"29" квітня 2025 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року

м. Харків

Справа 642/8031/24

Провадження 2/642/455/25

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Петрової Н.М.

секретаря судового засідання - Падалка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

23.12.2024 до суду звернувся представник позивача АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» Киричук Г.М., яка діє на підставі довіреності від 14.08.2024, з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій вона просить стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість у сумі 92 418,22 грн. та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Позовна заява подана за допомогою системи «Електронний суд».

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 25.02.2019 між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (далі АТ «ПУМБ») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №301 та видано кредит у сумі 43 600 грн., крім того було укладено кредитний договір №601 від 22.06.2021 та видано кредит у сумі 15 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 не виконала зобов`язання за кредитним договором належним чином, у зв`язку з чим станом на 06.10.2024 заборгованість ОСОБА_2 складає 92 418,22 грн. По кредитному договору від 25.02.2019 №301 75 909,75 грн., з яких: 42 221,86 грн.- заборгованість за кредитом; 33 687,89 грн. заборгованість за процентами. По кредитному договору від 22.06.2021 №601 - 16 508,47 грн., з яких: 10 571,1 грн. заборгованість за кредитом; 2,22 грн. заборгованість за процентами; 5 935,15 грн.- заборгованість за комісією.

Тобто загальна сума заборгованості по вищевказаними кредитними договорами станом на 06.10.2024 склала 92 418,22 грн.

Позивач направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку вона зазначила у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. У зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

27.12.2024 ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі, призначено судове засідання (а.с.60).

24.01.2025 на адресу суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 - адвоката Терещенко К.І., яка діє згідно ордеру АХ №1215364 від 23.01.2025 на підставі договору про надання правничої безоплатної допомоги, в якій вона просить здійснити процесуальне правонаступництво та замінити ОСОБА_2 , яка померла, на спадкоємця ОСОБА_1 в якості відповідача у цивільній справі за позовом АТ «ПУМБ» до ОСОБА_2 (а.с.67-71).

Ухвалою суду від 29.01.2025 задоволено клопотання адовоката Терещенко К.І., замінено відповідача ОСОБА_2 на належного відповідача Сазонова С.Д. у даній справі (а.с.73-74).

28 березня 2025 від представника відповідача до суду надійшли додаткові пояснення у справі, відповдно якихпросить суд відмовити у задоволенні позовної заяви позивачу в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю та вирішити питання про розподіл судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог в порядку ст. 141 ЦПК України. В обгрунтування посилається на те, що за кредитним договором від 22.06.2021 року №601 заборгованість складає 16508,47 грн., з яких 10 571,1 грн. - заборгованість за кредитом; заборгованість за процентами - 2,2 грн. та заборгованість за комісією - 5935,15 грн. На а.с.37 (зворотня сторона) по а.с. 39 міститься розрахунок заборгованості за кредитом № 301 від 25.02.2019 р. по тілу кредиту та процентам. За умовами договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10 000 грн. строком на 1 рік. Відповідач сплатила, відповідно до наданих розрахунків 20 745,14 грн. Навіть з урахуванням процентної ставки у 47,88 % це повністю сплачений кредит. Зазначена позиція підтверджується і судовою практикою Харківського апеляційного суду у справі 629/5243/24 у постанові від 04.03.2025 року.

Позивач не надав належних та допустимих доказів, що підвищена сума ліміту за карткою банка була використана відповідачем та не повернута. В розрахунках відсутнє коли та які кошти фактично брала відповідач, крім 10 000,00 грн та коли вона їх повертала. Не зрозуміло, що підтверджує виписка по рахунку, а.с. 42-47, не зрозуміло які кошти зняті відповідачем з карти, а які гроші повернуті. І чому в шапці написано період з 25.02.2019 року по 06.10.2024 року, а відповідно до стовпчику 1 виписки весь рух припиняється 30.09.2022 року.

В матеріалах справи міститься заявка № 601 від 22.06.2021 року на приєднання до договору комплексного обслуговування фізичних осіб. Відповідно до умов зазначених в заявці ОСОБА_2 наданий споживчий кредит в сумі 15 000 грн під 0,01% річних. Строк кредиту складає два роки з 22.06.2021 року по 22.06.2023 року. Як зазначено в розділі заявки Пакет послуг Кредитний плюс для надання кредиту відповідачу ОСОБА_3 було відкрито платіжну карту НОМЕР_1 та перераховано кредитні кошти на карту, відповідно до платіжної інструкції від 22.06.2021 року № tr.50156441.118730.8810. (а.с.36 - зворотня сторона аркушу) Відповідно до наданого позивачем розрахунку боржниця з суми коштів, що вона взяла у вигляді кредиту, повернула 4 428,90 грн, а не повернула 10 571,1 грн.

Щодо сплати комісії, як визначено паспортом споживчого кредиту, а.с. 10 (зворотня сторона аркушу), вона сплачується за обслуговування кредитної заборгованості та фактично складає 80% суми щомісячного платежу, що також підтверджується розрахунками зазначеними в паспорті споживчого кредиту, а саме 448,50 грн, коли щомісячний платіж по тілу кредиту 624,96 грн.

З урахуванням зазначеної практики встановлені в договорі вимога про сплату щомісячної комісії є нікчемною та в цій частині позов не підлягає задоволенню в розмірі - 5935,15 грн.

По обом кредитам позивачем не надано документів, що підтверджують строк дії картки, бо саме він фактично є строком дії кредитного договору за умови, що картки відповідачем не перевипускались. Таким чином, надані позивачем докази є неналежними та не достатніми для задоволення позовних вимог. Є протиріччя між документами наданим позивачем та первинними кредитором, з пояснень позивача не зрозуміло, коли та яким чином було отримало кредитні кошти, чи сплачувала відповідач за зазначеним договором, коли саме припинила сплачувати, інші питання, в тому числі і питання щодо підписання відповідачем зазначених договорів. До того ж, позивачем не надано саме первинних документів, які б свідчили, що відповідач ОСОБА_2 отримала кредитні кошти, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які підтверджують наявність заборгованості відповідача за кредитним договором. Розрахунок заборгованості та квитанція від 22.06.2021 року не є належним доказами наявності заборгованості та її розміру та не є первинними документами у розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Таким чином, відповідач вважає, що на підтвердження позовних вимог позивач не надав належних та допустимих доказів, які підтверджують надання відповідачу кредитних коштів у розмірі, які були передбачені кредитним договором, наявність заборгованості за тілом кредиту та процентами, тому відповідач вважає, що має бути відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.97-100).

Представник позивача АТ «ПУМБ» - Киричук Г.М., яка діє на підставі довіреності від 14.08.2024, в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, надала заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку, просила провести судове засідання без участі представника позивача (а.с.5).

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач та його представник, відповідно до вимог п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явились, представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Трещенко К.І. надано суду заяву, в якій вона просить проводити судове засідання без її участі та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.108).

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Здійснюючи правосуддя (ч.1 ст.5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно п. 23 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

При цьому відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 Цивільного кодексу України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Спірні правовідносини виникли між Банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Пунктом другим частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями, що передбачено в пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 25.02.2019 ОСОБА_2 підписала заяву № 301 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та підтвердила, що приймає публічну пропозицію на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» - pumb.ua, в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (враховуючи всі зміни), а також погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені договором комплексного банківського обслуговування послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування вона підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених у цій заяві умовах (а.с.11).

Підписавши заяву № 301від 25.02.2019 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідач ОСОБА_2 отримала кредит на споживчі цілі в розмірі 10 000 грн. строком на 12 місяців.

До того ж, у заяві визначено що платіжна дата - 30 число кожного календарного місяця, стандартна процентна ставка складає - % 47,88, реальна річна процентна ставка, % - 47,48 орієнтована загальна вартість за весь строк користування кредитом 12577,58 грн. (а.с. 11).

25.02.2019 ОСОБА_2 підписала паспорт споживчого кредиту, зміст якого узгоджується зі змістом вищевказаної заяви, відповідно до якого перелічені основні умови кредитування, а саме: строк кредитування - 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої зі сторін; загальні витрати за кредитом, за умови використання кредиту поза межами пільгового періоду, та погашення кредиту рівними платежами - 2 577,58 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту - 10 000 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом ( у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 12 577,58 грн. (зворотн. а.с.11).

Крім того, 22.06.2021 ОСОБА_2 підписала заяву № 601 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та підтвердила, що приймає публічну пропозицію на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті ПАТ «ПУМБ» - pumb.ua, в повному обсязі з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті договору, так і послуг, що можуть бути надані в процесі обслуговування (враховуючи всі зміни), а також погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені договором комплексного банківського обслуговування послуги, в тому числі через дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку), а при обранні послуги з укладення договору страхування вона підписанням цієї заяви підтверджує свою згоду на укладення договору страхування на зазначених у цій заяві умовах (а.с.9-10).

Підписавши заяву № 601 від 22.06.2021 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідач ОСОБА_2 отримала кредит на споживчі цілі в розмірі 15 000 грн. строком на 24 місяці, з умовами: розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості 2,99% (п.5), розмір процентної ставки 0,01% річних (п. 6), разова комісія 0,00% (п.7), спосіб надання споживчого кредиту на загальні споживчі цілі - видача готівкою через касу Банку, банківський переказ (п. 9), уповноважила банк здійснити переказ суми споживчого кредиту з цільовим призначенням на загальні споживчі цілі за реквізитами, зазначеними при визначенні способу його надання (п. 9) (а.с.9-10).

До того ж, у заяві визначено платіжні періоди - 24 місяці: з 22.06.2021 по 22.06.2023; дата платежу до 22 числа кожного календарного місяця на розрахунковий період становить 1073,57 грн. щомісяця та 1073,33 грн. - останній платіж, усього за 24 місяці 25 765,44 грн., комісія за обслуговування кредитної заборгованості 448,50 грн. щомісячно, а усього за 24 місяці 10764 грн., реальна річна процентна ставка, % - 76,87, загальні витрати за споживчим кредитом 10765,44 грн. (а.с. 9-10).

22.06.2021 ОСОБА_2 підписала паспорт споживчого кредиту, зміст якого узгоджується зі змістом вищевказаної заяви (зворотн. а.с.10).

Відповідно до копії платіжної інструкції № TR.50156441.118730.8810 від 22.06.2021 на рахунок ОСОБА_2 перераховано 15 000 грн. кредитних коштів за договором №601 від 22.06.2021 (зворот.а.с.35).

Пунктом 2.1.1 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, договір визначає умови та порядок здійснення Банком комплексного банківського обслуговування клієнта, регулює відносини сторін при наданні клієнту послуг Банку з відкриття та обслуговування карткових рахунків, випуску карток, надання споживчого кредиту, овердрафту, кредитної лінії, використання системи інтернет-банкінг, сервісу «SMS-банкінг», послуги залучення коштів у вклад, надання у користування індивідуального банківського сейфу і персонального обслуговування.

Відповідно до п. 2.2.1 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ», договір вважається укладеним, а умови публічної пропозиції акцептованими клієнтом з моменту оформлення заяви на приєднання до договору за умови подання клієнтом документів і відомостей, необхідних для з`ясування його особи, суті діяльності та фінансового стану, перелік яких визначається відповідно до вимог чинного законодавства України, якщо інший порядок не встановлений будь-якими іншими умовами договору.

Дата набрання чинності договору визначається заявою на приєднання до договору, якщо інше не передбачено умовами договору та/або заявою на приєднання до договору (п. 2.2.2 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ»).

Згідно з п. 2.2.5 Публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ», підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення договору клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами договору (а.с.14-22, зворот.а.с.26-32).

Позивачем АТ «ПУМБ» на адресу відповідача ОСОБА_2 направлено письмову вимогу (повідомлення) №КНО-44.2.2/561 від 07.10.2024, в якій АТ «ПУМБ» просить погасити заборгованість за укладеними кредитнимм договорами, яка станом на 06.10.2024 становить 92 418,22 грн. (зворот.а.с. 32).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно - телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за договором № 301 від 25.02.2019 та за договором №601 від 22.06.2021 ОСОБА_2 порушила взяті на себе зобов`язання.

Згідно з правовими висновками, наведеними в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.05.2021 у справі № 204/2972/20 (провадження № 61-168 св 21) виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «ПУМБ» по кредитному договору №301 від 25.02.2019 складає 75 909,75 грн., з яких: 42 221,86 грн.- заборгованість за кредитом; 33 687,89 грн. заборгованість за процентами (зворотн.а.с.37-39).

У постанові об`єднаної палати КГС ВС від 02 жовтня 2020 року №911/19/19 зазначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною першою ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31.10.2018 року у справі № 202/4494/16-ц.

Таким чином, позикодавець відповідно до ст.1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, окрім ст.1048 ЦК України, і самим Договором.

Як встановлено судом та зазначено в кредитному договорі №301 від 25.02.2019, кредит погоджено на суму 10 000,00 грн. строком на 12 місяців з 25.02.2019, загальні витрати за кредитом, за умови використання кредиту поза межами пільгового періоду, та погашення кредиту рівними платежами - 2 577,58 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту - 10 000 грн.; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредиту ( у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 12 577,58 грн.

Згідно з наданим розрахунком заборгованості Відповідача за період з 04.03.2019 року по 12.02.2020 року, фактична сума погашення кредиту становить 5 540,21 грн. Враховуючи первісну суму кредиту в розмірі 10 000,00 грн., залишок непогашеної суми, що підлягає стягненню, становить 4 459,89 грн. (10 000,00 грн. - 5 540,21 грн.). (зв. а.с.37-39)

Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, кредитором було нараховано суму кредиту та відсотків за користування кредитом за період з 01.04.2019 по 30.08.2023, що виходить за межі встановленого строку кредитування, передбаченого кредитним договором. Таким чином, нарахування відсотків за вказаний період підлягає виключенню з суми заборгованості.

За період дії кредитного договору, що тривав 12 місяців з 01.04.2019 по 02.03.2020, фактично нараховані відсотки за користування кредитом склали 6 597,21 грн. При цьому фактично було сплачено відповідачем за цей термін 5 861,40 грн. Таким чином, залишок несплачених відсотків, що підлягає стягненню, становить 735,81 грн. (6597,21 грн. - 5861,40 грн.)

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті в повному обсязі, наявні правові підстави для їх стягнення з відповідача по кредитному договору № 301 від 25.02.2019 , у розмірі 5 195,70 грн., яка складається з: 4 459,89 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 735,81 грн. - заборгованість за відстоками.

Щодо кредитного договору №601 від 22.06.2021, суд зазначає наступне.

Згідно наданого розрахунку позивачем, суми заборгованості по кредиту за період 24 місяці, тобто у межах наданого кредитного договору, загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 перед АТ «ПУМБ» по кредитному договору №601 від 22.06.2021 складає 16 508,47 грн., з яких: 10 571,10 грн. заборгованість за кредитом; 2,22 грн. заборгованість за процентами; 5 935,15 грн.- заборгованість за комісією (а.с.36-37).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу.

На час розгляду справи судом, відповідачем не надано відомостей, що свідчать про погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за Кредитними договорами у добровільному порядку.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

За положеннями ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Суд врахувує позицію Великої Палати Верховного Суду, яка висвітлена у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та стосується необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Але, у зв`язку з тим, що 22.06.2021 ОСОБА_2 підписала заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорти споживчих кредитів, в яких чітко зазначено основні умови кредитування, суд застосовує висновок ВСУ від 02.12.2020 у справі №284/157/20-ц, відповідно до якого «оскільки сторонами було погоджено, зокрема процентну ставку, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, то суду слід визначити й стягнути таку заборгованість відповідно до положень закону та підписаних відповідачем анкети-заяви та паспорту споживчого кредиту.

За приписами пункту 1 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, оскільки не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов Договору.

Оскільки, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, наявні правові підстави для їх стягнення з відповідача в даному розмірі, а саме: 10 571,10 грн. тіло кредиту, та 2,22 грн. - нараховані відсотки.

Щодо заборгованості по комісії у розмірі 5 935,15 грн. за договором № 601 від 22.06.2021, суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов?язаної особи банку як обов?язкову умову надання банківських послуг.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

Верховний суд у постанові від 27 січня 2021 року по справі № 176/585/17 зазначив, що виходячи зі змісту вищевказаних вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов?язком банку, виконання такого обов?язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника.

Оскільки надання кредиту - це обов?язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов?язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об?єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Таким чином, сплата позичальником на користь банку комісії у вигляді щомісячної винагороди є нікчемною, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» яка була чинною на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок.

Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов?язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі № 363/1834/17).

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Оскільки обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, слід визначити, що встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, Позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому Позивач нараховував комісію за послуги, що супроводжують кредит. Більш того, матеріали справи не містять і приблизного переліку послуг, які надаються банком. Тобто, відсутнє двостороннє належне погодження сплати комісії банку та визначення обсягу послуг банку, за яку є необхідність сплачувати комісію.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога щодо стягнення комісії з відповідача у розмірі 5 935,15 грн. за договором № 601 від 22.06.2021 є нікчемною та не може бути задоволена.

У відповідності до положень ч.3 ст. 12 та ч.1 ст. 82 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, та кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ПУМБ» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та процентів за користуваннями кредитними коштами.

З огляду на вищевикладене, розглядаючи спір в межах доводів позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту по кредитному договору № 301 від 25.02.2019 в сумі 4 459,89 грн., заборгованості за відстоками у розмірі 735,81 грн., заборгованості за тілом кредиту по кредитному договору № 601 від 22.06.2021 в сумі 10 571,1 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 2,22 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. (а.с.1), тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (17,06%), а саме: - 413,23 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6, 7, 12, 13, 19, 43, 76, 81, 82, 89, 131, 133, 141, 258, 259, 280 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість:

-за кредитним договором №301 від 25.02.2019 у розмірі 5 195,70 (п`ять тисяч сто дев`яносто п`ять грн., 70 коп.) грн., яка складається з: 4 459,89 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 735,81 грн. - заборгованість за відсотками;

-заборгованість за кредитним договором №601 від 22.06.2021 у розмірі 10 573,32 (десять тисяч п`ятсот сімдесят три грн., 32 коп.) грн., яка складається з: 10 571,1 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2,22 грн. - заборгованість за відсотками.

В іншій частині в задоволенні позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» судовий збір у розмірі 413,23 (чотириста тринадцять грн., 23 коп.) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони:

Позивач - Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», , адреса: 04070, м.Київ, вул. Андріївська, буд.4.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєтрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача - ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце знаходження: АДРЕСА_2 .

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішеньhttp://reyestr.court.gov.ua/з посиланням на номер справи.

Повний текст рішення складено 05.05.2025

Суддя Наталя ПЕТРОВА