Справа № 461/7370/13-ц
Провадження № 2/461/2/25
УХВАЛА

про поновлення провадження у справі

05.05.2025 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

розглядаючи цивільну справу за позовом Першого заступника прокурора міста Львова в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Львівського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

встановив:

У провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом Першого заступника прокурора міста Львова в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Львівського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2013 року провадження у справі зупинено до розгляду Франківським районним судом м.Львова кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочинів передбачених ст.146 ч.2, ст.189 ч.2, ст.357 ч.3, ст.358 ч.3, ст.358 ч.4, ст.190 ч.4, ст.209 ч.2, ст.122 ч.2, ст.135 ч.1 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні злочинів передбачених ст.146 ч.2, ст.357 ч.3, ст.189 ч.2, ст.135 ч.1, ст.365 ч.2 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів передбачених ст.146 ч.2, ст.122 ч.2, ст.190 ч.3, ст.209 ч.2 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ст.146 ч.2 КК України, ОСОБА_8 у вчиненні злочину передбаченого ст.146 ч.2 КК України.

З метою здійснення належного контролю за провадженням у справі та дотримання розумних строків, судом неодноразово скеровувались відповідні запити до судових інстанцій задля отримання інформації щодо розгляду наведеного вище кримінального провадження.

Так, зокрема судом встановлено, що у кримінальному провадженні, до розгляду якого було зупинене провадження судом першої інстанції, було ухвалено вирок, який у подальшому був скасований апеляційним судом із скеруванням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

З встановлених на даний час обставин суду не відомо про завершення розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, оскільки, згідно наявних у справі повідомлень, розгляд ще триває.

Суд виходить з того, що тривалий нерозгляд справи може призвести до порушення прав учасників провадження на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку. Також, суд відзначає, що протягом усього часу на який зупинено провадження жодних повідомлень від його учасників не надходило і фактично усі дії щодо встановлення обставин які перешкоджають розгляду справи ініційовані і вчинені судом. Тобто жоден з учасників провадження не звертався до суду із заявами чи клопотаннями, які вказують на зацікавленість у подальшому провадженні у справі та відновленні такого.

Наведені факти, за переконанням суду, зумовлюють необхідність перевірки фактичної актуальності позову та можливості його розгляду за участю учасників провадження на даний час, з обговоренням цього питання безпосередньо у судовому засіданні, адже очевидним є те, що за такий тривалий проміжок часу обставини, які зумовлюють неможливість розгляду справи могли змінитись.

Суд також не може не відзначити, що із загальновідомих відкритих джерел інформації стало відомо, що за час зупинки у провадженні двоє з його учасників припинили свою діяльність, а саме прокуратура міста Львова та Львівське міське управління юстиції. Наведене вказує на необхідність повідомлення відповідних правонаступників цих юридичних осіб, задля з`ясування їх позиції у провадженні. Такими правонаступниками є Львівська обласна прокуратура та Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, відповідно.

Крім того, за час зупинки змінені положення процесуального законодавства, які наділяють учасників провадження певними додатковими правами, зокрема встановлено види заяв до суду (відзив, відповідь на відзив), які не були передбачені чинним законодавством на момент зупинення провадження у справі.

Суд також виходить з наступного.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 129 Конституції України, розумні строки розгляду справи є однією з основних засад судочинства.

Частиною 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини, прийнятої Радою Європи 4 листопада 1950 року встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, справи мають бути розглянути впродовж розумного строку.

В поняття «розумний строк» розгляду справи, Європейський суд з прав людини (до прикладу, рішення від 27 червня 2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції") включає:

1) складність справи;

2) поведінку заявника;

3) поведінку органів державної влади (насамперед суду);

4) важливість справи для заявника.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Статтями 3 та 4 ЦПК України гарантовано кожній особі право на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зазначене право особа може реалізувати в порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового розгляду.

Статтею 121 ЦПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

У рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним.

Такий критерій, як розумність строку розгляду справи, є суб`єктивним і має трактуватись у кожному випадку, залежно він певних обставин. Таким чином, розумність строку повинна оцінюватись через призму наведених вище критеріїв на предмет можливості розгляду справи протягом більш або менш тривалого строку. Тому навіть значна тривалість розгляду справи може бути визнана розумною, з урахуванням певних індивідуальних обставин. Зокрема, слід приділити особливу увагу тому, які саме причини сприяли більш тривалому розгляду справи та пропуску строків, встановлених законодавством (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 9901/120/19).

Строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Поняття розумних строків розгляду справи в контексті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нетотожне (неідентичне) поняттю процесуальних строків в національних системах права. Право Європейського Суду з прав людини є "автономним" і його тлумачення Судом Конвенції не пов`язане з тлумаченням права національними судами.

У пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 рік) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом" зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

Згідно п. 9 ст. 1 Розділу ХІІІ ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.254 ЦПК України, провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Враховуючи наведене, суд вбачає підстави та приходить до висновку про доцільність для поновлення провадження у справі.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.254 ЦПК України,

постановив:

поновити провадження у цивільній справі за позовом Першого заступника прокурора міста Львова в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Львівського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Про поновлення провадження у справі, окрім її учасників, повідомити правонаступників Прокуратури міста Львова та Львівського міського управління юстиції, для визначення уповноважених представників для участі у справі:

- Львівську обласну прокуратуру, як правонаступника Прокуратури міста Львова;

- Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції, як правонаступника Львівського міського управління юстиції.

Про дату, час і місце розгляду справи повідомити учасників справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький