позовну заяву ОСОБА_1 та визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_2 , та знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Син ОСОБА_5 зареєстрований і проживає разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві власності. ОСОБА_3 є учнем 9 класу Дніпровської гімназії № 65 Дніпровської міської ради. Відповідач з родиною не проживає, проте до теперішнього часу зареєстрована за адресою позивача, а саме: АДРЕСА_1 . Відповідач мешкає разом з дочкою - ОСОБА_4 в м. Тернівка Павлоградського району Дніпропетровської області. Відповідач бачилась з сином два роки тому. З колишньою дружиною позивач не спілкується, син цілком знаходиться під піклуванням батька. Відповідач іноді надсилає сину невеликі кошти на свята та дні народження. Батько за власні кошти одягає та утримує сина, несе всі витрати по його навчанню і лікуванню під час сезонних захворювань, влаштовує дозвілля та забезпечує потреби підлітка у дорослому спілкуванні, надає корисні поради і допомогу з різних побутових питань. Батько з сином мають тісні емоційні відносини, які проявляються у взаємній допомозі та турботі один про одного. Позивач одноособово займається утриманням сина і його вихованням. Встановлення факту самостійного виховання та перебування на утриманні неповнолітнього сина необхідне позивачу для призначення соціальних пільг, субсидій, допомоги тощо та не пов`язано з мобілізаційними заходами та встановленням опіки (піклування) над дитиною. Факт, який просить встановити позивач, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав позивача та можливість безперешкодної реалізації його особистих прав. Встановлення факту перебування неповнолітньої дитини на самостійному вихованні і догляді позивача потрібно з метою захисту прав та інтересів дитини та прав заявника, як батька. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

04 лютого 2025 року від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшло письмове пояснення, в якому зазначено наступне. Відповідачем не спростовується, що від шлюбу з позивачем, який був розірваний рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2019 року, у них є спільні діти син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу вони з відповідачем досягли взаємної згоди щодо проживання спільних дітей: сина ОСОБА_6 разом з батьком (позивачем по справі), а дочки ОСОБА_7 разом з нею (відповідачем по справі). Вона постійно спілкується з сином в телефонному режимі, приймає участь в утриманні сина, надає матеріальну допомогу шляхом перерахування грошових коштів на особистий картковий рахунок сина.

25 березня 2025 року від відповідача ОСОБА_2 до суду також надійшло письмове пояснення, в якому зазначено, що на переконання відповідача позовна заява ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком не може розглядатись в порядку позовного провадження та має розглядатись як заява окремого провадження про встановлення факту в порядку статті 315 ЦПК України. У зв`язку з цим просила відмовити у задоволенні позовної заяви про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

Представник позивача - ОСОБА_8 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у поданому до суду 04 лютого 2025 року письмовому поясненні просила розглядати справу без її участі з урахуванням наданого нею письмового пояснення, а у поданому до суду 25 березня 2025 року письмовому поясненні просила відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, від представника Управління-служби у справах дітей Центральної адміністрації Дніпровської міської ради Волошенюк Г.С. до суду надійшла заява, в якій вона просила проводити судове засідання без її участі. Зазначила також, що станом на 07 квітня 2025 року позивач до органу опіки та піклування - Центральної адміністрації Дніпровської міської ради не звертався з питання надання до суду письмового висновку про позбавлення батьківських прав, у зв`язку з чим визначитись з думкою щодо позовних вимог та надати письмовий висновок не виявляється можливим.

Допитана в судовому засіданні 27 березня 2025 року в якості свідка ОСОБА_9 суду повідомила, що вона працює у Дніпровській гімназії № 65 Дніпровської міської ради та вона є класним керівником неповнолітнього ОСОБА_3 з п`ятого класу навчання. Вона знає дитину з першого класу навчання, з того ж часу вона знайома і з батьком ОСОБА_6 . З другого по четвертий клас ОСОБА_5 навчався в іншій школі, а з п`ятого класу ОСОБА_5 знову повернувся для навчання в Дніпровську гімназію № 65, на теперішній час навчається в дев`ятому класі. За час навчання дитина виявила себе, як неконфліктна, відповідальна дитина. Батько завжди брав активну участь у вихованні сина, відвідував батьківські збори. Мати ОСОБА_6 вона в останній раз бачила дев`ять років тому, коли дитина ще навчалась у першому класі. Їй відомо, що ОСОБА_5 проживає лише з батьком. Від позивача їй відомо, що батьки ОСОБА_6 розірвали шлюб. Мати ОСОБА_6 навчанням сина не цікавиться, батьківські збори не відвідувала.

Допитаний в судовому засіданні 27 березня 2025 року в якості свідка ОСОБА_10 суду пояснив, що він є хрещеним батьком ОСОБА_3 . Позивач та відповідач припинили шлюбні відносини приблизно у 2019 році. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 вирішив, що хоче проживати з батьком. Спочатку ОСОБА_5 підтримував зв`язок з матір`ю, однак потім відповідач переїхала проживати в інше місто. Мати хлопчика рідко виходила на зв`язок, дитиною не цікавилась. Вихованням та утриманням дитини повністю займається позивач.

Допитана в судовому засіданні 27 березня 2025 року в якості свідка ОСОБА_11 суду повідомила, що вона є двоюрідною сестрою позивача. Відповідач є колишньою дружиною позивача. Колишня дружина позивача проживає разом з дочкою, а позивач з сином ОСОБА_6 . Позивач з сином проживають вдвох приблизно з 2019 року. Хлопчик добре вихований, допомагає батькові, а ОСОБА_1 в свою чергу повністю забезпечує дитину. Позивач виховує сина самостійно. Мати дитини після припинення шлюбних відносин з позивачем ще деякий час проживала у м. Дніпрі, однак потім переїхала проживати в інше місто. Відповідач не приїжджає в гості до дитини, ОСОБА_6 до себе також не бере. Від ОСОБА_6 їй відомо, що мати перестала відповідати на його дзвінки.

Вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 07 вересня 2007 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2019 року по справі № 204/8346/19 (а.с. 11). Вказане рішення набрало законної сили 24 січня 2020 року.

Позивач є батьком, а відповідач є матір`ю неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 16 березня 2021 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 494 (а.с. 10).

Крім того, судом встановлено, що позивач є батьком, а відповідач є матір`ю малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказана обставина була встановлена у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2019 року по справі № 204/8346/19, яке набрало законної сили, а тому вона не підлягає доказуванню під час розгляду даної справи на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 291 ЦК України фізична особа незалежно від віку та стану здоров`я має право на сім`ю. Фізична особа не може бути проти її волі розлучена з сім`єю, крім випадків, встановлених законом. Фізична особа має право на підтримання зв`язків з членами своєї сім`ї та родичами незалежно від того, де вона перебуває. Ніхто не має права втручатися у сімейне життя фізичної особи, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Приписами статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Судом встановлено та визнавалось відповідачем в поданому до суду письмовому поясненні, після припинення між позивачем та відповідачем шлюбних відносин неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишився проживати разом з батьком позивачем ОСОБА_1 , а малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом з матір`ю - ОСОБА_2 .

Позивач ОСОБА_1 разом з сином - ОСОБА_3 зареєстровані та фактично проживають за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою № 2656 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 18 квітня 2024 року, виданою Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с. 15), а також показаннями допитаних під час розгляду справи свідків.

У вищевказаній довідці № 2656 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 18 квітня 2024 року також зазначено, що в будинку АДРЕСА_3 , крім ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_3 , зареєстровані ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_4 . Однак, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 та малолітня ОСОБА_4 хоча і зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 , однак фактично проживають за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується довідкою про фактичне проживання № 183 від 28 січня 2025 року, виданою Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області (а.с. 42).

При цьому, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2024 року по справі № 204/11051/23 було задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_2 та знято з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-13). Вказане рішення набрало законної сили 13 червня 2024 року.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факт самостійного виховання та утримання позивачем ОСОБА_1 неповнолітнього сина ОСОБА_3 підтвердили допитані під час розгляду справи свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Крім того, додатково на підтвердження факту самостійного виховання та утримання позивачем неповнолітнього ОСОБА_3 свідчать:

-характеристика учня 9 класу Дніпровської гімназії № 65 Дніпровської міської ради ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій зазначено, що ОСОБА_6 виховує один батько ОСОБА_1 , протягом п`яти років мати мешкає окремо, з класним керівником на зв`язок не виходила, батько достатньо приділяє увагу вихованню сина, цікавиться навчанням і дозвіллям дитини, на постійному контакті з класним керівником (а.с. 23);

-довідка № 8 від 24 січня 2025 року, надана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 про надання соціально-психологічної допомоги в умовах денного стаціонару, видана Комунальним закладом «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради, в якій зазначено, що ОСОБА_12 розповів, що вони з батьком проживають окремо від матері вже 6 років, мати проживає в області, періодично вони підтримують телефонний зв`язок, останній раз бачились два роки тому, на даний час ОСОБА_12 бажає проживати з батьком, разом з ним відчуває психологічний комфорт, батько є авторитетною та домінуючою особою для нього, символізує безпеку та захист, виходячи з результатів діагностування дитини дистанціюється від матері через безініціативну позицію матері у вихованні дитини (а.с. 59-60).

Наведені в письмових поясненнях твердження відповідача про те, що вона приймає участь у вихованні та утриманні неповнолітнього ОСОБА_3 , належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України не підтверджені. Більш того, такі твердження відповідача повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності, а також показаннями допитаних під час розгляду справи свідків.

Надані відповідачем скріншоти з мессенджерів (а.с. 46-48) не свідчать про участь ОСОБА_2 у вихованні та утриманні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо наданих ОСОБА_2 на підтвердження її участі в утриманні неповнолітнього ОСОБА_3 скріншотів переказів грошових коштів (а.с. 49, 50), суд зазначає, що наявність двох фактів перерахування грошових коштів (08 жовтня 2024 року на суму 206,00 грн. та 31 грудня 2024 року на суму 507,50 грн.) не може бути достатнім та переконливим доказом систематичного утримання сина, який проживає окремо, з батьком.

Статтею 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем неповнолітнього сина необхідно позивачу для призначення соціальних пільг, субсидій та допомоги.

Оскільки від встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини залежить виникнення у позивача права на призначення соціальних пільг, субсидій та допомоги батьку, який самостійно виховує дитину, суд приходить до переконання про наявність підстав для встановлення зазначеного факту у судовому порядку.

Щодо наведених в письмовому поясненні посилань відповідача на те, що вимоги позивача про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком не можуть розглядатись в порядку позовного провадження, а мають бути розглянуті в порядку окремого провадження, то такі твердження відповідача суд оцінює критично та до уваги не приймає, оскільки вони є безпідставними та помилковими. Факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена ч. 1 ст. 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що становить предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, питання, заявлене батьком у цій справі, не може з`ясовуватися безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини в позовному провадженні.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Враховуючи наведене, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що у судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які зареєстровані та мешкають за адресою: АДРЕСА_1 , а тому заяву ОСОБА_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком слід задовольнити.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 15, 16, 291 ЦК України, ст.ст. 141, 160 Сімейного кодексу України та керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 293, 315 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Відділ опіки та піклування Центральної адміністрації Дніпровської міської ради, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком задовольнити.

Встановити факт самостійного виховання та утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , його неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які зареєстровані та мешкають за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез