Житомирський апеляційний суд
Справа №935/2423/22 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 71 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №935/2423/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Коростишівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), орган опіки та піклування Старосілецької сільської ради Житомирського району Житомирської області, про визнання батьківства

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Василенка Р.О. у м.Коростишеві,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи: Коростишівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), орган опіки та піклування Старосілецької сільської ради Житомирського району Житомирської області. Просив: визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; внести відомості до актових записів про народження дітей, зазначивши його батьком.

Позов обґрунтований тим, що з 2013 року до липня 2020 року періодично проживав однією сім`єю без реєстрацію шлюбу з ОСОБА_2 (біологічною матір`ю дітей). Спільне проживання не носило постійного характеру. ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 народила дочку ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 народила сина ОСОБА_5 . Про те, що діти народжені і є його ( ОСОБА_1 ) рідними дітьми він не знав. ОСОБА_2 про їх походження нічого не розповідала. Після того, як вони з ОСОБА_2 продовжували проживати разом та вести спільне господарство, він ( ОСОБА_1 ) ставився до цих дітей як до своїх, виконував батьківські обов`язки, які належать батькові дітей. Згодом йому ( ОСОБА_1 ) стало відомо, що запис про народження дітей вчинено зі слів матері. Оскільки він ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 проживали разом, то діти записані по батькові « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_7 », про що він (позивач) не заперечував. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 09 липня 2020 року в справі №935/2038/19 ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав відносно її чотирьох дітей, у тому числі, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У подальшому, з 20 серпня 2020 року ОСОБА_3 призначено опікуном малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти проживають із опікуном та перебувають на його утриманні. ОСОБА_2 , після того як він ( ОСОБА_1 ) припинив із нею проживати, повідомила йому, що малолітні діти: ОСОБА_9 та ОСОБА_10 є його рідними дітьми. Він вирішив визнати своє батьківство відносно цих дітей, так як у період спільного проживання разом із ними у них були налагоджені теплі батьківські стосунки та психологічний зв`язок. Він не є офіційно батьком дітей. За таких обставин забрати, виховувати та спілкуватися з дітьми змоги не має, враховуючи, що діти перебувають у опікуна. Наразі бажає бути офіційним батьком для своїх дітей.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд першої інстанції в мотивувальній частині рішення помилково зазначав про відсутність у матеріалах справи доказів, які б підтверджували факт утримання, спілкування, виховання та визнання ним ( ОСОБА_1 ) дітей, а також наявності спільних фото, письмових доказів із закладів освіти чи органів місцевого самоврядування, будь-яких квитанцій про купівлю дітям речей або підтверджень його (позивача) активних дій, направлених на надання батьківського піклування чи інших доказів, які вказували про його участь у житті дітей. Вважає, що вказані обставини та наведені докази не відносяться до предмету спору, оскільки ним не заявлялася позовна вимоги про встановлення місця проживання дітей з батьком, а тому суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. Вважає, що докази ведення спільного господарства разом із ОСОБА_2 та довідки з лікарні чи пологового будинку про відвідування ним (позивачем) разом із матір`ю дітьми лікарів, спеціалістів, отримання консультацій до народження дітей або після їх народження не мають відношення до позовної вимоги про визнання батьківства, оскільки можуть свідчити про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, яка ним (позивачем) не заявлялася, а тому суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. Поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що на момент звернення його до суду, він характеризувався як такий, що з 01 лютого 2022 року працює підсобним працівником на підприємстві, зарекомендував себе з позитивної сторони, обов`язки виконує сумлінно, спиртними напоями не зловживає, порушень трудової дисципліни не має, що підтверджується характеристикою з місця роботи, наданою ФОП ОСОБА_11 , яка міститься у матеріалах справи. Також суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги висновок молекулярно-генетичної експертизи аналізу ДНК, проведеної ТзОВ «МАМА ПАПА», в якому вказано, що він є біологічним батьком обох дітей. Висновок медико-генетичної експертизи є вирішальним доказом у справі про визнання батьківства, що призвело до прийняття незаконного рішення. Суд відмовив у задоволенні позову на підставі показань свідків, які не можуть бути підставою для відмови у визнанні батьківства.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 наголошує на тому, що йдеться про визнання ОСОБА_1 батьківства щодо малолітніх дітей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . У апеляційній скарзі неодноразово підміняються поняття «визнання батьківства» та «встановлення батьківства», які є взаємовиключними, оскільки визнання батьківства регулюється ст.128 СК України, а встановлення батьківства - ст.130 СК України. Проте, у будь-якому випадку, для визнання (встановлення) батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Висновок експертизи з питання походження дитини є одним із доказів, які повинні бути оцінені судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд першої інстанції ґрунтовно і всебічно дослідив та оцінив висновок експерта, зробивши у рішенні відповідні висновки. Так, висновок молекулярно-генетичної експертизи від 21 грудня 2023 року №40627 не відповідає інструкціям щодо належного оформлення, вимогам ст.102 ЦПК України та проведений особою, яка не є атестованим судовим експертом, а тому такий висновок правомірно не прийнятий судом як належний та допустимий доказ. ОСОБА_1 не надав жодного доказу, який би свідчив про визнання ним в будь-якому проміжку часі малолітніх дітей своїми. В судовому засіданні з`ясовано, що ОСОБА_1 було відомо про винесене в липні 2020 року рішення щодо позбавлення материнських прав ОСОБА_2 і саме в цей період остання повідомила йому, що ніби - то він є біологічним батьком. Проте, за дітей позивач згадав лише у 2022 році, коли 26 грудня 2022 року подав до суду позов. Таких дій з боку ОСОБА_1 не було б, якби не ввели в Україні воєнний стан та мобілізацію чоловіків. Як убачається з вироку суду в справі №935/1672/23 в липні 2022 року ОСОБА_1 пройшов медичний огляд та у відповідності до довідки №1/1837, виданої 01 липня 2022 року військово-лікарською комісією, визнаний придатним до військової служби. Тобто, лише саме з цього часу поданий до суду позов про визнання батьківства відносно двох дітей з метою отримання відстрочки від мобілізації. Водночас, скаржник продовжував ухилятися від мобілізації, очікуючи швидке рішення суду про визнання за ним батьківства. Діти під патронатом перебували протягом року та за цей час адаптувалися до нових умов проживання, забезпечені усім необхідним для гарного розвитку та гармонійного росту, отримували необхідний медичний супровід, були влаштовані в школу та в садочок. Біологічна мати дітей майже не цікавилася ними, жодним чином не допомагала, непристойний спосіб життя не змінила та не зверталася до опікуна або до служби у справах дітей з проханням повернути їй рідних дітей. Про ймовірного та можливого батька чи батьків дітей жодної інформації, інтересу та натяку не було до тих пір, поки не стало відомо про цю судову справу. Вже понад п`яти років діти для родини є рідними, в якій їх люблять, поважають та піклуються. ОСОБА_9 має когнітивні порушення та мовленнєві проблеми, що потребує тривалого лікування. За час перебування в сім`ї завдяки лікуванню її стан покращився. ОСОБА_10 народився з вадою кишківника та потребує постійного лікування. Раніше під наглядом лікарів не перебував. У родині його стан значно стабілізувався, але нагляд усе ще необхідний. Для захисту найвищих інтересів та прав дітей буде справедливим, правильним та доцільним не піддавати малолітніх дітей психоемоційним стресам та хвилюванням, не відокремлювати від сім`ї, до якої вони звикли та в якій їм комфортно та затишно, та в якій вони мають та називають матір`ю та батьком ОСОБА_3 та його дружину, й тим паче не відривати їх від старших братика та сестрички.

Від інших учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За положеннями частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Нагорний Д.В. апеляційну скаргу підтримав та просить її задовольнити, - рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Войдевич О.А. апеляційну скаргу не визнали, просять у її задоволені відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Представник органу опіки та піклування Старосілецької сільської ради Ящук Г.Л. апеляційну скаргу не визнала, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.10,16,22-23 т.3). Коростишівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) спрямував листа про розгляд справи без його представника та у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що згідно з свідоцтвами про народження дітей серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , записані ОСОБА_2 та ОСОБА_12 (а.с.61-62 т.1). Відомості про батька внесені відповідно до частини першої ст.135 СК України, що підтверджується повними витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 21 серпня 2019 року № та №1 (а.с.132-137 т.1).

Рішенням Коростишівського районного суду від 09 липня 2020 року в справі №935/2038/19 відповідач ОСОБА_2 , тобто мати дітей, позбавлена батьківських прав відносно ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8-10 т.1). Також цим рішенням суду присуджено стягувати з ОСОБА_2 на користь дітей аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частини від її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 19 листопада 2019 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Розпорядженням голови Коростишівської районної державної адміністрації Житомирської області від 20 серпня 2020 року №182 відповідача ОСОБА_3 призначено піклувальником неповнолітніх: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та опікуном ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.11 т.1).

Відповідно до характеристики, яка надана ФОП ОСОБА_11 , позивач ОСОБА_1 з 01 лютого 2022 року працює підсобним працівником на підприємстві. Зарекомендував себе з позитивної сторони, обов`язки виконує сумлінно, спиртними напоями не зловживає, порушень трудової дисципліни не має (а.с.12 т.1). Спокійний, врівноважений, в колективі користується повагою.

Із довідки про доходи від 08 вересня 2022 року №1 убачається, що ОСОБА_1 за період із квітня 2022 року по серпень 2022 року отримав 33 869,49 грн заробітної плати (а.с.13 т.1).

Згідно з актами обстеження житлово-побутових умов проживання дітей, які складені службою у справах дітей від 25 вересня 2015 року, 06 жовтня 2017 року, 27 листопада 2018 року, 10 липня 2018 року, 04 січня 2019 року, 22 лютого 2019 року, 19 березня 2019 року, 08 квітня 2019 року, 13 червня 2019 року, 07 серпня 2018 року, діти ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 опинилися у складних життєвих обставинах та перебувають на обліку (а.с.96-105 т.1). За адресою: АДРЕСА_1 проживала мати ОСОБА_2 з дітьми.

Відповідно до відповіді начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 від 01 квітня 2023 року №1/1169 слідує, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як військовозобов`язаний та підлягає мобілізації на військову службу.

Відповідно до частини першої ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Визнання батьківства за рішенням суду регулюється ст.128 СК України. За відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої ст.135 цього Кодексу.

Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у Книзі записів народжень за вказівкою матері. При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записується за її вказівкою (частина перша ст.135 СК України).

Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто захід, спрямований на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини.

Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України.

У висновку молекулярно-генетичної експертизи від 21 грудня 2023 року №40627 медико -генетичного центру «Мама Папа» зазначено, що ймовірність того, що позивач ОСОБА_1 є біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складає 99,999 % (а.с.44-67 т.2).

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі №591/6441/14-ц виснувано, що доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої ст.128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Слід зазначити, що висновок експертизи з питання походження дитини є одним з ключових доказів, який підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Для визнання батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року в справі №444/526/18, від 08 березня 2023 року

в справі №205/5698/21.

Доказами батьківства конкретного чоловіка можуть бути різноманітні документи (листи, заяви за місцем роботи про надання матеріальної допомоги тощо), усні заяви та поведінка відповідача під час вагітності матері та після народження дитини (турбота про матір, вітання з новонародженим, обрання імені дитині тощо). Усе це може прямо чи опосередковано свідчити про те, що батьком дитини є саме позивач (постанова Верховного Суду від 10 листопада 2022 року в справі №444/526/18).

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими ст.89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст.110 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, досліджуючи обставини наявності спільних фото, письмових доказів із закладів освіти чи органів місцевого самоврядування, будь-яких квитанцій щодо купівлі дітям речей або підтверджень активних дій позивача, спрямованих на надання батьківського піклування чи інших доказів, які вказували про його (позивача) участь у житті дітей, а також ведення спільного господарства разом із ОСОБА_5 не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки, як уже зазначалося вище, для встановлення батьківства правове значення мають будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання дитини після її народження тощо, тобто, різноманітні докази, які свідчать про те, що позивач визнавав своє батьківство відносно дитини.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги висновок молекулярно-генетичної експертизи аналізу ДНК, проведеної ТзОВ «Мама Папа», спростовуються рішенням суду першої інстанції, в якому останній мотивував підстави відхилення висновку молекулярно-генетичної експертизи. Апеляційний суд із такими мотивами повністю погоджується, оскільки вони відповідають положенням чинного законодавства з цього приводу, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Судове провадження стосовно визнання батьківства стосується приватного життя чоловіка, гарантованого ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке охоплює важливі аспекти особистої ідентичності.

Водночас, у справах цієї категорії має враховуватися справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. Суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини, ретельно вивчати у справедливій процедурі, чи визнання батьківства не суперечить інтересам дитини, зокрема, на виховання в існуючій сім`ї, що забезпечує адекватний розвиток дитини.

Національні органи влади, у справах про визнання батьківства, користуються дискреційними повноваженнями, спрямованими на захист найкращих інтересів дитини та збалансування інтересів як дитини, так і передбачуваного біологічного батька, що не суперечить гарантіям.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів, які б підтверджували факт утримання, спілкування, виховання та визнання позивачем ОСОБА_1 , як батьком, малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо яких порушено питання про визнання батьківства. Висновок молекулярно-генетичної експертизи від 21 грудня 2023 року №40627, наданий ОСОБА_15 , яка не є атестованим судовим експертом та не має свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, а тому суд першої інстанції правомірно не прийняв його як належний та допустимий доказ у цій справі.

Підсумовуючи викладене вище, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі у відповідності до положень ст.89 ЦПК України, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, ухваливши законне та обґрунтоване рішення суду.

Решта наведених в апеляційній скарзі доводів зводиться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Оскільки рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні. Відповідно до положень ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 16 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуюча Судді: