441/2924/24 2/441/256/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

24.04.2025 м.Городок

Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді Малахової-Онуфер А.М.

з участю секретаря судового засідання Малець А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городок цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Городоцької міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_4 про визнання права власності на частки в житловому будинку як на майно колгоспного двору, -

в с т а н о в и в :

представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 03.12.2024 звернулася в суд з позовом до Городоцької міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_4 про визнання за позивачами права власності по 1/3 частині житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що на АДРЕСА_1 , як частки у майні колгоспного двору мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати ОСОБА_1 ОСОБА_6 , яка до дня смерті значилася зареєстрованою та проживала на АДРЕСА_1 , після смерті якої спадщину на підставі ст. 1261, 1268 ЦК України прийняв ОСОБА_1 , однак звернувшись до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на означене будинковолодіння, останньому у видачі такого відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на будинок, що під час підготовки позову до суду встановлено, що будинковолодіння має статус «колгоспного двору», а відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстрація майна колгоспного двору не передбачена, відтак позивачі змушені звернутись до суду із означеним позовом для захисту своїх прав, зокрема, як члени колгоспного двору, які не втратили права на частку в його майні. Просила позов задовольнити.

Ухвалою судді від 09.12.2024 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

Представник позивачів ОСОБА_5 у заяві від 01.04.2025 вимоги підтримала, просила про розгляд справи за її відсутності та за відсутності довірителів (а.с. 117).

Міський голова Городоцької міської ради Львівської області Ременяк В.В. у заяві від 26.12.2024 просив про розгляд справи за відсутності представника міської ради, при ухваленні рішення по суті, покладається на думку суду (а.с. 62-63).

Третя особа ОСОБА_4 у заяві від 04.02.2025 просив позов задовольнити, розгляд справи проводити за його відсутності (а.с. 113).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні.

В п. 6 Постанови зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

Колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб.

Його створення і діяльність врегульовувалось положеннями 120-127 ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Згідно ч. 2 ст. 123 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Із копії технічного паспорта на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що на АДРЕСА_1 , виготовленого 20.08.2024 ФОП ОСОБА_7 на замовлення ОСОБА_1 убачається, що будинок 1988 року побудови, складається із чотирьох житлових кімнат, загальна площа будинку 87, 9 кв.м, з них житлова 66, 2 кв.м, при будинку вбиральня, гараж, літня кухня-сарай, огорожа, сарай та дві криниці (а.с. 28-41).

Згідно довідки КП ЛОР «Самбірське МБТІ» №1779 від 29.07.2024, згідно записів у реєстрових книгах та матеріалах інвентаризаційних справ Самбірське МБТІ, на 01.09.2003 житловий будинок на АДРЕСА_1 не зареєстрований (а.с. 27).

Із витягів з погосподарських книг за 1983-1995 роки, із копії будинкової книги та довідки Городоцької міської ради Львівської області № 346 від 04.11.2024, копії трудових книжок, інших матеріалів справи убачається, що житловий будинок на АДРЕСА_1 має статус «колгоспного двору», членами колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року, які не втратили права на частку у цьому майні значились ОСОБА_8 , 1931р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , 1933р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , 1957р.н., ОСОБА_1 , 1962р.н., ОСОБА_9 , 1988р.н. та ОСОБА_4 , 1966р.н., частки кожного із них у праві власності на це майно є рівними по 1/6 частці (а.с. 25, 42-51, 109-112, 116).

Як убачається із довідки Городоцької міської ради Львівської області №347 від 04.11.2024, за домогосподарством на АДРЕСА_1 , закріплена земельна ділянка площею 0, 2500 га, призначена для ОЖБ (а.с. 24).

Із копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 та інших матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є синами ОСОБА_8 та ОСОБА_6 (а.с. 16, 50-51).

ОСОБА_8 , 1931р.н. помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що убачається із копії свідоцтв про смерть серія НОМЕР_2 та серія НОМЕР_3 (а.с. 17, 18).

Із копії спадкової справи № 48/2024 від 25.07.2024 убачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 приватним нотаріусом Богаченко О.І., за заявою ОСОБА_1 , заведено спадкову справу №48/2024, що 15.10.2024 останньому видано свідоцтво про право на спадщину за законом наземельну ділянку площею 2, 1974 га, кадастровий №:16:000:0009, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що на території Добрянської сільської ради Львівського району Львівської області, а 17.10.2024 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нажитловий будинок, що на АДРЕСА_1 - відмовлено, оскількивідсутні документи, що посвідчують права власності спадкодавця на таке майно (а.с. 19-23, 75-94).

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

З огляду на вищенаведене, а також ураховуючи фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин і зокрема, що житловий будинок на АДРЕСА_1 має статус «колгоспного двору», а останніми живими членами які не втратили права на частку в його майні є ОСОБА_2 , 1957р.н., ОСОБА_1 , 1962р.н., ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , є підстави для визнання за позивачами по 1/6 частині означеного житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, як на майно «колгоспного двору».

Разом з цим, суд звертає увагу, що 6 січня 1994 року набрав чинності Закон України від 16 грудня 1993 року № 3718-XII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким виключено з ЦК Української РСР статті 120-127, які врегульовували створення та діяльність колгоспного двору, і статтю 563 щодо спадкування майна колгоспного двору.

При вирішення спорів щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15 квітня 1991 року, судам належить застосовувати норми, ще регулювали власність цього двору до вказаної дати, зокрема, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір таких часток визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

При вирішенні питання щодо спадкування майна колишнього колгоспного двору судами належить виходити з того, що Закон Української РСР «Про власність» не містив положень, які виключали майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, зі складу спадщини.

У пункті 4 Постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII від 26 березня 1991 року «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» вказано, що правила, які містяться в Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР «Про власність в СРСР», тобто з 1 липня 1990 року.

Таким чином, з 1 липня 1990 року при спадкуванні частки майна колишнього колгоспного двору застосовувалися загальні правила щодо спадкування.

Судом встановлено, станом на 15 квітня 1991 року ОСОБА_8 , 1931р.н., ОСОБА_6 , 1933р.н., ОСОБА_2 , 1957р.н., ОСОБА_1 , 1962р.н., ОСОБА_9 , 1988р.н. та ОСОБА_4 , 1966р.н. були членами колгоспного двору на АДРЕСА_1 , тому частки кожного із них у праві власності на це майно є рівними по 1/6 частці.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 вправі успадкувати частку, належну матері ОСОБА_6 , в майні колишнього колгоспного двору, в загальному порядку спадкування, передбаченому положеннями книги шостої ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року.

За наведеного, керуючись ст. 10, 89, 247, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. 328, 392, 1216, 1218, 1261 ЦК України, ст. 120, 123, 524, 529, 548, 549 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, суд -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_4 , прож. на АДРЕСА_1 ) право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , як частку у майні «колгоспного двору».

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_5 , прож. на АДРЕСА_1 ) право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , як частку у майні «колгоспного двору».

Визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_6 , прож. на АДРЕСА_2 ) право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , як частку у майні «колгоспного двору».

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С у д д я А.М.Малахова-Онуфер