Провадження №: 2/752/3381/25
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

05.05.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Кирильчук І.А.

при секретарі судового засідання - Замай А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у залі судового засідання в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лото Спорт» про стягнення заборгованості за договором оренди № 30-10/19Вв114 від 30 жовтня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лото Спорт» (далі - ТОВ «Лото Спорт») про стягнення заборгованості за договором оренди № 30-10/19Вв114 від 30 жовтня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30 жовтня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фламенко» (далі - ТОВ «Фламенко») і ОСОБА_1 з одного боку та ТОВ «Лото Спорт» укладено договір оренди № 30-10/19Вв114, предметом якого є передача останньому у тимчасове платне користування нежилого приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та яке є спільною частковою власністю власників у наступних частинах: 31/100 частини об`єкта оренди належить ТОВ «Фламенко», інша 69/100 частини об`єкта оренди належить позивачу ОСОБА_1

01 листопада 2019 року на виконання умов договору, позивач передав, а відповідач прийняв в оренду частину нежилого приміщення, а саме, 69/100 частини об`єкта оренди, яка належить позивачу на праві спільної часткової власності.

Позивач зазначає, що щомісячна орендна ставка за об`єкт оренди в цілому за договором складає 250 000 грн без урахування ПДВ. Враховуючи, що позивачу на праві спільної часткової власності належить 69/100 частини об`єкта оренди, щомісячна орендна плата на рахунок позивача розраховується у відповідному відсотковому співвідношенні та складає 172 500 грн.

Позивач зазначає, що приміщення перебувало в користуванні відповідача протягом двох місяців, з листопада по грудень 2019 року.

Натомість, всупереч умов договору відповідачем була сплачена орендна плата лише за перший місяць оренди, за листопад 2019 року. В свою чергу, орендна плата за користування об`єктом оренди в грудні 2019 року сплачена відповідачем не була, внаслідок чого, станом на день звернення позивача із позовною заявою до суду, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за оренду приміщення у розмірі 172 500 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди в розмірі 172 500 грн, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 725 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 250 грн.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями позовну заяву передано на розгляд судді Кирильчук І.А.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 грудня 2024 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у вказаній справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.

Відповідач по справі двічі повідомлявся судом про розгляд справи у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції на адресу місцезнаходження, однак поштове відправлення повернулись з відмітками «Повернення. За закінченням терміну зберігання» та «Повернення. Адресат відсутній за вказаною адресою».

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Згідно постанов Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18, від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19, від 30 листопада 2022 року у справі № 725/486/22, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву до суду не надходило.

За таких обставин, у відповідності до вимог частини першої статті 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.

Відповідно до положень частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи, а також суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом установлено, що 30 жовтня 2019 року між ТОВ «Фламенко» в особі директора Івчук О. Б., та громадянином України ОСОБА_1 (власники)з одного боку, і ТОВ «Лото Спорт» в особі директора ОСОБА_2 з іншого боку, був укладений договір оренди №30-10/19Вв114, за умовами якого власники передають, а орендар приймає у тимчасове платне користування нежилі приміщення з №1 по №14 (група приміщень №№332,334) (в літ А), які розташовані в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 266,3 кв. м.

Згідно з пунктом 1.1.2. договору об`єкт оренди згідно зі статтею 356 ЦК України є спільною частковою власністю власників та належить останнім на підставі свідоцтва про право власності №б/н, виданого 29 липня 2008 року управлінням комунальної власності м. Києва на праві спільної часткової власності у наступних частинах: 31/100 частини об`єкта оренди належить ТОВ «Фламенко», 36/100 частини об`єкта оренди належить ОСОБА_1 . Право власності зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виходцевим І. А. 16 вересня 2019 року, реєстраційний номер нерухомого майна 0001.

Згідно з підпунктом 2.1. договору, власник передає орендарю об`єкт оренди у тимчасове платне користування, що відповідає визначеному призначенню, вказаному у пункті 1.2. цього договору, 01 листопада 2019 року, що оформлюється Актом приймання-передачі, який підписується обома сторонами та скріплюється печатками сторін (у випадку їх наявності) та стає невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до умов підпункту б) пункту 3.3. договору, орендар зобов`язаний вчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі, передбачені умовами договору.

Відповідно до статті 797 ЦК України орендна плата складається з плати за користування об`єктом оренди та плати за користування земельною ділянкою, нараховується та сплачується орендарем за кожен місяць оренди у строк, передбачений пунктом 5.3. і пунктом 5.4.даного договору, та в порядку, передбаченому у пунктом 5.6. цього договору (пункт 5.1. договору).

Щомісячна орендна ставка за об`єкта оренди в цілому за даним договором у період з дати підписання обома сторонами Акта приймання-передачі, зазначеного у пункті 2.1. цього договору складає 250 000 грн, без урахування ПДВ,

Згідно з пунктом 5.3. договору орендар зобов`язаний в строк до 30 листопада 2019 року сплатити гарантійний платіж у розмірі 250 000 грн, без урахування ПДВ, в порядку встановленому в пункті 5.6.даного договору.

Відповідно до пункту 5.6. договору орендна плата за користування об`єкта оренди та гарантійний платіж сплачується орендарем у розмірі та строки, зазначені у пунктах 5.2.,5.3.,5.4., та пункті 5.5. цього договору, у наступному порядку: 31% орендної плати гарантійного платежу, розрахованих за правилами, викладеними у пункті 5.2. та пункті 5.3. цього договору, та додатково ПДВ, нараховане на 31% орендної плати за ставкою, яка діятиме на момент сплати орендарем орендної плати, сплачується орендарем ТОВ «Фламенко»; 69% орендної плати та гарантійного платежу, розрахованих за правилами, викладеними у пункті 5.2. та пункті 5.3. цього договору, сплачується орендарем ОСОБА_1 . При цьому відповідно до п.п. 170.1.1.,170.1 статті 170 ПК України орендар є податковим агентом ОСОБА_1 щодо його доходу від надання в оренду 69/100 частини об`єкта оренди та зобов`язаний відповідно до п.п. 168.1.2., 168.1 статті 168 ПК України сплатити (перерахувати) податок з доходів фізичних осіб до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу в порядку передбаченому ПК України.

Відповідно до додаткової угоди №1 від 28 грудня 2019 року до договору оренди №30-10/19Вв114 від 30 жовтня 2019 року, сторони за взаємною згодою домовились внести наступні зміни до договору, зокрема, пункт 4.1. договору викладено в наступній редакції: строк договору обчислюється з дня передачі орендарю власниками об`єкта оренди за актом приймання-передачі , зазначеним у пункті 2.1. цього договору, та триває до 31 грудня 2019 року включно.

За актом приймання-передачі від 01 листопада 2019 року до договору оренди №30-10/19Вв114 від 30 жовтня 2019 року відповідач прийняла у тимчасове платне користування нежилі приміщення з №1 по №14 (групи приміщень№№332,334) (в літ. А), які розташовані в будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 266,3 кв. м.

Всупереч умовам договору оренди відповідачем не виконані зобов`язання зі сплати орендної плати у повному обсязі за користування об`єктом оренди, а саме існує заборгованість перед позивачем у наступному розмірі: 69/100% орендної плати за грудень 2019 року у розмірі 172 500,00 грн.

Приміщення було повернуто відповідачем позивачу 31 грудня 2019 року, про що свідчить засвідчений підписами та печатками сторін акт приймання-передачі до договору оренди №30-10/19Вв114 від 30 жовтня 2019 року.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (Частина перша статті 509 ЦК України)

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (Частина перша статті 526 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини першої статті 762 ЦК України за користування майном з наймача сплачується плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідач зазначеного позивачем розміру боргу не спростував, доказів у підтвердження виконання ним зобов`язання по сплаті коштів за оренду нежитлового приміщення та своїх розрахунків суду не надав.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно положення статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні статей 76-81 ЦПК України, обставини справи, на які позивач посилались як на підставу своїх вимог, суд вважає за можливе задовольнити позов, стягнувши з відповідача на користь позивача 172 500,00 грн заборгованості з орендної плати.

Відповідно до пункту 1 частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

При зверненні до суду з вказаним позовом, позивачем ОСОБА_1 були понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1 725,00 гривень, які документально підтверджені.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 725,00 грн.

Щодо розподілу витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Як вбачається із матеріалів справи, між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Сол» укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги № МВ-321/06-08/24 від 06 серпня 2024 року та додаткові угоди № 1 та № 3 до вказаного договору.

Відповідно до ордеру на надання правничої допомоги № 1769086 інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Ряполова-Радченко Г. О.

Витрати позивача на правову допомогу становлять 17 250,00 грн, що підтверджуються платіжною інструкцією № 003 від 07 серпня 2024 року.

Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд враховує, що, відповідно до статті 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Положення частин першої та другої статті 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7, яким передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частина перша статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

Видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами (стаття 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» (заява № 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Доказами в цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

При цьому суд звертає увагу, що при розподілі витрат на професійну правничу допомогу слід врахувати, що справа є незначної складності, розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 6, 509-510, 525-526, 530, 549, 551, 611, 629, 759, 762 ЦК України, статтями 2, 5, 10, 12, 19, 76, 77-81, 89, 131, 141, 187, 211, 263-265, 273-274, 280-289 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лото Спорт» про стягнення заборгованості за договором оренди №30-10/19Вв114 від 30 жовтня 2019 рок, - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лото Спорт» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди у розмірі 172 500 (сто сімдесят дві тисячі п`ятсот) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лото Спорт» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 725 (одна тисяча сімсот двадцять п`ять) грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн (п`ять тисяч гривень).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Лото Спорт», адреса: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 4-А, офіс 3, .

Повне рішення суду виготовлено 05 травня 2025 року.

Суддя І. А. Кирильчук