КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/4315/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини з особою, яка померла,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не менше, як п`ять років до часу відкриття спадщини з особою, яка померла.

Просила встановити факт того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу в період з січня 2004 року по день смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2002 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається з двокімнатної квартирі АДРЕСА_1 житловою площею 29,4 кв.м.

Позивачка зазначила, що з 2011 року вона з ОСОБА_2 проживала як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в квартирі АДРЕСА_1 , Мали сімейні відносини, що притаманні саме подружжю, оскільки: спільно проживали в спірній квартирі, спільно харчувалися, мали спільний бюджет і спільно витрачали зароблені гроші, спільно купували продукти та ліки один для одного, спільно купували майно для спільного користування, зокрема ,побутову техніку для спірної квартири. Після смерті спадкодавця саме позивачка займалася його похованням та продовжує користуватися квартирою спадкодавця, яку підтримує у належному стані та регулярно сплачує усі комунальні послуги за неї.

Станом на 2011 рік і в подальшому ні позивачка, ні спадкодавець в зареєстрованому шлюбі ні з ким не перебували.

Враховуючи відсутність у померлого спадкоємців за законом та заповітом просила суд встановити факт постійного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ст. 1264 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що доводи позивачки щодо спільного її проживання із ОСОБА_2 , тобто, як постійного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не знайшли свого підтвердження.

Так, факт проживання жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу, не підтверджують факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки їх пояснення носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін та не підтверджують наявності сталих відносин, які притаманні саме подружжю.

Перебування позивача з відповідачем у близьких стосунках не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 14 листопада 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що суд першої інстанції не врахував, що позивач підтримувала шлюбні відносини зі спадкодавцем з 2002 року і до його смерті.

Позивач проживала разом зі своїм сином за місцем своєї реєстрації, але з 2011 року переїхала на постійне проживання в спірну квартиру до спадкодавця, де вони разом купували меблі та інше майно до квартири про що до позовної заяви були надані докази.

Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про недоведеність факту постійного проживання позивача з ОСОБА_2 так як надала достаньмо доказів на підтвердження спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

27.02.2025 від Київської міської ради надійшли письмові пояснення по справі.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_1 адвокат Харченко В.В., підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав, просив її задовольнити. Рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та наявні у справі докази колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що в Дванадцятій Київській державній нотаріальній конторі 30 серпня 2022 року було відкрито спадкову справу № 888/2022 після смерті спадкодавця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

31 травня 2023 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Матвієнко Т.В. було винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 подала заяву державному нотаріусу Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Матвієнко Т.В. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , однак нотаріусом, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відмова державного нотаріуса була обумовлена тим, що для одержання права на спадкування за законом, ОСОБА_1 не надала документів, які підтверджують факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що позивачка підтримувала з ОСОБА_2 відносини як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 2002 року і до дня смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_1 . З 2011 року позивачка разом зі спадкодавцем постійно проживали в квартирі АДРЕСА_1 , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали відносини, які притаманні подружжю, піклувались одне про одного, відпочивали разом, а після смерті спадкодавця займалася його похованням.

Суд першої інстанції вказав, що факт проживання жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Не підтверджують факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу показання свідків ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки їх пояснення носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін та не підтверджують наявності сталих відносин, які притаманні саме подружжю. Перебування позивача з відповідачем у близьких стосунках не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю.

Також, матеріали справи не містять доказів того, що позивачка сплачувала розрахунки за спожиті комунальні послуги. Із наявних у матеріалах справи копій квитанцій вбачається, що така оплата здійснювалася від імені спадкодавця. Доказів того, що такі квитанції заповнювалися та сплачувалися саме позивачкою матеріали справи не містять.

Понесення витрат на поховання та отримання праху померлого не можуть бути підтвердженням факту проживання однією сім`єю з померлим понад п`ять років.

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року у справі № 5-рп/99 членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно мешкають і ведуть спільне господарство. Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Отже для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів, а саме:

1) проживання однією сім`єю із спадкодавцем;

2) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Про проживання однією сім`єю можуть свідчити, у сукупності, наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 21 березня 2019 року у справі № 461/4689/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 520/8495/17, від 17 жовтня 2019 року у справі № 712/1294/17, від 31 березня 2022 року у справі № 461/4532/20, від 12 січня 2023 року у справі № 754/6012/21, від 20 лютого 2023 року у справі № 520/11160/18, від 08 серпня 2023 року у справі № 752/13615/20-ц.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги також можуть братися показання свідків про спільне проживання та ведення спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання), фото/відео матеріали, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з позовом у цій справі, ОСОБА_1 зазначала, що з 2011 року вона з ОСОБА_2 проживала як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в квартирі АДРЕСА_1 , мали сімейні відносини, що притаманні саме подружжю, оскільки: спільно проживали в спірній квартир, спільно харчувалися, мали спільний бюджет і спільно витрачали зароблені гроші, спільно купували продукти та ліки один для одного, спільно купували майно для спільного користування, зокрема ,побутову техніку для спірної квартири. Після смерті спадкодавця саме позивачка займалася його похованням та продовжує користуватися квартирою спадкодавця, яку підтримує у належному стані та регулярно сплачує усі комунальні послуги за неї.

Станом на 2011 рік і в подальшому ні позивачка, ні спадкодавець в зареєстрованому шлюбі ні з ким не перебували.

За клопотанням представника позивача в судовому засіданні допитано як свідків: ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Надаючи оцінку доказам, наданим позивачкою на підтвердження факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, суд першої інстанції виходив з того, що ці докази не є належними та достатніми доказами, з якими закон пов`язує правовий статус члена сім`ї та осіб, які проживають однією сім`єю, а також не є доказами, які підтверджують сукупність обставин, необхідних для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю, таких як наявність спільного побуту, ведення спільного господарства, бюджету, наявність між ними взаємних прав і обов`язків з 2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Місцевий суд встановив, що відносини позивача та померлого ОСОБА_2 не носили характер сімейних у розумінні статті 3 СК України.

Надаючи оцінку поданим позивачем письмовим доказам, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що факт проживання жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Не підтверджують факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу показання свідків ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , оскільки їх пояснення носять узагальнений характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання сторін та не підтверджують наявності сталих відносин, які притаманні саме подружжю. Перебування позивача з відповідачем у близьких стосунках не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю

Показання свідків, допитаних судом першої інстанції, носять загальний характер і не містять посилання на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмету доказування у подібних правовідносинах.

Показаннями свідків за відсутності інших належних доказів не може бути встановлений факт проживання однією сім`єю із спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини.

Також, матеріали справи не містять доказів того, що позивачка сплачувала розрахунки за спожиті комунальні послуги. Із наявних у матеріалах справи копій квитанцій вбачається, що така оплата здійснювалася від імені спадкодавця. Доказів того, що такі квитанції заповнювалися та сплачувалися саме позивачкою матеріали справи не містять.

Оскільки про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, апеляційний суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про недоведеність позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанцій не дав належної оцінку поданим позивачем письмовим доказам у їх сукупності, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову, у сукупності дослідивши та оцінивши докази у справі щодо їх належності, допустимості та достатності.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 15 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 квітня 2025 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана