Справа № 302/178/25
Провадження № 2/302/142/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в повному обсязі)

25 квітня 2025 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Повідайчика О.І.

за участі:

секретаря судового засідання Куруц В.І.

представника позивача адвоката Рішко С.І.,

третьої особи, яка не заявляє

самостійних вимог щодо предмету спору

на стороні позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі судових засідань в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позову посилалась на те, що 20 жовтня 1999 року ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 , що мала дві житлові кімнати, загальну площу 44,4 кв.м, житлову площу 27,7 кв.м. Виконкомом Міжгірської селищної ради 21.12.1999 позивачці було надано дозвіл на добудову квартири, на підставі якого вона в подальшому виготовила будівельний паспорт, отримала дозвіл на проведення будівельних робіт з реконструкції квартири й необхідні документи та зі згоди власника сусідньої квартири, у відповідності до дозвільних документів впродовж 2000-2007 років провела й завершила реконструкцію квартири. 05 грудня 2007 року приймальною комісією Міжгірської селищної ради було прийнято в експлуатацію об`єкт будівництва (реконструкції), акт якої було погоджено рішенням начальника інспекції держархбудконтролю Міжгірської РДА Закарпатської області від 06.12.2007 року №60 та затверджено рішенням виконкому Міжгірської селищної ради від 26.12.2007 року №115. Рішенням виконкому Міжгірської селищної ради від 26.12.2007 року №116 «Про оформлення права власності» було вирішено оформити за мною право власності на житловий будинок в АДРЕСА_2 . Позивачка не була обізнана про необхідність державної реєстрації права власності на реконструйовану квартиру й тому не зверталася до Міжгірського БТІ для її проведення, а вважала себе її власницею. Маючи намір відчужити квартиру позивачка звернулась до нотаріуса, яким було їй роз`яснено неможливість розпорядження нею до державної реєстрації права власності на реконструйований об`єкт. ОСОБА_2 виготовила технічний паспорт та безуспішно впродовж тривалого часу подавала до ДІАМ декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, в реєстрації якої отримувала відмови. У зв`язку зі зміною порядку прийняття об`єктів завершених будівництвом у експлуатацію ОСОБА_2 не може зареєструвати право власності на належну їй квартиру, що суттєво обмежує її правомочності щодо вказаного майна. Через відсутність інших способів визнання права власності на майно ОСОБА_2 звернулась із цим позовом до суду.

05 лютого 2025 року ухвалою судді було відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 27 лютого 2025 року до участі в справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову було залучено Державну інспекцію архітектури та містобудування України. Ухвалою підготовчого засідання від 25 квітня 2025 року до участі в справі як третю особу без самостійних вимог щодо предмету позову було залучено ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ).

Позивачка в підготовче засідання не з`явилась.

Представник позивачки адвокат Рішко С.І. в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету позову Державна інспекція архітектури та містобудування України, в підготовче засідання явку представника не забезпечила. 05.03.2025 ДІАМ подали пояснення, з яких слідує, що порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів регламентований, зокрема Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI та Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 461. З врахуванням положень зазначених нормативних актів ДІАМ, відповідно до матеріалів справи, не вбачає за можливе прийняття завершеного будівництвом об`єкта в експлуатацію, що унеможливлює реєстрацію права власності. ДІАМ, просило врахувати надані пояснення, проте не висловило позиції щодо вирішення спору. Справу просили розглянути без участі представника ДІАМ.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету позову ОСОБА_1 у підготовчому засіданні підтвердив викладені в позовній заяві факти й обставини, що ОСОБА_2 здійснювала реконструкцію квартири за наявності відповідних дозвільних документів та за його згоди. Повідомив про визнання позову та відсутність заперечень щодо його задоволення.

Відповідач Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області явку представника в судове засідання не забезпечила, подала суду заяву в якій просила розглянути справу без участі представника відповідача. З поданої заяви слідує визнання позову Міжгірською селищною радою Хустського району Закарпатської області.

Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки відповідач визнав позов й таке визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи законних інтересів третіх осіб, з врахуванням характеру спірних правовідносин, суб`єктного складу сторін і обставин справи, відповідно до наведених норм процесуального закону суд доходить висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Суд , на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що не заперечувалось відповідачем, дослідивши й надавши оцінку наявним доказам, дійшов таких висновків.

20 жовтня 1999 року державним нотаріусом Свалявської державної нотаріальної контори Закарпатської області було посвідчено договір купівлі-продажу квартири №1440 (а.с. 9), відповідно до якого ОСОБА_2 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 . Квартира складалась із двох житлових кімнат і мала загальну площу 44,4 кв.м, житлову 27,7 кв.м. Міжгірським бюро технічної інвентаризації 20.10.1999 було проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вищевказану квартиру та записано реєстровій книзі №7 за реєстровим №1058 й видано відповідне реєстраційне посвідчення на об`єкт нерухомого майна (а.с. 10). Зазначений факт також підтверджується довідкою КП «Міжгірське бюро технічної інвентаризації» від 04.10.2024 № 6 (а.с. 11).

21 грудня 1999 року виконавчим комітетом Міжгірської селищної ради було прийнято рішення № 61 «Про надання дозволу на будівництво, виготовлення технічної документації» (а.с. 13), яким було надано дозвіл ОСОБА_2 , на добудову до житлового будинку по АДРЕСА_2 кухні, ванни, коридора, житлової кімнати, підвалу з переобладнанням кухні і ванної в житлову кімнату. В рішенні відображено про наявність згоди сусіда ОСОБА_3 .

На підставі зазначеного рішення головним архітектором району Міжгірської районної державної адміністрації було видано ОСОБА_2 дозвіл АДРЕСА_4 на право проведення будівельних робіт (а.с. 14).

На підставі та у відповідності до зазначених рішення й дозволу було виготовлено та погоджено відповідний проект забудови земельної ділянки, які в сукупності склали будівельний паспорт (а.с. 12-19).

05 грудня 2007 року приймальною комісією при селищній раді в смт Міжгір`я в складі: селищного голови, представників: Держсанінспекції, Держпожнагляду, Комунального господарства й Архітектури та в присутності забудовника ОСОБА_2 було проведено огляд завершеного будівництвом об`єкта добудови до житлового будинку з реконструкцією. В результаті не було виявлено відхилень від затвердженої проектної документації та недоліків чи дефектів будівництва. Комісія вирішила представлений до здачі об`єкт вважати прийнятим. Зазначені обставини підтверджуються актом приймання в експлуатацію індивідуального будівництва об`єкта добудова до житлового будинку з реконструкцією за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 20-21).

Рішенням виконавчого комітету Міжгірської селищної ради від 26 грудня 2007 року № 115 «Про прийняття об`єктів в експлуатацію» (а.с. 22) було затверджено акт прийняття в експлуатацію індивідуального будівництва житлового будинку в АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Міжгірської селищної ради від 26 грудня 2007 року № 116 «Про оформлення права власності» (а.с. 23) було вирішено оформити право власності на житловий будинок в АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 , мешканкою АДРЕСА_2 .

03 лютого 2022 року на замовлення ОСОБА_2 було виготовлено технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 , який був зареєстрований в ЄДЕССБ (а.с. 24-29). Зазначеним технічним паспортом підтверджується факт реконструкції квартири, її технічні характеристики, зокрема, загальна площа квартири складає 143,8 кв.м, житлова площа 59,6 кв.м. Відомостей про самочинне будівництво зазначений технічний паспорт не містить.

Витягом з реєстру будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 07 грудня 2022 (а.с. 30-34) підтверджується, що позивачка вчиняла дії з метою реєстрації декларації про готовність до експлуатації об`єкта, які не дали результату.

Листом від 16 квітня 2025 року № 16-06/553 Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області підтвердила викладені обставини щодо надання дозволу на реконструкцію квартири й комісійного прийняття завершеного будівництвом (реконструкцією) об`єкта та прийняття рішення про оформлення реконструйованої квартири за ОСОБА_2 . Також селищна рада, як власник земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок не заперечує проти визнання за ОСОБА_2 права власності на реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 .

Предметом судового розгляду у цій справі є визнання права власності на нерухоме майно.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже , правомочності власника та межі здійснення ним прав встановлені законом. Такі обмеження встановлюються з метою забезпечення рівноваги в суспільстві та здійснення майнових прав усіма суб`єктами права.

Межі здійснення цивільних прав конкретизуються у ст. 13 ЦК України. Обмеження встановлюються щодо окремих суб`єктивних прав як засіб стримання особи-власника при здійсненні ним цих прав з урахуванням необхідності дотримання прав інших осіб або суспільних інтересів .

Об`єктами права власності є будь-які речі (майно).

Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 ЦК України).

Згідно із ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

За ст. 181 ЦК України до нерухомих речей належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Частиною 2 ст. 383 ЦК України унормовано, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

За нормами ЦК України підставами виникнення (набуття) права власності є різні правостворюючі юридичні факти або правовідносини.

Статтею 332 ЦК України регулюється питання набуття права власності на перероблену річ. Об`єкт, на який набувається право власності в результаті переробки, визнається новою річчю.

Виникнення права власності на нову річ (новостворене нерухоме майно) урегульовано ч. 2 ст. 331 ЦК України, в якій зазначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будівлі, споруди) виникає у момент завершення будівництва даного об`єкта. У разі якщо законом або договором передбачено, що право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його до експлуатації або державної реєстрації, то право власності на дане майно виникає з моменту прийняття до експлуатації або державної реєстрації.

Викладена правова позиція відображена в ухвалі Верховного Суду України від 28.10.2009 справа № 6-11500св09.

Приписами ст. 152 ЖК України, в редакції, яка діяла на час надання виконавчим комітетом Міжгірської селищної ради дозволу ОСОБА_2 зробити добудову до своєї квартири, було унормовано, що переобладнання і перепланування житлового будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, проводяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

Згідно із п. 19 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 р. № 572, які були чинними на час надання виконавчим комітетом Міжгірської селищної ради дозволу, переобладнання і перепланування жилих і підсобних приміщень, балконів і підсобних приміщень, балконів і лоджій власниками квартир, наймачами і орендарями може провадитися лише з метою поліпшення благоустрою квартири за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у цьому будинку.

Порядок проведення технічної інвентаризацію регламентувався виданим Державним комітетом будівництва, архітектури та житлової політики України 24.05.2001 було наказом «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації нерухомого майна».

Статтею 105 ЦК УРСР 1963 року, редакція якої була чинною на час надання позивачці дозволу, було регламентовано наслідки самовільного будівництва жилого будинку, господарських і побутових будівель та споруд, зокрема, що громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотним відхиленням від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком та частиною його (продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

Отже, вказана норма містила такі умови самочинного (самовільного) будівництва:

- здійснення будівництва без встановленого дозволу або без належно затвердженого проекту,

- здійснення будівництва з істотним відхиленням від проекту,

- здійснення будівництва з грубим порушенням основних будівельних норм і правил.

Тобто , для прибудови (добудови) належного на праві власності майна, крім переобладнань, які не вважаються самочинним будівництвом, його власнику достатньо обуло попередньо звернутися до органу місцевого самоврядування за одержанням дозволу на проведення конкретних робіт.

Статтею 331 ЦК України передбачено набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто , право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже , право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35/18/1).

При вирішенні питання про правомірність набуття права власності суд враховує презумпцію правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

У даному випадку судом встановлено правомірність будівництва ОСОБА_2 прибудови (добудови), яка була здійснена позивачкою на підставі встановленого законом дозволу, а тому таке будівництво не може уважатись самочинним (самовільним) (ст. 105 ЦК УРСР 1963 року).

Більше того, суд зауважує, що у відповідності до чинного на час завершення реконструкції квартири, Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» об`єкт будівництва реконструйована квартира була прийнята в експлуатацію приймальною комісією (а.с. 20, 21). Акт був затверджений виконкомом Міжгірської селищної ради (а.с. 22), тобто зазначений об`єкт був прийнятий в експлуатацію, відповідно до приписів діючого на той момент законодавства.

Відтак суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 , здійснивши реконструкцію належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 , на підставі чинних на той період норм, які регулювали порядок проведення переобладнання і перепланування об`єктів нерухомого майна, за наявності відповідного рішення органу місцевого самоврядування про оформлення права власності фактично набула у власність зазначений об`єкт та стала його власницею з моменту завершення будівництва (створення майна).

Водночас, зазначений вище акт приймальної комісії в сукупності з технічним обстеженням, за результатами якого виготовлено технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджують можливість надійної та безпечної експлуатації квартири.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

На даний час ОСОБА_2 позбавлена можливості внести до Державного реєстру інформацію щодо зміни об`єкта речового права власності та повноцінно здійснювати правомочності власника належного йому майна.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

За приписами ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані позивачкою докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 № 3477-IV закріплено обов`язок суду застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколами до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).

У практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються.

Пунктами 32-35 рішення ЄСПЛ від 24 червня 2003 року «Стретч проти Сполученого Королівства» визначено, що майном у зазначеній статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. За висновком ЄСПЛ у зазначеній справі, «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, у такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції».

У рішенні ЄСПЛ у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04, пункт 70) Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він зазначив, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Пайн Велі Девелопмент ЛТД» та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 року зазначено, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосувати до захисту «правомірних очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. «Правомірні очікування» виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним, та розраховувати на певний стан речей.

Суд констатує, що здійснюючи реконструкцію квартири позивачка діяла відкрито й добросовісно, за наявності відповідних дозволів уповноважених державних органів (органів місцевого самоврядування) та у відповідності до діючої процедури. При цьому неможливість реєстрації права власності на належний об`єкт можна вважати прирівняним до позбавлення особи права власності на нього. Суд висновує, що внесення змін до певних процедур (будівництва, реконструкції, реєстрації права власності) не може класти на позивачку надмірний особистий тягар у виді позбавлення права власності на об`єкт, який був створений (набутий) з дотриманням діючого на той час порядку.

З огляду на викладене, у зв`язку з доведенням стороною позивача правомірності здійснення будівництва (реконструкції), яка не є самочинним будівництвом, зокрема виготовлений на ім`я позивачки технічний паспорт не містить відміток про самочинність будівництва, можливість надійної та безпечної експлуатації встановлено під час прийняття об`єкта в експлуатацію, недоліків не виявлено під час технічної інвентаризації, позаяк права третіх осіб при цьому не порушуються суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання права власності на нерухоме майно реконструйовану квартиру, та набуття позивачкою права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , , права третіх осіб при цьому не порушуються.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 3, 11, 16, 316-319, 321, 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1223, 1258, 1261, 1268, 1296 Цивільного кодексу України, ст. 2-5, 10-13, 19, 76-81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_2 до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на нерухоме майно, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 02.05.2025.

Повне найменування учасників:

Позивач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_7 ;

Відповідач: Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області, ; місцезнаходження: вул. Шевченка, 77, селище Міжгір`я, Хустський район, Закарпатська область, 90000.

Треті особи: Державна інспекція архітектури та містобудування України (, адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, e-mail: ).

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_8 .

Головуючий суддя О.І. Повідайчик