Справа № 182/5446/24
Провадження № 2/0182/835/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10.04.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до Територіальної громади м.Нікополя в особі Нікопольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до Територіальної громади м.Нікополя в особі Нікопольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

В обгрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився у м.Нікополі Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 від 15.10.1993 року. В даному свідоцтві в графі «мати» зазначено ОСОБА_3 , в графі «батько» - ОСОБА_4 (зі слів матері позивача, згідно до ст.135 СК України). Батьком позивача є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м.Орджонікідзе Дніпропетровської області, який не записаний батьком в свідоцтві про народження позивача, оскільки його батьки не перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі, але фактично проживали однією сім`єю. З 1998 року родина проживала разом в квартирі АДРЕСА_1 , де облаштовували свій побут, зробили ремонт, облаштували дитячу кімнату, виховували ОСОБА_6 , мали загальний бюджет та вели спільне господарство. ОСОБА_5 займався вихованням свого єдиного сина ОСОБА_6 , любив його, приділяв йому весь свій вільний час. У 2010 році позивач переїхав у Запоріжжя на навчання до Запорізького електротехнічного технікуму, а потім поступив у Харківський національний університет ДСНС. У 2017 році цивільна дружина ОСОБА_5 - мати позивача ОСОБА_3 поїхала на заробітки до Європи. Син ОСОБА_6 постійно підтримував стосунки з батьком. З 2019 року позивач одружився і проживав зі своєю дружиною за іншою адресою у м.Нікополі, працює ДСНС. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, всі заходи по похованню взяв на себе позивач, який є єдиною дитиною померлого. За життя ОСОБА_5 заповіту не залишив. Спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5 , є квартира АДРЕСА_1 , яка належала останньому, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.07.2009 року. У встановлений законом строк позивач звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Апалькова Є.В. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності на спадщину після смерті батька, але йому було відмовлено, оскільки для оформлення спадщини за законом необхідно встановити факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем. Даний факт викладений у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 22.08.2024 року. Тому, на підставі викладеного, представник позивача змушена звернутись до суду та просить ухвалити рішення, яким встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Нікополя Дніпропетровської області, є рідним сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Орджонікідзе Дніпропетровської області, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 . А також визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м.Нікополя Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 (загальна площа 44,6 кв.м., житлова площа 29.9 кв.м.), в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судовому засіданні, яке було призначено раніше, позивач та його представник викладені в позові обставини підтримали та на задоволенні позову наполягали.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо обставин справи зазначив, що для повного та всебічного розгляду справи слід допитати свідків, які підтвердять або спростують той факт, на який посилається позивач та його представник. При цьому, доповнив, що, у разі підтвердження факту родинних зв`язків, будь-які заперечення у нього будуть відсутні.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Як встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , про що свідчить актовий запис № 3119, складений 21 грудня 2021 року Нікопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с.18). Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 (загальна площа 44,6 кв.м., житлова площа 29.9 кв.м.). За життя померлий належним йому майно не розпорядився, заповіту не склав. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, в тому числі, й зі спадкової справи, заведеної до майна померлого, особою, яка виявила бажання на намір успадкувати майно, є саме позивач по справі. Проте, при зверненні до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Апалькова Є.В. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності на спадщину після смерті ОСОБА_5 , йому було відмовлено, оскільки для оформлення спадщини за законом необхідно встановити факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем (а.с.10). Однак, позивач той факт, що між ним та померлим існують родинні відносини, документально підтвердити не має можливості. В позовній заяві міститься посилання на ту обставину, що відомості до актового запису про його народження в графі «батько» були внесені зі слів матері, оскільки його мати та батько не перебували в зареєстрованому шлюбі.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

В судовому засіданні, за клопотанням позивача та його представника, на підтвердження заявлених вимог, були допитані свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Так, свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що позивачу доводиться бабусею по лінії матері. Стверджує, що її донька з померлим ОСОБА_5 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. На той час, коли її донька була вагітна, приблизно 7 місяців, вони розійшлися з зятем і кожен жив своїм життям. З часом, коли онучку ОСОБА_6 виповнилось 5 років, вони знову почали спільно проживати разом в квартирі, яка належала ОСОБА_5 . Через деякий час її донька поїхала за межі країни на заробітки в Італію, тому що на той час потрібно було навчати сина. Після навчання, її онук - позивач по справі одружився і переїхав в інше житло. Де жив із своєю сім`єю. Її зять жив сам, але приходив до неї харчуватись. З впевненість стверджує, що померлий, дійсно, позивачу доводиться батьком. Окрім цього, доповнила, що, коли батько позивача хворів, то позивач його доглядав, забезпечував всім необхідним , а вже після його смерті вчинив дії щодо його поховання, всі витрати взявши на себе.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що позивачу доводиться знайомою, оскільки товаришують з його матір`ю та дружать з 1993 року. Окрім цього, мати позивача є хрещеною її сина. Зазначила, що покійний ОСОБА_5 , дійсно, позивачу доводиться батьком, мати позивача від нього завагітніла, а з часом чоловік її покинув. Але, незважаючи на ці обставини, вони продовжували спілкуватись. І через деякий час, приблизно, позивачу було 4-5 років, вони з ОСОБА_9 знову почали разом проживати, вести спільний бюджет, робити ремонт в квартирі. В 2017 році мати позивача поїхала на заробітку в Італію та, будучи за кордоном, постійно відправляла гроші родині, оскільки потрібно було вчити сина. Крім того, вона постійно оплачувала комуналку в спірній квартирі, надсилала гроші на ремонт, бо в квартирі проживав її чоловік ОСОБА_9 та їх син ОСОБА_6 . В квартирі на ОСОБА_10 гроші був зроблений ремонт, поставлено опалення, поміняні вікна, куплені нові дивани, меблі тощо. Після смерті ОСОБА_9 , всі витрати по похованню батька на себе взяв позивач.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, надані позивачем та його представником, в тому числі, й показання свідків, суд вважає, що обставини, які були підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії, а саме: недоведеність родинних зв`язків, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, що свідчить про той факт, що вимоги, заявлені в порядку окремого провадження, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується заявлених вимог щодо визнання права власності, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі, зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Таким чином, враховуючи той факт, що з заявою про прийняття спадщини звернувся лише позивач по справі, інших спадкоємців немає, при цьому, в позасудовому порядку позивач позбавлений можливості успадкувати майно, суд, з урахуванням вищевказаних вимог, які судом задоволено, приходить до висновку, що за ОСОБА_2 слід визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 (загальна площа 44,6 кв.м., житлова площа 29.9 кв.м.), в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , тим самим задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.4, 13,78, 81, 200, 259, 263-265, 315, 318 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , до Територіальної громади м.Нікополя в особі Нікопольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Нікополь, Дніпропетровської області, є рідним сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Орджонікідзе Дніпропетровської області, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м.Нікополя Дніпропетровської області, РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 (загальна площа 44,6 кв.м., житлова площа 29.9 кв.м.), в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал