Справа № 211/4280/25
Провадження № 2-о/211/105/25
У Х В А Л А

Іменем України

про відмову у відкритті провадження

05 травня 2025 року суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Рагозіна С.О., ознайомившись з матеріалами заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради про видачу обмежувального припису, -

встановив:

Через підсистему «Електронний суд» представник заявниці адвокат Перепелиця Л.Л. звернулася до суду із заявою, про видачу обмежувального припису.

В обґрунтування заяви зазначено, що 30 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який був зареєстрований Довгинцівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 165. Від шлюбу народився спільний син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на постійній основі останні сім років проживає разом з заяником. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не склався.

При цьому з кінця 2013 року заявник та заінтересована особа почали жити разом в квартирі АДРЕСА_1 , яка належала чоловікові та його батькові в якій, за власні збереження заявника, був здійснений ремонт, придбано нові меблі та побутову техніку.

Під час вагітності заявника, яка виявилась складною із необхідністю перебування у лікарні, ОСОБА_2 не надавав заявнику ніякої допомоги та підтримки, натомість почав влаштовувати скандали через ремонт, яким на період перебування в лікарні вона не могла займатись. Більші проблеми в родині почалися з початком декрету. Заявник мала заощадження, але тепер витрачала їх тільки на дітей, сума була невелика, все було витрачено на ремонт, і з боку колишнього чоловіка почалася агресія. Він вперше підняв на заявницю руку, коли молодшому сину ОСОБА_4 не було і місяця. Це було пізно ввечері, вдома, ОСОБА_5 сильно штовхнув заявницю, коли вона колисала дитину і вкладала спати. Далі скандали, бійки, вибачення. Але життя вже не було. У догляді за дитиною колишній чоловік ніколи не допомагав, не доглядав за сином, не ходив на прогулянки.

Не вистачало грошей, збереження заявниці закінчувались. Дитині не було ще року, як заявниця влаштувалася на роботу, вона IT спеціаліст, працювала віддалено у зв`язку з чим найняла няню, щоб доглядала дитину, коли працює. Вся праця по дому була на заявниці, допомагав тільки старший син, він вчився в 11 класі. Але проблеми з агресією чоловіка ставали тільки сильнішими. Гроші вона витрачала на дітей, сумісного бюджету в них ніколи не було. Жили тільки на заробіток заявниці. Вона сама сплачувала за квартиру, хоча ні вона, ні діти там не зареєстровані, чоловік не хотів реєструвати (прописувати), пояснював це тим, що штамп про прописку в паспорті в нього є, а прописка у виконкомі відсутня, тому комунальні вона сплачувала тільки за одного прописаного - його батька і по лічільниках. Заявниця сама купувала продукти, одяг дітям, йому, оплачувала репетиторів старшому сину, хотіла, щоб все владналося. Але чоловік завжди шукав причину для своєї люті. Скандали, погрози, побої відбувались, коли старшого сина не було вдома.

Потім заявник вийшла з декрету на основну роботу і продовжувала працювати як підприємець на другій роботі. Вони всі разом, діти, заявниця, колишній чоловік переїхали жити до міста Києва, вона винайняла там квартиру.

Чоловік пішов з роботи в відпустку по догляду за дитиною, але за дитиною продовжувала доглядати заявниця та її старший син ОСОБА_6 . Вже через місяць колишній чоловік сказав, що їй треба винайняти няню, він не збирається бути нянькою. При цьому працювати не хотів.

В Києві прожили разом тільки 9 місяців, з березня 2019 року по листопад 2019 року. В березні 2020 року через карантин, вона була переведена на роботу в режимі онлайн, вирішила приїхати до батьків у місто Кривий Ріг. На фоні стресу через карантин, та з вибаченнями з боку колишнього чоловіка, погодилась повернутись у квартиру до чоловіка, де нею був зроблений ремонт та були створені для дітей необхідні умови проживання.

Але, невдовзі, коли старший син ОСОБА_6 був вдома, вже близько о 23:00 годині, вони вкладалися спати в його дитячій кімнаті, бо вже нестерпно було слухати крики і образи на її адресу, маленький плакав і хотів спати. Син наполіг, щоб чоловік покинув кімнату і залишив нас у спокої, чоловік став випихувати сина з квартири, кричав, що він тут ніхто у зв`язку з чим зав`язалась бійка. Зранку колишній чоловік поїхав з дому та згодом повідомив заявницю що зняв побої і зараз у відділку поліції готовий писати заяву про напад, але заявниця може вирішити це питання, якщо заплате йому гроші, на що вона не погодилася. Насилля було з боку чоловіка, а не сина, який вступився за матір та молодшого трирічного брата. Такі випадки стали частими.

ОСОБА_2 не зупиняла навіть дитина на руках. Він виганяв нас з дому, але заявниця не мала куди йти, в належній заявниці квартирі жили батьки колишнього чоловіка, які перетворили житло в непридатне до проживання там. Вона пропонувала йому почекати закінчення карантину і вони знову повернуться до Києва. Але він увесь час агресував і не давав спокійно існувати в одному приміщенні.

З 05 грудня 2020 року старший син заявниці ОСОБА_6 пішов служити в ЗСУ на строкову службу. Після цього, розуміючи, що матір немає кому захистити, поведінка колишнього чоловіка стала взагалі не адекватною.

У січні 2021 року стався останній випадок, після якого заявниця була вимушена піти від чоловіка. Це було ввечері, коли ОСОБА_5 в черговий раз прийшов додому на підпитку, він почав сварку, почав виганяти її з дитиною, вона відмовилась. Тоді він підійшов, вимкнув світло, вдарив заявницю по голові, син був на руках, вона впала разом з дитиною. ОСОБА_7 був сильний, вона ледь прийшла до тями, син ОСОБА_4 дуже сильно кричав. Вона дуже злякалась і не розуміла в темряві, чи постраждала дитина. Це була остання крапля, більше піддавати дитину небезпеці вона не могла, пішла від чоловіка. Жили вдома у її сестри, почала робити ремонт в своїй квартирі. Намагалась забрати в свою квартиру хоча б деякі меблі та побутову техніку, але колишній чоловік їй погрожував, що звернеться до суду на розподіл її заошчаджень. Змогла забрати тільки меблі з дитячої кімнати. Жили у сестри, але колишній чоловік і там не давав спокою. Увесь час приїздив, як родини сестри не було вдома, лазив через паркан, погрожував забрати дитину. Це все відбувалося в присутності дитини. Всі зазначені факти та випадки насилля можуть підтвердити члени сім`ї заявниці та близькі: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Напривеликий жаль, весь цей час заявниця не зверталась до органів поліції та суду, навіть не зафіксувала за допомогою судово-медичної експертизи спричинені їй тілесні ушкодження. Тяжка робота, пологи, тягар утримання всієї родини був на ній, була виснаженою фізично та заляканою колишнім чоловіком. Все це зрозуміти вона змогла тільки після того, як дистанціювалась від нього. Факт розлучення через насилля в сім`ї був досліджений судом під час розлучення, про що зазначено в рішенні суду про розірвання шлюбу.

Коли почалась війна, заявниця виїхала в Польщу разом з сином. Перебували там до літа 2024 року. Це було спокійне мирне життя, без скандалів і бійок, нарешті, дитина заспокоїлася.

Але за цей час вони приїздили двічі в Україну, коли у старшого сина були відпустки, колишній чоловік приходив без попереджень, коли йому заманеться, вибивав двері, поки не відчиню. Забирав дитину. Син став його боятися.

У батьків було трохи спокійніше, при батьках, хоча б, не було вибивання дверей, бійок і образ на її адресу. Але, тим не менш, колишній чоловік сидів у нас під вікнами кожен день, з самого ранку. Дзвонив на телефон, у домофон. Коли, на прохання родини колишнього чоловіка (бабусі), з численними запевненнями, що дитині шкоди не буде, брав дитину, постійно повторювався сценарій, забирав рано вранці і привозив пізно ввечері. Хоча, перед тим, як взяти, ми обговорювали час повернення, який ОСОБА_5 ніколи не дотримував, привозив дитину пізно вночі, після 21:00. Дитина не встигала прокинутись, погано снідала, бо не висипалася. Вона просила, привозити сина на обід і потім забирати, але колишній чоловік грубо відмовляв. Її мама намагалася обговорити цю проблему з колишнім чоловіком, пояснювала, що дитині потрібно правильно і своєчасно харчуватись, що потрібно вчити уроки, але він і з неї насміхався. Але після двох днів такого раціону в дитини болів живіт, знову були скандали.

Дитина не могла нормально займатися уроками, адже з польської школи нам задавали класне і домашнє завдання, яке потрібно було своєчасно виконувати. Дитина просилася в гості до двоюрідного брата, вони дуже добре спілкуються, дружать. Але позиція сили батька лякала його. Син ОСОБА_4 просив його не віддавати на ці прогулянки, бо йому на них нудно: вони або сидять вдома, батько перед телевізором, а дитина просто сидить без іграшок, телефону і чекає час повернення додому, або те саме відбувається в гаражі або СТО. ОСОБА_4 не хотів їздити на ці побачення. Але ОСОБА_5 це ніколи не цікавило.

Були ще такі факти, які розповідала дитина про прогулянки з батьком: можна не їздити без паска безпеки в авто, хоча вона залишила колишньому чоловіку якісне автокрісло, яке купувала сама для дитини; ОСОБА_5 іноді влаштовував на світлофорі перегони з іншим авто, з дитиною в салоні (заявниця була свідком такої поведінки), розмови з колишнім чоловіком на цю тему викликали тільки нові обурення і образи в її сторону.

Після повернення в Україну влітку 2024 року, заявниця намагалася приховати від колишнього чоловіка їх приїзд додому. Вона купила затишне житло, квартиру АДРЕСА_2 , де вони по теперішній час проживають разом з сином ОСОБА_4 , оформила сина в школу. Він дуже радів своїй просторій кімнаті, з новенькими меблями, великим телевізором.

Через її рідних та знайомих на її адресу від колишнього чоловіка ОСОБА_5 почали надходити погрози забрати сина, позбавити її батьківських прав. Свій терор почав зі школи, хотів дізнатись нашу адресу проживання, здійснював наклеп на неї, як на матір: що вона, нібито, не забезпечую дитину належними умовами проживання, не займається його вихованням та розвитком. Тероризував вчителів, соціальних працівників школи, директора, знімаючи їх на відео, бо вони відмовляли йому у наданні адреси, маючі рішення суду про розлучення з вказанням причини фізичного насильства.

Також ОСОБА_11 здійснив неодноразові спроби забрати сина зі школи, переривав урок, вимагав пояснення відсутності в класі дитини, це відбувалося при інших дітях. Один зі скандалів бачили вчителі і батьки, які в якості свідків підтверджують зазначені факти.

Також зі слів сусідів знаю, що випитував інформацію про заявницю, його дуже цікавило, чи придбала вона цю квартиру, чи орендую. Питань про сина не ставив.

Протягом вересня 2024 року намагався неодноразово потрапити до неї додому, через сусідку, але його зупинило те, що квартира на охороні. Тому більше до нас додому не приходив.

У зв`язку з зазначеними переслідуваннями та погрозами заявниця зараз вимушена звернутись до правоохоронних органів та органів суду з приводу психологічного насилля, та застосування до ОСОБА_2 обмежувальних заходів, та з позовом до суду з приводу визначення місця проживання сина ОСОБА_4 з нею, як мамою.

Заявниця категорично відмовляється задовольнити вимоги ОСОБА_2 про надання йому будь-якого доступу до дитини.

Станом на теперішній час син ОСОБА_4 боїться батька, дитина вийти з під?їзду боїться, поки заявниця не подивиться і скаже йому що все безпечно, можна йти. Заявниця з сином відвідують психолога, щоб прибрати цей страх. Дитина почала спати з нею, хоча завжди мав своє окреме ліжечко. Син їй розповідає, що хоче жити вільно, ходити до школи, не боячись, що його забере до себе батько, гуляти на вулиці з друзями, не озираючись. Постійно запитує, коли нас перестане переслідувати батько.

З приводу психічного стану сина вимушена звернутись до дитячого психіатра, син проходить лікування.

І заявниця, і син ОСОБА_4 , потерпають від психологічного насильства. Дане насильство проявляється у погрозах життю та її здоров`ю, застосуванню нецензурної лексики образливого характеру, переслідуванні проти її волі та волі сина, неодноразовому акті фізичного насильства щодо неї. ОСОБА_11 позиціонує себе як батько, який начебто приймає участь у житті і вихованні сина, але замість цього, починаючи з вересня 2024 року, вислідивши де навчається син, без будь-яких контактів з заявницею, через директора школи намагається демонстративно контролювати виконання нею її обов`язків як матері, може вриватись на уроки і вимагати пояснень у вчителів з приводу навчання сина. Неодноразово у її присутності та у присутності класного керівника сина ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , намагався проти волі сина вимагати забрати сина зі школи.

В листопаді місяці 2024 року через зазначені дії ОСОБА_13 , вимушена звернутись до дитячого психіатра через погіршення стану здоров`я сина ОСОБА_4 , зараз син проходить курс лікування, зі слів лікаря, якщо стан дитини не покращиться, рекомендація з боку лікаря буде у вигляді зміни місця проживання, тобто виїхати за межі міста.

Квартира, у якій проживає заявниця та її син належить на праві приватної власності їй. Вона повністю забезпечую нормальний рівень життя сина.

На підставі наведеного вище заявник просила суд видати строком на шість місяців обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: 07 червня 1981 року народження, РНОКПП НОМЕР_1 ; відоме місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_3 ; паспорт НОМЕР_2 , виданий 12 грудня 2006 року Саксаганським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області; засоби зв`язку - НОМЕР_3 , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) ОСОБА_1 та їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_4 ; заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці навчання сина - Криворізькій гімназії № 130 Криворізької міської Ради (ідентифікаційний код 20221683) з ОСОБА_1 та їх спільним сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_5 ; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та їх спільним сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Перевіривши матеріали заяви, вважаю, що у відкритті провадження у справі необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно ст. 186 ЦПК України, до відкриття провадження у справі суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим ст. 186 ЦПК, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Як вбачається з інформації з Єдиного реєстру судових рішень, справа № 211/7588/24 Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року заяву задоволено, видано строком на шість місяців обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ; відоме місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_3 ; паспорт НОМЕР_2 , виданий 12.12.2006р. Саксаганським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області; засоби зв`язку - НОМЕР_3 , яким визначено наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання (перебування) ОСОБА_1 та їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_4 ; заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці навчання сина - Криворізькій гімназії №130 Криворізької міської Ради /ідентифікаційний код 20221683/ з ОСОБА_1 та їх спільним сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_5 ; заборонено ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та їх спільним сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Обмежувальний припис видано строком на 6 місяців. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису віднесено на рахунок держави. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.04.2025 року Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення. В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради, про видачу обмежувального припису відмовлено.

Посилаючись на систематичне вчинення насилля в сім`ї, жодного нового доказу на підтвердження того, що на час звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису існувала вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, заявником не надано.

Враховуючи вищевикладені обставини, у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради про видачу обмежувального припису, слід відмовити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 186, 258-261, 294, 354, 355 ЦПК України, суд

постановив:

у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради про видачу обмежувального припису - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: С. О. Рагозіна