Справа № 750/2159/25
Провадження № 2/750/1217/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

судді Косенка О.Д.,

секретар Веремій А.С., Дудка Є.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Законним представником відповідача визначено його матір ОСОБА_3 .

Позов мотивовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , у якій крім неї також зареєстрований відповідач.

Відповідач з 2018 року добровільно залишив квартиру та в ній не проживає. Позивач є пенсіонером, має низький дохід та самостійно сплачує комунальні платежі, які внаслідок реєстрації її квартирі відповідача, є для неї важким фінансовим тягарем.

У позасудовому порядку врегулювати спір не має можливості, оскільки місце проживання відповідача їй невідомо, а без його участі зняти з реєстрації у ЦНАП м. Чернігова відповідача не можливо.

Ухвалою суду від 18.02.2025 позов залишено без руху, надано позивачу строк на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03.03.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано строк для надання заяв по суті справи. До участі у справі залучено третю особу: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради.

У визначений судом для надання відзиву на позов строк, відзив до суду не надійшов.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, надала пояснення, аналогічні змісту позовної заяви.

У судове засідання відповідач та його законний представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про розгляд справи третя особа була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не подомила, письмові пояснення до суду не надала.

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20, від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, від 23.01.2023 у справі 496/4633/18, від 22.03.2023 у справі № 905/1397/21, від 30.08.2023 у справі № 910/10477/22.

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 20 листопада 1998 року, виданого Виконавчим комітетом Деснянської районної ради м. Чернігова зареєстрованого за № 2608 від 18.11.1998 (а.с. 7), Свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 2-10, виданого 23.01.2025 державним нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної контори (спадкова справа № 68/2024) (а.с. 8), Витягу з Державного реєстру речових прав: індексний помер: 409317570 від 23.01.2025 (а.с. 9), є власником нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки, виданої Управлінням адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 22.01.2025 № 473, до складу сім`ї, зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_3 , входять ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 10).

Позивач вказує, що відповідач за зареєстрованим місцем проживання фактично не проживає з 2019 року і по теперішній час. На сьогоднішній день відповідач перебуває за межами України та повертатися в Україну не планує.

Факт відсутності відповідача за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджується Актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 22 січня 2025 року № 23, складеним Начальником служби прибирання з та благоустрою та Майстром служби з прибирання та благоустрою Комунального підприємства «Деснянське» Чернігівської міської ради у присутності свідків (а.с. 4).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_4 у одному під`їзді із позивачем. ОСОБА_5 , який є онуком позивача, приблизно з 2019 року не проживає разом з позивачем. Раніше він проживав по АДРЕСА_5 , приходив у гості до бабусі, але постійно ніколи не жив.

Свідок ОСОБА_6 , яка є тіткою ОСОБА_2 надала аналогічні пояснення. Також вказала, що її племінник у 2019 році виїхав разом з матір`ю на постійне проживання у США. З телефонної переписки із племінником вона дізналася, що він отримав громадянство США та повертатися до України не планує.

Частиною 4 ст. 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки (ч. 2 ст. 64 ЖК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 167 ЖК України наймач жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

У ст. 379 ЦК України зазначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Згідно зі ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, встановлених ч.1, п. п. 1 і 5 ч. 3 та ч. 4 ст. 71 цього кодексу.

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, не здійснюється згідно із законом та не може розглядатись як необхідне в демократичному суспільстві.

Оскільки рішення суду про визнання відповідача таки, що втратив право користування житловим приміщенням дозволить позивачу реалізувати своє право на отримання від держави соціальних пільг, зокрема щодо оплати за комунальні послуги, разом з тим не порушить житлових прав та законних інтересів відповідача, оскільки фактично він ними не користується і наміру користуватися не має, суд вважає що втручання держави у вигляді судового рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у даному випадку за установлених судом обставин переслідує легітимну мету, здійснюється згідно із законом та є необхідним.

Суд також враховує причини, які спонукали позивача звернутися із позовом, а також наявність близьких родинних стосунків позивача та відповідача, що свідчить про можливість відновлення указаного права за взаємною згодою у випадку такої необхідності.

Стосовно забезпечення права на житло неповнолітньої особи, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України (далі - СК України) правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Разом з тим, за змістом ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зважаючи, що відповідач вже досяг чотирнадцятирічного віку, він обрав собі місце проживання разом з матір`ю в США, у суду відсутні підстави піддавати сумніву добровільність та усвідомленість такого вибору.

Крім того, умови проживання дитини повинні бути безпечними та відповідати якнайкращим її інтересам. Суд вважає, що проживання відповідача в США свідчить про дотримання вищевказаного принципу, а тому юридична втрата користування житловим приміщенням в Україні не буде грубим та свавільним порушенням його прав.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 71-72, 163 ЖК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 200, 247, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення небуло вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення судом складене 05.05.2025.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Законний представник відповідача: ОСОБА_3 , АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

Третя особа: Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради, вул. Івана Мазепи, буд. № 19, м. Чернігів, 14017, .

Суддя Олег КОСЕНКО