ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4290/25 Справа № 227/2230/20 Суддя у 1-й інстанції - Притуляк С. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Корчистої О.І., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи:

скаржник ОСОБА_1

суб`єкт оскарження: старший державний виконавець Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області східного міжрегіонального управління юстиції Лубенець Аліна Сергіївна

заінтересована особа: Державна судова адміністрація України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2024 року, ухвалену суддею Притулякою С.А. у м. Добропілля Донецької області, повне судове рішення складено 05 квітня 2024 року,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області східного міжрегіонального управління юстиції Лубенець А.С. (далі по тексту-державний виконавець), в якій зазначила, що постановою Верховного Суду від 22.11.2023 року у справі №227/2230/20 стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 536,80 гривень на користь держави. Ухвалою Верховного суду від 10.01.2024 року у справі №227/2230/20 розмір судового збору зменшено до 429,44 гривень. На підставі зазначеної постанови Добропільським міськрайонним судом Донецької області 31.01.2024 року видано виконавчий лист. 12.02.2024 року старшим державним виконавцем Лівобережного ВДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області СМУЮ Лубенець А.С. відкрито виконавче провадження №74137242.

20.02.2024 року держаним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

Дії головного державного виконавця Лубенець А.С. при відкритті виконавчого провадження №74137242 вважає протиправними, посилаючись на нижченаведене.

ОСОБА_1 зазначає, що державним виконавцем в порушення ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» не надіслано боржнику постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.02.2024 року не пізніше наступного дня. Отже, бездіяльність державного виконавця щодо не направлення їй, як боржниці, копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 12.02.2024 року не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення є протиправною.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просила визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Лівобережного ВДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області СМУЮ Лубенець А.С. щодо не надіслання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження №74137242 від 12.02.2024 року не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення та зобов`язати направити дану постанову боржнику.

Крім того, у виконавчому провадженні №74137242 боржником визначено громадянина фізичну особу ОСОБА_1 замість приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є., що є порушенням порядку і способу виконання рішення та не відповідає резолютивній частині рішення.

В постанові Верховного Суду у справі № 227/2230/20 від 22.11.2023 року, на підставі якої видано виконавчий лист, в резолютивній частині чітко визначено, що судовий збір стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. Приватний виконавець є суб`єктом незалежної професійної діяльності. Тому звернення стягнення на особисте майно фізичної особи, яка займається незалежною професійною діяльністю за боргами, які виникли в рамках даної професійної діяльності, заборонено законодавством.

Також Матвійчук Н.Є. вважає, що ідентифікація приватного виконавця здійснюється за допомогою Єдиного реєстру приватних виконавців України. Приватного виконавця не ідентифікує РНОКПП та дата народження (як для фізичних осіб і ФОП), за допомогою яких у виконавчому провадженні державним виконавцем здійснюється ідентифікація боржника і відповідно здійснюються заходи примусового виконання.

Державний виконавець мав право відкрити виконавче провадження саме на приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. та здійснювати заходи примусового виконання відносно приватного виконавця, або повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання.

Тобто державним виконавцем виконавче провадження відкрито на неналежну особу і заходи примусового виконання застосовуються до неналежного боржника у спосіб, який не відповідає резолютивній частині судового рішення.

Більш того, з 19.05.2023 року приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. припинила діяльність у зв`язку зі зміною виконавчого округу. В Єдиному реєстрі приватних виконавців України міститься запис про приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є., а приватний виконавець Донецької області Матвійчук Н.Є. відсутній.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просила визнати неправомірною дією щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №74137242 від 12.02.2024 року та здійснення заходів примусового виконання відносно фізичної особи громадянки ОСОБА_1 та зобов`язати скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №74137242 від 12.02.2024 року як помилково винесену, яка не відповідає вимогам діючого законодавства.

Відповідно до п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону.

У зв`язку з чим, ОСОБА_1 просила визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Лівобережного ВДВС у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області СМУЮ Лубенець А.С. щодо невинесення повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документа у справі №227/2030/20, виданого Добропільським міськрайонним судом Донецької області, без прийняття до виконання у зв`язку з припиненням боржника і невірним зазначенням стягувача та зобов`язати повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання як такого, що не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження».

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні скарги приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни на дії та бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Державна судова адміністрація України, старший державний виконавець Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області східного міжрегіонального управління юстиції Лубенець Аліна Сергіївна.

ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухвалою суду подала апеляційну скаргу, в якій посилається на незгоду в частині відмови у задоволенні вимог про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження №74137242 від 12.02.2024 та визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо невинесення повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документа у справі №227/2230/20, виданого Добропільським міськрайонним судом Донецької області, без прийняття до виконання у зв`язку з невірним зазначенням та припиненням боржника та зобов`язати повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання як такого, що не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження».

Матвійчук Н.Є. просить частково скасувати ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05.04.2024 у справі №227/2230/20. Ухвалити рішення, яким задовольнити скаргу ОСОБА_1 в частині: - Визнати неправомірною дією старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лубенець Аліни Сергіївни щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №74137242 від 12.02.2024 та здійснення заходів примусового виконання відносно фізичної особи громадянки ОСОБА_1 та зобов`язати скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 12.02.2024 №74137242 як помилково винесену, яка не відповідає вимогам діючого законодавства. Визнати неправомірною бездіяльність старшого державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лубенець Аліни Сергіївни щодо невинесення повідомлення про повернення стягувачу виконавчого документа у справі №227/2230/20, виданого Добропільським міськрайонним судом Донецької області, без прийняття до виконання у зв`язку з невірним зазначенням та припиненням боржника та зобов`язати повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання як такого, що не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження»

При цьому, скаржник зазначає, що постановою Верховного Суду від 22.11.2023 у справі №227/2230/20 стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн. Ухвалою Верховного Суду від 10.01.2024 у справі №227/2230/20 розмір судового збору зменшено до 429,44 грн. На підставі зазначеної постанови Добропільським міськрайонним судом Донецької області 31.01.2024 видано виконавчий лист у справі. 12.02.2024 старшим державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лубенець Аліною Сергіївною відкрито виконавче провадження №74137242. 20.02.2024 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. У постанові про відкриття виконавчого провадження боржником визначено фізичну особу ОСОБА_1 замість приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н. Є., як це зазначено у виконавчому листі, що є порушенням порядку і способу виконання рішення та не відповідає резолютивній частині постанови Верховного Суду від 22.11.2023 у справі №227/2230/20, в якій чітко визначено, що судовий збір стягується з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгеніївни.

Вказує, що стягнення з приватного виконавця витрат виконавчого провадження судового збору передбачає по-перше, наявність спеціального суб`єкта суб`єкта незалежної професійної діяльності - приватного виконавця, по-друге, наявність спеціального боргу судового збору, який є витратами конкретного виконавчого провадження.

Зазначає, що державний виконавець мав право відкрити виконавче провадження саме на приватного виконавця виконавчого округу Донецької області, адже резолютивною частиною рішення, яка міститься у виконавчому документі, передбачено саме стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Наталії Євгенівни на користь держави судовий збір. Більш того, з 19.05.2023 приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. припинила діяльність у зв`язку зі зміною виконавчого округу.

В Єдиному реєстрі приватних виконавців України міститься запис про приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є., а приватний виконавець Донецької області Матвійчук Н.Є. відсутній. Державним виконавцем в даному виконавчому провадженні здійснено заходи примусового виконання, пов`язані зі зверненням стягнення на особисте майно громадянки ОСОБА_1 , що є порушенням особистих прав заявниці, порушує статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року в частині права мирно володіти власним майном.

Вказує, що відсутність у Положенні про автоматизовану систему виконавчого провадження приватного виконавця як суб`єкта - боржника не може слугувати виправданим втручанням у мирне володіння своїм майном скаржниці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

07.04.2025 через підсистему «Електронний суд» від Матвійчук Н.Є. надійшла заява про розгляд справи, призначений на 29.04.2025 без її участі, апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що постановою Верховного Суду від 22.11.2023 року у справі №2-2230/20 у задоволенні клопотання приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відмовлено, касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. залишено без задоволення, ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30.05.2023 року залишено без змін, стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Матвійчук Н.Є. судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 536 гривень 80 копійок на користь держави (а.с.17-22).

Ухвалою Верховного суду від 10.01.2024 року у справі №227/2230/20 розмір судового збору зменшено до 429,44 гривень.

12.02.2024 року старшим державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області східного міжрегіонального управління юстиції Лубенець А.С. відкрите виконавче провадження №74137242 з примусового виконання виконавчого листа №227/2230/20, виданого 31.01.2024 року Добропільським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з боржника ОСОБА_1 судового збору у розмірі 429 гривень 44 копійки (а.с.11-12).

20.02.2024 року старшим державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області східного міжрегіонального управління юстиції Лубенець А.С. в рамках виконавчого провадження №74137242 винесено постанову про арешт коштів боржника. (а.с.13-14)

21.02.2024 року старшим державним виконавцем Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області східного міжрегіонального управління юстиції Лубенець А.С. в рамках виконавчого провадження №74137242 винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника у банку для здійснення видаткових операцій (а.с.100-101).

Суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні її скарги, на підставі досліджених та оцінених судом доказів виходив з того, що дії державного виконавця не суперечать вимогам чинного законодавства, вчинені в межах його повноважень і судом встановлено порушення прав скаржника.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду.

Згідно ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В силу частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ч.1 ст.5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно із ч.3 ст.451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Підпунктом 3 п.8 розділу І Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затверджене Наказом Міністерства юстиції України від 05.08.2016 №2432/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 серпня 2016 р. за № 1126/29256, передбачено, що система обліковує виконавчі документи за категорією стягнення (характером зобов`язання), суб`єктом стягувача та боржника, суб`єктом видачі виконавчого документа, зокрема, за боржником: фізична особа; фізична особа підприємець; юридична особа; державне підприємство; юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства; комунальне підприємство; держава; державний орган; орган місцевого самоврядування; установа банку; установа банку, у якій введено тимчасову адміністрацію.

Тобто, вказаним положенням визначено вичерпний перелік видів боржників, в якому відсутній такий вид боржника як приватний виконавець.

Суд першої інстанції дійшов до обґрунтованих висновків, що державний виконавець здійснив всі дії для того, щоб виконати рішення суду, іншої функціональної можливості щодо визначення боржником саме приватного виконавця у нього не було.

Доводи апеляційної скарги зводяться до безпідставності стягнення зі скаржника суми судового збору, проте законність стягнення судового збору в рамках даного провадження не вирішується.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції незаконно відмовив у задоволенні скарги та не в повній мірі встановив дійсні обставини справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки жодних додаткових обґрунтувань чи нових доказів, що не були подані позивачем до суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у її задоволенні, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 05 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повне судове рішення виготовлено 06 травня 2025 року.

Головуючий суддя: Я.М. Бондар

Судді: О.І. Корчиста

В.О. Остапенко