ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року

м. Харків

справа № 953/6246/24

провадження №22-ц/818/1055/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Маміної О.В., Курила О.М.

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

інші учасники справи:

треті особи - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, Служби у справах дітей по Київському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року у складі судді Вітюка Р.В.,

УСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив доручити Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради підготувати письмовий висновок по суті позову та постановити рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивований тим, що дитина ОСОБА_4 проживає з позивачем, відповідач у свою чергу не цікавиться життям дитини та не приймає участі у її вихованні. Відповідач веде аморальний спосіб життя та має психічні розлади та не виконує обов`язку по утриманню та вихованню дитини , що є підставою для позбавлення її батьківських прав.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог та застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої доньки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не повно встановив обставини справи, зробив висновки що не відповідають дійсним обставинам у справі та ухвалив необґрунтоване та незаконне рішення. Позивач вважає, що надав суду належні та допустимі докази, що доводять факт ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків з виховання малолітньої доньки. Суд зазначеним доказам належної оцінки не надав та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, тому в іншій частині судом не переглядається.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представника позивача, який з`явився в судове засідання, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Московському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №2108 від 25.11.2014 року (а.с. 12).

07.05.2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з заявою про розірвання шлюбу (а.с. 13 - 15).

Згідно з інформацією, яка міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень (яка є відкритою) Київський районний суд м. Харкова рішенням від 16.07.2024 спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнив. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 06.11.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції за актовим записом № 2294 розірвав. Після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_2 прізвище " ОСОБА_2 ".

Згідно паспорта серія НОМЕР_2 , виданого 28.02.1997 року Московським РВОУМВС України в Харківській області ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

Згідно паспорта серія НОМЕР_2 , виданого 28.02.1997 року Московським РВОУМВС України в Харківській області ОСОБА_1 з 17.09.2020 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

Згідно паспорта серія НОМЕР_3 та інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова, ОСОБА_1 з 22.02.2021 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9-10, 31).

Згідно акту встановлення факту здійснення догляду від 14.02.2024 № 120 Управління соціального захисту населення Харківської міської ради встановлено факт здійснення ОСОБА_1 догляду за пенсіонером ОСОБА_6 , який за висновком лікарської комісії потребує постійного стороннього догляду (а.с. 99, 17).

ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 18).

З листа КНП "Міська дитяча поліклініка № 23" ХМР вбачається, що дитина - ОСОБА_4 перебуває під наглядом фахівців поліклініки з народження, за інформацією лікаря педіатра амбулаторні прийоми дівчинка відвідує в супроводі батька - ОСОБА_1 (а.с. 19).

З листа КЗ "Харківський ліцей № 5 Харківської міської ради" вбачається, що ОСОБА_4 є ученицею 3-ВМ класу комунального закладу ХЛ № 5. Вказано, що інформація про те, хто саме з батьків займається супроводом та піклуванням за освітою дитини - ОСОБА_4 не збирається, у ХЛ № 5 відсутня і не може бути надана на адвокатський запит (а.с. 20 - 21).

Згідно нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_2 від 26.07.2024 року, повідомлено, що з позовними вимогами згодна, визнає їх в повному обсязі, просить позов задовольнити, розглядати справу без її участі, усі наслідки роз`яснені та зрозумілі та їх усвідомлює (а.с. 50).

В матеріалах справи наявний висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 31.07.2024 року№ 309 щодо доцільності позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 62-63)

Допитані свідки в суді першої інстанції ОСОБА_7 , яка є хрещеною ОСОБА_4 з 2014 року, повідомила, що позивач та відповідач не перебувають у фактичних шлюбних відносинах, зазначила, що відповідачка зловживає алкоголем та, на її переконання, веде аморальний спосіб життя, як мати та ОСОБА_8 вказав, що проживає в одному будинку з позивачем та відповідачкою після лютого 2022 року бачив позивача та його доньку разом, дитина привітна та доглянута. Матір після 2022 року не бачив. Щодо зловживання відповідачкою алкоголем вказав, що не бачив ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (абз. 2 п. 18 Постанови).

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Умовою ухилення від обов`язків по вихованню дитини, як передбаченої пунктом 2 частини першої статті 164 СК України підстави позбавлення батьківських прав, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

За приписами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно наданого позивачем висновку виданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради висновку № 309 від 31.07.2024 в мотивуальній частині вказано інша особа, яка не має відношення до обставин справи, що розглядається. Висновок належним чином не мотивований та не наведено, на підставі яких доказів та обставин Департамент дійшов відповідних висновків.

Відповідно до висновку, сформованого у постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі №243/13191/19-ц, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком / матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей.

Враховуючи те, що висновок № 309 від 31.07.2024 щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України) та в ньому не наведено достатніх мотивів для ухвалення такої крайньої міри, як позбавлення батьківський прав, суд обгрунтовано не взяв його до уваги.

Доказів перебування відповідачки на стаціонарному лікуванні у КНП ХОР з діагнозом "F-10.1 - психічні та поведінкові розлади, викликані вживанням алкоголю, вживання алкоголю з шкідливими наслідками", свідомого ухилення відповідачки від обов`язку утримувати малолітню дитину, суду першої та апреляційної інстанції не надано.

Судова колегія також погоджується з наданою судом першої інстанції оцінкою показань свідків, однин з яких - ОСОБА_7 підтвердила факт зловживання відповідачкою алкоголем, в той час як інший - ОСОБА_8 зазначив, що не бачив ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння та вважає правильним висновок суду про те, що наведені свідками показання не можуть, як беззаперечно підтверджувати, так і спростовувати факт зловживання відповідачкою алкоголем.

Суд також правомірно не врахував надану позивачем копію нотаріально посвідченої заяви відповідачки про згоду з позовними вимогами та визнання їх у повному обсязі, оскільки така заява є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, не відповідає інтересам дитини і суперечить частині четвертій статті 206 ЦПК України і частині третій статті 155 СК України.

Подання лише зазначеної нотаріально посвідченої заяви не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених пунктом 2 частини першої 164 СК України для позбавлення батьківських прав.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22.

Оскільки позивачем, в супереч вимог ст.ст.12,81 ЦПК України не надано доказів, які б давали достатньо підстав для застосування до відповідачки такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав щодо малолітньої доньки, суд дійшов обгрунованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Разом з тим відповідачка попереджена судом про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Невиконання зазначеного попередження може бути підставою для повторного звернення позивача до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Виходячи з вищенаведеного судова колегія вважає, що суд правильно встановив обставини справи, рішення суду в частині відмови у задоволені позову про позбавлення батьківських прав є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2024 року в частині відмови у задоволені позову про позбавлення батьківських прав - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 01 травня 2025 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

О.М. Курило