Провадження №6/523/15/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2025 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання Дмітрієвої В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань № 17 м.Одеси, справу за заявою акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії АТ « Ощадбанк», за участю ОСОБА_1 , про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання,

ВСТАНОВИВ:

Представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» - адвокат Приходько В. звернувся до суду із заявою, якою просить:

- поновити акціонерному товариству «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» пропущений строк для пред`явлення дублікату виконавчого листа № 523/22787/23, виданого 17 жовтня 2024 Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Одеського міського відділення № 7860 Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 23808,31 грн. до виконання, встановивши порядок виконання рішення, згідно якого з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» підлягає стягненню сума у розмірі 992,01 грн., щомісячно, упродовж 24-х місяців, починаючи з дня набуття рішенням законної сили. Стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» державного мита у розмірі 201,55 грн, витрат за інформаційно-технічне забезпечення процесу у розмірі 30,00 грн.

В обґрунтування вимог представник заявника вказував на те, що 20 березня 2009 року Суворовським районним судом м. Одеси ухвалено рішення у справі № 2-620/09, яким позовні вимоги Банку задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» борг за кредитним договором № 1219 від 01.06.2007 у розмірі 23808,31 грн, встановлено порядок виконання рішення, згідно якого з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» підлягає стягненню сума у розмірі 992,01 грн., щомісячно, упродовж 24-х місяців, починаючи з дня набуття рішенням законної сили. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» державне мито у розмірі 201,55 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу у розмірі 3 0,00 грн.

04 червня 2009 року Суворовським районним судом м. Одеси видано оригінали виконавчих листів № 2-620/09 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості.

Виконавчий лист № 2-620/09 від 04.06.2009 неодноразово пред`являвся до виконання до органів державної виконавчої служби.

03 березня 2012 року представником АТ «Ощадбанк» на адресу першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції направлена заява про відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

07 серпня 2013 року АТ «Ощадбанк» на адресу Суворовського ВДВС засобами поштового відправлення направлено запит про хід виконавчого провадження, у зв`язку з відсутністю будь-якої інформації стосовно виконавчого провадження.

18 квітня 2018 року АТ «Ощадбанк» на адресу Суворовського ВДВС, засобами поштового зв`язку, повторно направлено запит про хід виконавчого провадження, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, запит отримано 26.04.2018. Але відповідь на адресу АТ «Ощадбанк» так і не надано.

10 листопада 2023 року АТ «Ощадбанк» на адресу Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) та на адресу Суворовського ВДВС, засобами поштового зв`язку направлено третій запит про місцезнаходження оригіналів виконавчих листів.

12 грудня 2023 року Суворовським ВДВС на адресу Суворовського районного суду м. Одеси направлені заяви про видачу дублікатів виконавчих листів у справі № 2-620/09 (окремо заява на суму 23 808,31 грн, окремо заява на суму 201,55 грн - копії додаються).

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 29.01.2024 року заяву Суворовського ВДВС про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2-620/09 на суму 23 808,31 грн. - задоволено.

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 09.09.2024 року заяву Суворовського ВДВС про видачу дубліката виконавчого листа у справі № 2-620/09 на суму 201,55 грн. також задоволено.

Супровідним листом Суворовський районний суду м. Одеси від 18.10.2024 надіслав на адресу Суворовського ВДВС дублікат виконавчого листа, який відділом був отриманий 21.10.2024 року.

25.11.2024 року на адресу АТ "Ощадбанк" від Суворовського ВДВС надійшов супровідний лист (Вих. № 159588 від 23.10.2024) разом із додатком: одним виконавчим листом № 523/22787/23 виданим 17.10.2024 Суворовським районним судом м.Одеси (про стягнення на загальну суму боргу та судових витрат).

Разом із тим, на час звернення АТ «Ощадбанк» на адресу Суворовського ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження разом із оригіналом виконавчого листа №2-620/09 від 04.06.2009, строк для його пред`явлення пропущено не було, а після втрати Суворовським ДВС оригіналу виконавчого листа пройшов значний час, та отриманий 25.11.2024 дублікат виконавчого листа № 523/22787/23 від 17.10.2024 вже з пропущеним строком для пред`явлення його на виконання до виконавчої служби.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеса від 22 січня 2025 року прийнято заяву акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії АТ « Ощадбанк» про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, до розгляду в судовому засіданні.

Представник заявника АТ «Ощадбанк» у судовому засіданні підтримав подану заяву у повному обсязі, просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеним у заяві.

Боржник ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви, надав суду заперечення на заяву про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, також просив здійснювати подальший розгляд заяви у його відсутність.

У поданому запереченні ОСОБА_1 зазначив про те, що він заперечує проти поновлення АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії АТ « Ощадбанк» строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки законом виділяється розумний термін на виконання судового рішення і який не може відновлюватися через 16 років після ухвалення такого рішення за жодних обставин. Банк посилається на запити до ВДВС та відсутність відповідей чим вводить суд в оману, адже 03.03.2012 р. було звернення банку до ВДВС, на яке (зі слів Стягувача), відповідь не надходила, однак ВДВС стверджує, що Постанову №31811891 про повернення виконавчого документу стягувачу разом з оригіналом виконавчого документу № 2-620/09 виданого 04.06.2009 року надіслав 30.07.2012 року.

Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 20 березня 2009 року, по справі № 2-620/09, позовні вимоги Банку задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» борг за кредитним договором № 1219 від 01.06.2007 у розмірі 23808,31 грн, встановлено порядок виконання рішення, згідно якого з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» підлягає стягненню сума у розмірі 992,01 грн., щомісячно, упродовж 24-х місяців, починаючи з дня набуття рішенням законної сили. Також, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» державне мито у розмірі 201,55 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення процесу у розмірі 3 0,00 грн.

На момент набрання рішенням законної сили 31.03.2009 року, діяли положення Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21квітня 1999, в редакції станом на 05.03.2009 року (далі - Закон №606-XIV), яка набрала законної сили саме 31.03.2009 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 21 Закону №606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) виконавчі листи та інші судові документи - протягом трьох років.

Отже, за приписами Закону №606-XIV, який діяв на момент набрання рішенням законної сили, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання за рішенням суду від 20 березня 2009 року, яке набрало законної сили 31 березня 2009 року, був встановлений до 31 березня 2012 року.

На виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 березня 2009 року, по справі № 2-620/09, судом було видано два виконавчі листи, зі строками пред`явлення їх до виконання до 31.03.2012 року, за наслідком пред`явлення яких до виконання було відкрито два виконавчі провадження ВП №31811891 та ВП № 31812144.

Наведені виконавчі листи були пред`явлені до виконання та відкриті наступні виконавчі провадження:

- ВП № 31812144 з примусового виконання виконавчого листа № 2-620/09 виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 04.06.2009р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» грошової суми у розмірі 201,55 грн.

- ВП № 31811891 з примусового виконання виконавчого листа № 2-620/09 виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 04.06.2009р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» грошової суми у розмірі 23808,31 грн.

30.07.2012 року державним виконавцем Прібіловим А.В. були винесені постанови про повернення виконавчих документів стягувачу, на підставі п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999.

ВП № 31812144 та ВП №31811891 були знищені, у зв`язку із терміном зберігання.

ВДВС, в якому перебували виконавчі листи на виконанні, у заявах про видачу дублікатів виконавчих листів, зазначали що перевірити реєстри вихідної кореспонденції, щодо направлення зазначених документів стягувачу, не надається можливим, оскільки минуло вже більше 10 років.

Суд констатує, що враховуючи строки, які минули з моменту пред`явлення виконавчих листів до виконання, відсутність реєстрів вихідної кореспонденції не може свідчити про не направлення державним виконавцем виконавчих листів стягувачу, на виконання постанов від 30.07.2012 року про повернення виконавчих документів стягувачу, на підставі п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999, та втрату виконавчих листів з вини ВДВС.

Відповідно до п. (а) ч.1 ст. 23 Закону №606-XIV , строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

У зв`язку із цим, на підставі ч.1 ст.23 Закону №606-XIV, суд дійшов висновків що строки пред`явлення виконавчих документів до виконання обновилися, і у даному випадку рахуються з дня повернення виконавчих документів тобто виконавчі листи могли бути пред`явлені до виконання Банком до 31.07.2015 року.

Таким чином, суд приходить до висновку що заявником пропущено майже 10 років для пред`явлення до виконання виконавчих листів, виданих на виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 20 березня 2009 року, по справі № 2-620/09.

У судовому засіданні, обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, представник заявника акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії АТ «Ощадбанк» посилався на активну поведінку Банку, яка на його думку полягала у направленні на адресу виконавчої служби заяв, з приводу стану виконавчих проваджень, та не отримання відповідей на подані заяви.

Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Суд зазначає, що матеріали справи містять три копії заяви заявника, адресовані Першому Суворовському відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, зокрема:

1) Заява від 07.08.2012 року №7653/28-01-19, в якій йдеться про повідомлення про хід виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-620/09, виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості у розмірі 23 808,31 грн.

Разом із тим, суд констатує, що представником акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії АТ «Ощадбанк» так і не було надано суду доказів направлення наведеної заяви на адресу виконавчої служби, хоча з метою надання суду наведеного доказу, оголошувалась у судовому засіданні перерва.

Тому, суд не приймає наведену заяву в якості доказу вчинення Банком активних дій з метою з`ясування стану виконання рішення суду.

2) Заява від 18.04.2018 року №113.20-13/1219/35927, в якій йдеться про повідомлення про хід виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа № 2-620/09, виданого Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення заборгованості у розмірі 23 808,31 грн.

Банком підтверджено направлення наведеної заяви на адресу ВДВС рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, та отримання її ВДВС 26.04.2018 року.

3) Запит про хід виконавчого провадження від 10.11.2023 року №55/5.6-04/78965, направлення якого до ВДВС підтверджується матеріалами справи.

Надаючи правову оцінку Заяві від 18.04.2018 року №113.20-13/1219/35927, суд зазначає, що станом на дату її направлення до ВДВС, минуло майже три роки, для пред`явлення до виконання виконавчих листів, враховуючи попередні висновки суду про можливість пред`явлення виконавчих листів до виконання Банком до 31.07.2015 року.

При цьому, стверджуючи про не отримання відповіді на Заяву від 18.04.2018 року, суд констатує що Банк не надав суду доказів поважності причин повторного направлення Заяви про стан виконання виконавчих проваджень, аж через чотири роки. За наведених обставин, вже у 2018 року, не отримавши відповідь на заяву, Банк міг звернутися до суду за захистом своїх прав, чого не зробив.

У відповідності до ч. 1 ст. 433 Цивільного процесуального кодексу України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Виконавчий документ є документом строковим, тобто має виконавчу силу тільки протягом строку, встановленого законом. Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (виконавча давність) - це встановлений законом строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання і стати підставою для відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій, спрямованих на реалізацію припису юрисдикційного акта.

Причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчій документ до виконання у встановлені строки.

Аналогічне положення містить ч. 6 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження", згідно якої стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №2-836/11 (провадження № 14-308цс19) сформульовано правовий висновок щодо можливості відмови у видачі дубліката виконавчого листа з огляду на відсутність підстав для поновлення строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання: приписи підпункту 19.4 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України та підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIІІ "Перехідні положення ЦПК України не суперечать приписам частини шостої статті 12 Закону України "Про виконавче провадження", частини першої статті 433 ЦПК України, частини першої статті 329 ГПК України. Зазначені приписи перехідних положень вказаних кодексів не забороняють суду одночасно розглянути та вирішити поставлені у заяві стягувача питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та про видачу дубліката такого документа у разі його втрати або розглянути питання про видачу дубліката втраченого виконавчого документа після того, як суд поновив строк для пред`явлення цього документа до виконання.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання заяву стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа може бути задоволено у разі, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11 (провадження № 61-34св21) зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, 23 червня 2021 року у справі № 2-162/12 (провадження № 61-14111св20).

З матеріалів справи вбачається, що Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 29.01.2024 року (справа № 523/2240-3/23) та Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 09.09.2024 року ( справа № 523/22787/24) за заявою Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), було видано дублікати виконавчих листів по справі № 2-620/09.

Разом із тим, суд зазначає, що видача дублікатів виконавчих листів не свідчить за даних обставин про те, що розглядаючи дану заяву Банку, суд не повинен надавати оцінку поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчих листів до виконання.

Суд констатує, що у даному випадку, АТ «Ощадбанк» не було вжито всіх заходів належного контролювання процесу стягнення, також не надано суду доказів поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, який становив майже 10 років.

Відповідно до висновку викладеного у постанові Верховного Суду у справі № 166/1472/18 від 23.10.2019, питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду зробленого у постанові по справі № 2-461/09 від 02.06.2020, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Обов`язок пред`явити виконавчий лист до виконання в межах строків, визначених Законом України «Про виконавче провадження», покладено саме на стягувача.

Безпідставне поновлення судом строків пред`явлення виконавчих листів до виконання є порушенням права на справедливий суд.

З урахуванням зазначеного, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії АТ «Ощадбанк», за участю ОСОБА_1 , про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Керуючись ст.ст. 260, 261, 263, 433, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії АТ «Ощадбанк», за участю ОСОБА_1 , про поновлення строку для пред`явлення дублікату виконавчого листа № 523/22787/23, виданого 17 жовтня 2024 Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь Одеського міського відділення № 7860 Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 23808,31 грн. до виконання, встановивши порядок виконання рішення, згідно якого з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» підлягає стягненню сума у розмірі 992,01 грн., щомісячно, упродовж 24-х місяців, починаючи з дня набуття рішенням законної сили. Стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» державного мита у розмірі 201,55 грн, витрат за інформаційно-технічне забезпечення процесу у розмірі 30,00 грн.виконавчого документа до виконання- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складання повного тексту ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складений 29.04.2025 року.

Суддя: К.О. Далеко