КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/8168/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Центральної телерадіостудії Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Центральної тедерадіостудії Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 40 000,00 грн моральної шкоди.

Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що відповідач не виконав рішення Чернігівського окружного адміністративного суду по справі №620/14414/23 від 06.02.2024 року, щодо невиплати йому у повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 28.12.2024 року включно, внаслідок чого позивач постійно нервував, що викликало у позивача виникнення низки захворювань.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду по справі № 620/14414/23 від 06.02.2024 року відповідачем було виплачено ОСОБА_1 індексацію в сумі 69,66 грн, яку відповідач вважає такою, що відповідає вимогам визначеним в рішенні суду, проте у мотивувальній частині рішення суду по справі № 620/14414/23 було зазначено, що відповідач повинен виплатити ОСОБА_1 індексацію в сумі 38 593,33 грн.

Апелянт вказував, що наразі рішення суду по справі № 620/14414/23 так і залишається невиконаним в частині виплати переважної суми коштів.

ОСОБА_1 посилався на те, що зазначеними діями відповідача його заподіяні душевні страждання через порушення його соціальних прав, неможливості реалізувати своє конституційне право на належний розмір соціального забезпечення, порушенні його звичного способу життя. Вказане виразилося у тривалому відчутті приниження, образи, незахищеності, безнадійсності, вимагало від позивача додаткових зусиль, порушувало його звичайний спосіб життя. Апелянт вважає, що між протиправними діяннями відповідача та негативними емоціями наявний прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Тому на переконання апелянта, в суді першої інстанції ним доведено наявність всіх умов необхідних для застосування судом першої інстанції ст. 1173 ЦК України.

25 березня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача Центральної телерадіостудії Міністерства оборони України - Харчука Олександра Олександровича, в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги відповідач посилався на те, що Центральна телерадіостудія Міністерства оборони України є військовою організацією, не є розпорядником бюджетних коштів (а є їх отримувачем в межах виділених цільових асигнувань), у повному обсязі фінансується із державного бюджету, власних обігових коштів не має, при нарахуванні грошового забезпечення керується виключно постановами Кабінету Міністрів України та наказами Міністерства оборони України, чинним законодавством та нормативно-правовими актами у сфері оборони, а також зобов`язана здійснювати передбачений законодавством захист власних інтересів згідно Наказу Міністерства оборони України № 744 від 30.12.2016 року «Про організацію претензійної та позовної роботи, представництва інтересів у судах і виконання рішень судів у Мінітерстві оборони України та Збройних Силах України».

Представник відповідача зазначав, що жодних затримок з виконання рішення не відбувалось, Центральна телерадіостудія Міністерства оборони України виконувала законодавчо затверджені вимоги, норми та накази вищих органів управління з нарахування грошового забезпечення, а також реалізовувало право на захист власних інтересів в суді, який позивач намагається видати за затримку виконання та порушення його прав. Також зазначав, що як тільки рішення суду набрало законної сили - Центральна телерадіостудія Міністерства оборони України його виконала, нарахувавши та виплативши належну позивачу індексацію грошового забезпечення.

Вказував, що жодного доказу та розрахунку, підтверджуючих підстави для стягнення моральної шкоди, крім епікризу лікаря про діагностування позивачу поширених, суто вікових хвороб, виданого ще до винесення рішення судом - позивачем суду не надано.

Відповідач вважає, що твердження позивача про його фізичні та моральні страждання - це маніпуляція, єдиною ціллю позивача є задоволення власних матеріальних потреб за рахунок держави.

31 березня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 , зазначаючи про те, що вважає помилковими твердження відповідача про повне виконання рішення суду по справі № 620/14414/23, оскільки на виконання вказаного рішення суду відповідачем було виплачено ОСОБА_1 індексацію в сумі 69,66 грн, яку відповідач вважає такою, що відповідає вимогам визначеним в рішенні суду, проте у мотивувальній частині рішення суду по справі № 620/14414/23 було зазначено, що відповідач повинен виплатити ОСОБА_1 індексацію в сумі 38593,33 грн.

На переконання ОСОБА_1 , враховуючи наявність судового рішення Чернігівського окружного адміністративного суду, яким визнано протиправність дій відповідача, в частині своєчасного не нарахування та невиплати належних сум, а також невиконання ним судового рішення впродовж тривалого часу, тому є наявність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки незаконність такий дій відповідача доведена.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просив долучити відповідь на відзив на апеляційну скаргу до справи та задовольнити його апеляційну скаргу в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що у позивача відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди через невиконання рішення суду, з посиланням на виникнення хвороб, фізичні та душевні страждання, враховуючи, що діагностування захворювань відбулося ще до набрання чинності рішення Чернігівського окружного адміністративного суду по справі №620/14414/23, а також враховуючи обізнаність позивача про здійснюване відповідачем в той період апеляційне оскарження рішення суду.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму ВСУ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Встановлено, що в 2023 році ОСОБА_1 звернувся з позовною заявою до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Центральної телерадіостудії Міністерства оборони України щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01 березня 2018 року по 28 грудня 2018 року включно.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 до Центральної телерадіостудії Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Центральної телерадіостудії Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_1 у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 28.12.2018 року включно, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078. Зобов`язано Центральну телерадіостудію Міністерства оборони України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 28.12.2018 року включно, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконанні у державного виконавця Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Павліченко В.О. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа № 620/14414/23 виданого 18.03.2024 року Чернігівським окружним адміністративним судом (а.с. 36).

Позивач звертаючись з позовною заявою у даній справі вказував, що внаслідок нервового напруження через невиконання рішення суду у нього виникла низка захворювань, на підтвердження чого до позовної заяви додано виписний епікриз із медичної карти стаціонарного хворого № 174/25 ОСОБА_1 , в якому зазначено діагнози: гіпертонічна хвороба 2 стадії, дифузний кардіосклероз, лівобічний плече-лопатковий періартрит, пресбіопія обох очей (а.с. 34-35).

Слід погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що з виписки з медичної картки позивача не доводять спричинення йому моральних страждань внаслідок невиконання в повній мірі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року у справі № 620/14414/23, оскільки в них не вказані причини захворювання, та причинно-наслідковий зв`язок.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди відповідає встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що протиправними діями відповідача, що виразилися у не нарахуванні та не виплаті позивачу індексації грошового забезпечення, а також бездіяльністю, що виразилась у тривалому невиконанні рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року (справа № 620/14414/23), позивачу заподіяна моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях через порушення моїх соціальних прав, неможливості реалізувати своє конституційне право на належний розмір соціального забезпечення, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки саме лише задоволення адміністративного позову не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями посадової особи та заподіяною шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння збитків, між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Зокрема, доведенню підлягає, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2024 року у справі № 620/14414/23 тривалий час не виконується, чим спричинено моральну шкоду позивачу, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки, з відкритих відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень судом апеляційної інстанції встановлено, що після ухвалення Чернігівським окружним адміністративним судом рішення по справі № 620/14414/23, справа у період з березня 2024 року по жовтень 2024 року перебувала на розгляді в суді апеляційної та касаційної інстанціях. Між тим позовом про стягнення моральної шкоди в рамках цивільного судочинства ОСОБА_1 звернувся у квітні 2024 року, тому на момент звернення з даним цивільним позовом, рішення по справі № 620/14414/23 ще не набрало законної сили.

Суд апеляційної інстанції вважає, що позивач не надав суду належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів щодо спричинення йому моральної шкоди в заявленому розмірі у сумі 40 000 грн, на підставі яких позивач оцінив свої моральні страждання, а також не довів причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою. Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, на думку позивача, для відшкодування моральної шкоди, та посилання на моральні страждання. Суд апеляційної інстанції вважає, що позивачем не було доведено обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), завданих йому відстороненням, а також характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо).

З огляду на встановлені обставини, з урахуванням того, що позивачем не доведено належними, достатніми, достовірними та допустимими доказами наявність моральної шкоди, що його негативні емоції досягли рівня страждання або приниження, які заподіяли моральну шкоду в розмірі 40 000 грн, причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідача і заподіяною шкодою, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його обґрунтуванням позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися. А отже доводи позивача щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставинам справи, висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що немайнові права позивача не було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та вірно застосував до правовідносин, що виникли між сторонами положення ст. 76, 77, 81 ЦПК України та ст. 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «02» травня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов