Справа № 2-6997/11
Провадження № 4-с/175/11/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2025 р. смт. Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Журавель Т.С., за участю секретаря Вербицької К.В., заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи адвоката Верби А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 на дії державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області зі скаргою на дії державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савенко О.О. щодо розрахунку заборгованості.

В обґрунтування скарги зазначено, що 26.03.2025 року заявник отримав черговий розрахунок без дати складання, в якому зазначається про заборгованість зі сплати аліментів станом на 25.03.2025 року у розмірі 4297 грн 10 коп. Даний розрахунок заявник вважає також незаконним, оскільки показник середньої заробітної плати працівника для даної місцевості не відповідає дійсності. У розрахунку за періоди з 01.01.2016 - 23.09.2016, 01.01.2017 - 16.01.2017, 08.11.2017 - 10.06.2018 роки нараховано сплату аліментів з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Однак згідно офіційної інформації Головного управління статистики у Дніпропетровській області, показник середня заробітна плата у м. Дніпро розраховується щоквартально: 2016 рік: 1 кв. 4500, 68 грн, 2 кв. 4738, 24 грн, 3 кв. 4864,32 грн; 2017 рік: 1 кв. 6141 грн, 4 кв. 7657 грн. Також заявник зазначає, що оскільки розрахунок заборгованості є неправомірним, наразі наявні підстави для виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Ухвалою судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.04.2025 року скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

Представник Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надіслала відзив, в якому, посилаючись на норми чинного законодавства України, просила відмовити у задоволенні скарги. Також зазначила, що розрахунок станом на 25.03.2025 року складений з урахуванням положень Інструкції з організації примусового виконання рішень, а тому відсутні підстави для задоволення скарги. Щодо стягнення витрат на правову допомогу також заперечувала, посилаючись на те, що заявлений розмір витрат не відповідає критерію розумності. Крім того, зауважує на тому, що стягнення витрат на правову допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої стягуються витрати і не може становити для неї додатковий спосіб отримання доходу.

Представник заінтересованої особи - адвокат Верба А.П. через систему «Електронний суд» надіслав заперечення на скаргу, в яких вказує на те, що єдиною підставою для виключення відомостей про боржника з реєстру є усунення заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, при цьому наразі розмір заборгованості зі сплати аліментів становить 4297,10 грн, що перевищує суму відповідних платежів за три місяці, а тому у державного виконавця відсутні правові підстави для виключення відомостей про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників. Також представник заінтересованої особи звертає увагу на те, що зі змісту наданих документів вбачається, що адвокатом Юрко О.О. було надано ОСОБА_1 послуги, які не є окремим видом правничої допомоги та штучно виділені для збільшення розміру витрат. Крім того, такі послуги не відповідають критерію реальності і необхідності, яким має керуватись суд при вирішенні питання про стягнення судових витрат.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28.04.2025 року узадоволенні клопотання представника заінтересованої особи адвоката Верби Андрія Петровича про закриття провадження у справі, відмовлено.

У судовому засіданні заявник підтримав скаргу та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи - адвокат Верба А.П. просив відмовити у задоволенні скарги з підстав, викладених у запереченнях. Також зазначив, що ОСОБА_1 пропустив строк для звернення до суду з вимогою виключити його з реєстру боржниів, оскільки відомості щодо нього внесені до реєстру ще з 2021 року.

Представник Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялася належним чином.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.02.2012 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

25.01.2019 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області видано дублікат виконавчого листа №2-6997/11 від 25.01.2019 року, згідно якого з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.12.2011 року та до повноліття дитини.

Другим Правобережним відділом державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрите виконавче провадження №58205306.

Державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південно міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савенко О.О. у зв`язку з численним оскарженням в апеляційній інстанції, неодноразово проводився перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №58205306.

26.03.2025 року ОСОБА_1 отримав черговий розрахунок без дати складання, відповідно до якого заборгованість зі сплати аліментів станом на 25.03.2025 року складає 4297 грн 10 коп.

Вирішуючи скаргу по суті, суд виходив з наступного.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Заявник у поданій скарзі, зокрема, вказує на те, що державним виконавцем помилково включено у розрахунок середньої заробітної плати працівника для даної місцевості без вирахування податків, що порушує його права, передбачені Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте з вказаним твердженням суд не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Поняття «середня заробітна плата для даної місцевості» є макроекономічним показником, який як і інші макроекономічні показники, збирається та складається Державною службою статистики України і використовується, у тому числі, при проведенні грошово-кредитної політики та аналізу фінансової стабільності. Макроекономічні показники розраховуються за допомогою системи національних рахунків як комплексу взаємопов`язаних балансових таблиць, показники яких призначені для визначення розміру доходу, споживання, накопичення і величини капітальних витрат. Середня заробітна плата для даної місцевості як макроекономічний показник обчислюється як середнє арифметичне значення заробітних плат певної групи працівників (наприклад, по підприємству, по галузі, по регіону). Розраховується виходячи із фонду оплати праці працівників (включаючи оплату праці сумісників), премій, винагород за підсумками роботи за рік та одноразових заохочень.

Сам розмір середньої заробітної плати як макроекономічний показник, який використовується, у тому числі, і в разі застосування частини другої статті 195 СК України, обраховується органами статистики України на підставі Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713.

Заявник зазначає, що державним виконавцем при складанні розрахунку за період з 01.01.2016 року-23.09.2016 року, 01.01.2017 року - 16.01.2017 року, 08.11.2017 року 10.06.2018 року неправомірно застосовано щорічний показник середньої заробітної плати працівника у м. Дніпро, замість щоквартального показника.

Суд звертає увагу на те, що державним виконавцем не доведено жодними належними та допустимими доказами правомірність застосування щорічного показника середньої заробітної плати працівника у м. Дніпро при складанні розрахунку заборгованості замість щоквартального, у зв`язку з чим суд доходить висновку, що розрахунок заборгованості не відповідає нормам чинного законодавства, а тому є незаконним.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або постанови, передбаченої частиною четвертою статті 40 цього Закону, чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

З огляду на те, що розрахунок заборгованості не відповідає нормам чинного законодавства, а не державним виконавцем не доведено жодними належними та допустимими доказами наявність у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів, суд доходить висновку, що наявні підстави для виключаються з Єдиного реєстру боржників відомостей про боржника ОСОБА_1 .

При цьому щодо вимоги зобов`язати державного виконавця виключити відомості з Єдиного реєстру боржників, суд зауважу на тому, що відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 ЦПК України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання суду дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень ЦПК України щодо компетенції суду, останній не може підміняти інший державний орган та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього державного органу. Судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулася за таким захистом.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне зобов?язати державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити усі необхідні та передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виконавчі дії у виконавчому провадженні №58205306, відкритому на підставі виконавчого листа №2-6997/11, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області від 25.01.2019 року.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі викладеного, скарга ОСОБА_1 , на дії державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 452 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених заявником витрат на правничу допомогу, надано укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договір про надання правової допомоги від 26.03.2025 року.

Згідно акту №1 прийому-передачі наданих послуг згідно договору про надання правничої допомоги від 26.03.2025 року, адвокатом Юрко О.С. надано ОСОБА_1 послуги на загальну суму 6000 грн. у вигляді: ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження - 0,75 год - 900 грн; ознайомлення з матеріалами справи - 0,75 год -900 грн; проведення аналізу судової практики- 0,5 годин -600 грн; підготовка скарги 2 год 2400 грн; підготовка клопотань - 1 год-1200 грн.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №13/03 від 26.03.2025 року, ОСОБА_1 сплачено за надані послуги за договором 6000 грн.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Враховуючи складність справи та обсяг наданих послуг, тривалість судових засідань, критерій реальності адвокатських витрат, розумність розміру витрат, суд доходить висновку, що витрати заявника на оплату послуг адвоката у сумі 6000 грн є завищеними, у зв`язку з чим, вважає за необхідне зменшити їх розмір до 1500 грн та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Другого правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на користь заявника.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 261, 353-354, 450-452 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 на дії державного виконавця задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Савенко О.О. щодо складення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного станом на 25.03.2025 року у сумі 4297,10 грн неправомірними.

Визнати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, складений державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні №58205306 станом на 25.03.2025 року у сумі 4297,10 грн незаконним.

Зобов?язати державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокадацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити усі необхідні та передбачені Законом України «Про виконавче провадження» виконавчі дії у виконавчому провадженні №58205306, відкритому на підставі виконавчого листа №2-6997/11, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області від 25.01.2019 року.

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т. С. Журавель