Номер провадження: 22-ц/813/2333/25
Справа № 2-606/2007
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

03.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 , в особі правонаступника ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 травня 2007 року у складі судді Гниличенко М.В.,

встановив:

2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2006 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд визнати за нею право власності на 22/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 відповідно перерахунку часток, зробленому КП "ОМБТІ та РОН" по приміщенням, які фактично знаходяться в її користуванні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся ОСОБА_5 , якої на праві власності належала 1/3 частина домоволодіння АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності від 27.12.1950. Після смерті бабусі єдиним спадкоємцем першої черги стала її дочка та мати позивачки - ОСОБА_6 , яка в передбачений законом термін не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак фактично прийняла спадщину шляхом постійного проживання з ОСОБА_5 та реєстрації по вказаному домоволодінню. Позивачка вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_6 , вона теж фактично прийняла спадщину після її смерті, так як постійно проживала з бабусею та матір`ю по день їх смерті та зареєстрована у вказаному домоволодінні, однак своєчасно не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тому змушена звернутись з даним позовом до суду.

Позиція відповідача в суді першої інстанції

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 10 травня 2007 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на 22/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка фактично прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду мотивоване тим, що позивачка в передбачений законом строк не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак проживала разом зі спадкодавцем, зареєстрована у спірному домоволодінні та після смерті матері фактично вступила в управління та володіння спадщиною, несе витрати по утриманню частини житлового будинку, тому згідно ст. ст. 529, 549 ЦК України за позивачкою необхідно визнати право власності у порядку спадщини за законом після смерті її матері ОСОБА_6 .

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_4 , як особа яка не брала участі у справі, подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 травня 2007 року та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_4 , а саме позбавлено його майнових прав спадкоємця відносно 11/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , спадкоємцем якого є його рідна мати ОСОБА_6 .

Скаржник зазначає, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності у порядку спадкування, завідомо приховала інформацію про дійсне коло спадкоємців ОСОБА_6 та заявила позов до неналежного відповідача, а саме: ОСОБА_2 , який не повинен був відповідати за заявленими нею позовними вимогами, оскільки, він не порушував її спадкових прав, та не претендував на спадщину її та ОСОБА_4 , матері, що було повністю проігноровано районним судом під час вирішення спору. Тобто, на думку скаржника, районний суд для вірного вирішення спору повинен був встановити повне коло спадкоємців ОСОБА_6 , а також, чи заявлялися ними права на спадкову масу померлої, шляхом витребування матеріалів спадкової справи, яка станом на 2007 рік знаходилася в Одеському державному нотаріальному архіві. Зазначена інформація дозволила би перевірити правильність обраного позивачем способу захисту та встановити належне коло відповідачів за пред`явленим ОСОБА_1 позовом по даній справі.

Позиція позивача та відповідача в суді апеляційної інстанції

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_8 , посилаючись на її необґрунтованість, просить суд у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_4 відмовити, а рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 травня 2007 року залишити без змін, оскільки скаржник не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 , у зв?язку із тим, що фактично не проживав разом з ОСОБА_6 . Натомість позивачка фактично проживала разом зі спадкодавицею ОСОБА_6 , здійснювала за нею догляд та здійснювала поховання ОСОБА_6 , та фактично прийняла спадщину. Скаржник не надав до суду жодних доказів фактичного проживання разом зі спадкодавицею станом на день її смерті. Також скаржник не надав до суду доказів звернення за додатковим строком на подання заяви про прийняття спадщини та жодних доказів поважності пропуску строку на прийняття спадщини.

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 , яка є правонаступником ОСОБА_2 , не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції

В судове засідання, призначене на 03.04.2025 з`явилися: представник скаржника ОСОБА_4 ОСОБА_9 , позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10

ОСОБА_3 , яка є правонаступником ОСОБА_2 , до суду не з`явилася, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи, заяв про відкладення розгляду справи не надала.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 підлягає закриттю.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Ухвалою народного суду Когановического району м.Одеси від 05.09.1950 визнано право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 .Донського в рівних частках за кожним, тобто по 1/3 частки за ОСОБА_5 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

На підставі вказаної ухвали суду ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності від 27.12.1950 на 1/3 частину вищевказаного домоволодіння та зареєстровано в ОМБТІ під № 3 стр.229, № 683.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, що вбачається із актового запису про смерть №1667 від 21.02.1982.

В сім`ї ОСОБА_5 було троє дітей: ОСОБА_2 , відповідач по справі, ОСОБА_11 , який помер у 1944 році та ОСОБА_6 , мати позивачки, яка померла у 1991 році.

Фактично після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 2/3 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складалось із 1/3 частки, належної безпосередньо ОСОБА_5 та 1/3 частки, яку вона фактично прийняла після смерті свого сина ОСОБА_11 . Вказані частки належали спадкодавцям на підставі ухвали народного суду Когановического району м.Одеси від 5.09.1950.

У зв`язку з тим, що у спадкодавця ОСОБА_5 на час відкриття спадщини залишилось двоє дітей - ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , які фактично прийняли спадщину, то вони в рівних долях мають право на спадкоємне майно, тобто по 1/3 частині за кожним, що складається із частки матері ОСОБА_5 1/3:2-по 1/6 кожному, та частки брата ОСОБА_11 1/3:2-по 1/6 кожному, тобто взагалі кожному по 1/3 частині майна.

Після смерті ОСОБА_5 її син ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_5 , яка фактично прийняла спадщину і після смерті його брата ОСОБА_11 .

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 04.11.2003 року позовні вимоги ОСОБА_2 були задоволені та за ним признано право власності на 1/3 частину після смерті матері ОСОБА_5 та брата ОСОБА_11 , дане рішення було зареєстровано в ОМБТІ.

Однак, ОСОБА_6 спадкоємні права на належну її 1/3 частку не оформила, що змусило її дочку ОСОБА_1 звернутись до суду з даним позовом про визнання права власності на 1/3 частку у порядку спадкування за законом після смерті її матері та бабусі ОСОБА_5 .

Встановлено, що відповідно довідки УКО №4 від 27.09.2006 ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживала разом зі спадкодавцями по день їх смерті по АДРЕСА_1 (а.с.23).

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 підлягає закриттю.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_4 посилається на те, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_4 , а саме позбавлено його майнових прав спадкоємця відносно 11/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , спадкоємцем якого є його рідна мати ОСОБА_6 .

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до ч.1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Зазначені норми права визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц (провадження № 61-13912св20) та від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц (провадження № 61-1490св21).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Згідно з п. 3 ч.1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

У постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 127/26512/16 (провадження № 61-47768св18) вказано, що у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті. В той же час відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. Отже, у разі якщо апеляційний суд встановить, що судовим рішенням вирішувалося питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, що не були залучені до участі у справі, це є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

З огляду на викладене, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі в справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках. У разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Звертаючись до суду із даною апеляційною скаргою, ОСОБА_4 посилається на те, що районний суд для вірного вирішення спору повинен був встановити повне коло спадкоємців ОСОБА_6 , а також чи заявлялися ними права на спадкову масу померлої, шляхом витребування матеріалів спадкової справи, яка станом на 2007 рік знаходилася в Одеському державному нотаріальному архіві. Зазначена інформація дозволила би перевірити правильність обраного позивачем способу захисту та встановити належне коло відповідачів за пред`явленим ОСОБА_1 позовом по даній справі.

Так, з метою перевірки вищевказаних доводів апеляційної скарги та для повного і всебічного розгляду справи, ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.10.2024 було витребувано у Одеського державного нотаріального архіву відомості про те, чи заводилася спадкова справа після смерті померлих: ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 . Якщо так, то хто із спадкоємців звертався із заявою про прийняття спадщини? (а.с. 88).

На відповідь вищевказаної ухвали суду, 30.12.2024 на електрону адресу апеляційного суду надійшов лист від Одеського державного нотаріального архіву №3143/01-20 від 27.12.2014, у якому завідувач архіву повідомила, що спадкова справа №698/2005 до майна ОСОБА_6 , заведена Третьою Одеською державною нотаріальною конторою 17.05.2005, є відкритою, на державне зберігання до Одеського державного нотаріального архіву не передавалася та на даний час знаходиться у Київській державній нотаріальній конторі у місті Одеса. Перевіркою Алфавітних книг спадкових справ Третьої Одеської державної нотаріальної контори з 1982 по 2017 рік, які передані на державне зберігання до Одеського державного нотаріального архіву, з`ясовано, що інформація в зазначених книгах стосовно заведення спадкової справи до майна ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутня. Відомості у Спадковому реєстрі також відсутні ( а.с. 123).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.01.2025 витребувано у Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса відомості про те, хто із спадкоємців звертався із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 та чи складався нею заповіт? Якщо так, то на чиє ім`я? (а.с.124).

На виконання вимог вищевказаної ухвали суду, 05.02.2025 на електрону адресу апеляційного суду надійшла заява, у якій нотаріальна контора повідомила, що спадкова справа №698/2005 до майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 була заведена Третьою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі заяви про прийняття спадщини від дочки спадкодавця, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . В спадковій справі відсутні заяви про прийняття спадщини від інших спадкоємців та інформація про осіб, які фактично прийняли спадщину відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР 1963 року.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №186143 від 17.05.2005, від імені ОСОБА_6 було посвідчено заповіт в Донецькій області Першою Краматорською державною нотаріального конторою 11.12.1991 року та заповіт в Київській області Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою 21.06.1967 року в яких відсутня інформація про дату та місце народження, що унеможливлює встановити чи ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 була заповідачем по цим заповітам (а.с. 132-133).

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК).

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК).

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто (ч.2 ст.1269 ЦК).

Згідно зі ст.1270 ЦК України, така заява повинна бути подана протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1272 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини (ч.2 ст.1272 ЦК).

Предметом спору є визнання за спадкоємицею права власності на відповідні частки в домоволодінні в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як встановлено з наданої до апеляційного суду витребуваної інформації, ОСОБА_4 із заявою про прийняття спадщини, після померлої ОСОБА_6 не звертався.

При цьому, даних про те, що ОСОБА_4 постійно проживав разом із спадкодавицею ОСОБА_6 на час відкриття спадщини матеріали справи не містять та останнім надано до суду не було. Сам факт реєстрації за місцем проживання спадкодавця не є безумовною ознакою фактичного проживання, та за відсутності доказів про це до уваги не приймається.

Таким чином, за наведених вище обставин, апелянт ОСОБА_4 не може вважатись таким, що прийняв спадщину після смерті матері згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на момент смерті матері разом із нею постійно не проживав, а заяви про прийняття спадщини після смерті матері у встановлений законом строк до нотаріуса за місцем відкриття спадщини не подавав і до суду з позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини не звертався.

Таким чином, з урахуванням наведених вище норм ЦК України, підстав для висновку про порушення прав ОСОБА_4 оскаржуваним рішенням суду немає, а тому відповідно до п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України відкрите за його апеляційною скаргою апеляційне провадження у даній справі підлягає закриттю.

За приписами п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищевказаних встановлених по даній справі обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, ухваливши оскаржене рішення, вирішив питання про права, інтереси та (або) обов`язки апелянта є недоведеними.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково. З аналізу приписів ч. 1 ст. 352 вбачається, що право апеляційного оскарження судового рішення мають також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Зазначені особи можуть подати апеляційну скаргу, якщо оскаржуваним рішенням суду безпосередньо вирішено питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, тобто оскаржуваним рішенням безпосередньо встановлено, змінено або припинено права або обов`язки цих осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси чи (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 травня 2007 року підлягає закриттю за вищевказаного обґрунтування.

Закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 не може вважатись порушенням принципу доступу до правосуддя та права на судовий захист, що передбачено, поряд з процесуальними нормами, статтею 129 Конституції України та статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з п.1 ч. 1 ст.389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Частиною 1 ст.390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 362, 374, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ухвалив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 10 травня 2007 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 05.05.2025

Головуючий

Судді: