ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2905/25
провадження № 2/753/5073/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», про визнання кредитних договорів недійсними, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», про визнання кредитних договорів недійсними, зобов`язання вчинити дії, в якому просила суд:

- визнати недійсним договір №4109262 від 02.11.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладений між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 ;

- визнати недійсним договір №7232273 від 02.11.2023 про надання споживчого кредиту, укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 ;

- зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 безпідставно списані з карткового рахунку грошові кошти у розмірі 58 197 грн. 80 коп.

Свої вимоги позивач мотивував наступним.

02.11.2023 р. невідомою особою від імені ОСОБА_1 укладено з ТОВ «Лінеура Україна» договір №4109262 від 02.11.2023 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Крім того, 02.11.2023 р. невідомою особою від імені ОСОБА_1 укладено з ТОВ «Авентус Україна» договір №7232273 від 02.11.2023 про надання споживчого кредиту. Зазначає, що вказані договори вона не укладала та не підписувала, кредитних коштів не отримувала. Посилаючись на ст.ст. 203, 207, 215 ЦК України вважає, що вказані кредитні договори повинні бути визнанні недійсними.

Крім того, вказала, що 02.11.2025 року з її карткового рахунку відкритого в АТ КБ «Приватбанк» було знято грошові кошти в сумі 58 197 грн. 80 коп., у зв`язку із чим вона звернулась до правоохоронних органів та зареєстровано кримінальне провадження. АТ КБ «Приватбанк» зобов`язаний був зупинити списання коштів та захистити її персональні дані про номер карткового рахунку. Вважає, що АТ КБ «Приватбанк» винний у незаконному списанні з її рахунку грошових коштів, оскільки не виконав своїх обов`язків по збереженню коштів.

На підставі вищевикладеного просила позов задовольнити.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2025 р. головуючим суддею у даній справі визначено суддю Лужецьку О.Р.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.02.2025 р. відкрито провадження у даній справі та постановлено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

26.02.2025 р. від представника відповідача ТОВ «Авентус Україна» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечував щодо задоволення позову. Зазначив, що 02.11.2023 р. між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 7232273 про надання споживчого кредиту, за допомогою Інформаційно-комунікаційної системи Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт Товариства або Мобільний додаток. Відповідно до кредитного договору Позивачу надано кредит в розмірі 4000,00 гривень, а Споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Враховуючи вимоги Закону України «Про електронну комерцію», укладення Кредитного договору з Позивачем відбулося в електронній формі за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується через Веб-сайт або Мобільний додаток «СreditPlus». Перед укладенням кредитного договору було належно перевірено позивача шляхом ідентифікації та верифікації клієнта. 02.11.2023 року, клієнт перед укладенням кредитного договору, обрав в системі Інформаційно-комунікаційної системи товариства (ІКС Товариства) спосіб ідентифікації/верифікації через АТ КБ «ПриватБанк» з використанням сервісу «Сервіс BankID», Клієнта було переадресовано в систему Банку, на стороні якого клієнт здійснив авторизацію та дозволив Банку передати Товариству свої ідентифікаційні дані та документи. Кредитний договір було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, про що зазначено в розділі Кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» - «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором C5455, 02.11.2023 21:46:46/Володічева-Лєнкауцан Н. О./». Введенням одноразового ідентифікатора, що є його електронним підписом, Клієнт підтвердив, що ознайомився до укладення Кредитного договору з Паспортом споживчого кредиту та умовами Кредитного договору та підписав їх.

Переказ коштів, здійснено 02.11.2023 року, шляхом перерахування на банківську картку Клієнта № НОМЕР_1 , яку було вказано особисто Клієнтом в заяві на отримання Кредиту.

Кредитний договір не був би укладений без реєстрації Позивачем на сайті Товариства, без створення Особистого кабінету Позивача, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою Логіна Особистого кабінету і Пароля Особистого кабінету, без подання заявки на отримання кредитних коштів.

Кредитний договір укладено відповідно до вимог чинного законодавства, підстави для визнання договору недійним відсутні.

05.03.2025 р. від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якому представник наполягає на задоволенні позовних вимог. Зазначила, що вказані договори укладені від імені позивача внаслідок шахрайських дій невідомих осіб, які використали персональні дані ОСОБА_1 та заволоділи грошовими коштами.

13.03.2025 р. від представника відповідача ТОВ «Авентус Україна» до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

13.03.2025 р. представник ТОВ «Лінеура Україна» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, з огляду на наступне. 02.11.2023 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір №4109262 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого Товариство надало позивачу грошові кошти в розмірі 3 000,00 грн. строком на 360 днів, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Договір укладено за допомогою інформаційно-комунікаційній системі Товариства (далі - ІКС Товариства), що міститься на Сайті Товариства у відповідності до Закону України «Про електронну комерцію». Договір підписано з боку Товариства - використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, з боку позивача- одноразовим ідентифікатором, що отриманий ним на його фінансовий телефонний номер, зазначений у анкеті клієнта, що відповідає приписам п.6 ст.3 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та Правилам надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА Україна».

Підписання Договору відбулося 02.11.2023 об 21годині 31 хвилині 45 секунді одноразовим ідентифікатором - E649, який був надісланий на фінансовий номер телефону клієнта. Інформація про прізвище, ім`я та по батькові позивача, який підписав Договір, місце проживання, ідентифікаційний номер, паспортні дані, відомості про дату та час підписання Договору згенеровано в момент підписання Договору містяться в розділі 10 «Реквізити та підписи сторін» Договору.

У відповідності до п.2.1 Договору Товариство видало кредит в сумі 3 000,00 грн. на банківський рахунок позивача за реквізитами банківської картки: маска картки № НОМЕР_2 .

Водночас позивач не надав доказів, що документи, на які оформлено Договір, були позивачем втрачені, викрадені, тобто на момент оформлення Договору 02.11.2023 вибули з його володіння.

З наданих позивачем документів не вбачається що вона зверталась про правоохоронних органів щодо вчинення не встановленими особа шахрайських дій що призвело до використання персональних даних клієнта з метою заволодіння коштами третьої особи від імені позивача, в тому числі заволодінням фінансовим номером телефону Клієнта на який Товариство надсилало одноразовий ідентифікатор - E649. Не надано вироку суду щодо укладення договору невстановленою особою, а не самим Клієнтом.

Відтак, відсутні підстави вважати, що Договір був укладений поза волею позивача.

01.04.2025 р. від представника відповідача АТ КБ «Приватбанк» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник заперечував щодо задоволення позову, з наступних підстав.

Між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», починаючи з 2011 року діють правовідносини щодо відкриття, ведення, обслуговування поточних/ карткових рахунків, їх функціонування та кредитування на підставі підписаних сторонами Анкет-заяв про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, які долучені до матеріалів справи, та в цілому становлять Договір про надання банківських послуг.

При користуванні банківськими послугами, ОСОБА_1 застосовує і простий електронний підпис, що узгоджено сторонами в підписаній ними Анкеті - заяві клієнта - фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 16.04.2018 року та в Анкеті від 21.07.2023 року.

Станом на момент вчинення оспорюваних платіжних операцій Позивач користувалась банківською карткою для виплат, емітованою АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_3 (перевипущена 21.11.2023 року на № НОМЕР_4 ) та кредитною карткою «Універсальна» № НОМЕР_2 (перевипущена 21.11.2023 року на № НОМЕР_5 ). Також, Позивач як клієнт та користувач послугами АТ КБ «ПриватБанк» була зареєстрована в платіжному застосунку Приват24 з логіном, що відповідає фінансовому мобільному номеру телефона Позивача НОМЕР_6 .

Позивач не вказує, які саме платіжні операції згідно виписки по рахунку вона не визнає, та як було нею вирахувано загальну суму операцій в розмірі 58 197,80 грн. Ані шляхом підрахунку сум з наданих квитанцій, ані шляхом підрахунку сум згідно виписки по рахунку, зазначена Позивачем сума не збігається.

Представником відповідача до відзиву долучено копії платіжних інструкцій за період 02.11.2023 - 03.11.2023 та зазначено, що платежі в означений період здійснені на картку Позивача № НОМЕР_7 , відкриту в АТ «Ощадбанк».

Для автентифікації (авторизації) в Банку Позивач використовувала фінансовий номер мобільного телефону НОМЕР_6 .

За результатами перевірки Банку встановлено, що саме дії Позивача призвели до укладення кредитного договору та здійснення платіжних операцій за допомогою платіжного інструменту - картки, доданої в платіжний застосунок Приват24.

Позивач здійснила перехід за посиланням, яке надійшло їй у VIBER від невідомої для неї особи та ввела код, який їй надійшов, чим підв`язала картку до стороннього ресурсу. Вказані обставини підтверджується аудіозаписом розмови ОСОБА_1 з менеджером Банку за номером клієнтської підтримки 3700 за 17.11.2023 року, який додано до відзиву.

Таким чином, вчинивши зазначені дії з передачі коду невідомій особі, Позивач втратила контроль над своїм фінансовим номером телефону, оскільки після таких дій було змінено логін (фінансовий номер телефону), що підтверджується Журналом авторизації в Приват24, який додано до відзиву на позов.

Позивач звернулась до Банку 17.11.2023 року, тобто через два тижні після вчинення оспорюваних переказів коштів, в той час як встановлення нового фінансового номеру телефона для подальшого користування застосунком Приват24 нею здійснено 04.11.2023 року, що підтверджується Журналом авторизації в Приват24.

Позивачем порушено обов`язок користувача з негайного повідомлення про вчинення оспорюваних операцій, що виключає покладення на Банк відповідальності за спірні транзакції відповідно до п. 4 статті 87 ЗУ «Про платіжні послуги».

Передача кодів визнана Позивачем особисто в розмові з менеджером/оператором, вчинення інших дій про які її просили невідомі особи. Втрата грошових коштів сталася внаслідок особистих дій ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 01.04.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ТОВ «Авентус Україна» в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача.

Представник ТОВ «Лінеура Україна» в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

02.11.2023 р. між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 7232273 про надання споживчого кредиту, за допомогою Інформаційно-комунікаційної системи Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт Товариства або Мобільний додаток. Відповідно до кредитного договору Позивачу надано кредит в розмірі 4000,00 гривень, а Споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

Кредитний договір було підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором, про що зазначено в розділі Кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» - «Підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором C5455, 02.11.2023 21:46:46/Володічева-Лєнкауцан Н. О./».

Введенням одноразового ідентифікатора, що є його електронним підписом, Клієнт підтвердив, що ознайомився до укладення Кредитного договору з Паспортом споживчого кредиту та умовами Кредитного договору та підписав їх.

Переказ коштів, здійснено 02.11.2023 року, шляхом перерахування на банківську картку Клієнта № НОМЕР_1 , яку було вказано особисто Клієнтом в заяві на отримання Кредиту.

Переказ коштів, виданих в рамках Кредитного договору, підтверджується копією Інформаційної довідки ТОВ «ПЕЙТЕК» №20250224-1 від 24.02.2025 року, складеної у відповідності до вимог законодавства, та яка містить усі необхідні реквізити, а сам Платіжний провайдер має відповідну Ліцензію НБУ на здійснення переказів грошових коштів та внесений в Державний реєстр фінансових установ (а.с.70).

Згідно з п. 9.6. Кредитного договору сторони погодили, що цей Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі Сторони Товариства електронним підписом, в Особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис Товариства створюється на Договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим Сторонами в укладеному Договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів.

Крім того, 02.11.2023 р. між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір №4109262 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого Товариство надало позивачу грошові кошти в розмірі 3 000,00 грн. строком на 360 днів, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.

У пункті 1.1 договору зазначено, що його укладення здійснюється сторонами за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства (ІТС), доступ до якої забезпечується клієнту через Вебсайт або мобільний застосунок «Credit7». Електронна ідентифікація клієнта здійснюється при вході клієнта в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», у тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.

Договір підписано з боку Товариства - використанням аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, з боку позивача- одноразовим ідентифікатором, що отриманий ним на його фінансовий телефонний номер, зазначений у анкеті клієнта, що відповідає приписам п.6 ст.3 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» та Правилам надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА Україна».

Підписання Договору відбулося 02.11.2023 об 21 годині 31 хвилині 45 секунді електронним підписом клієнта, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора - E649, який був надісланий на фінансовий номер телефону клієнта. Інформація про прізвище, ім`я та по батькові позивача, який підписав Договір, місце проживання, ідентифікаційний номер, паспортні дані, відомості про дату та час підписання Договору згенеровано в момент підписання Договору містяться в розділі 10 Договору «Реквізити та підписи сторін».

У відповідності до п.2.1 Договору Товариство видало кредит в сумі 3 000,00 грн. на банківський рахунок позивача за реквізитами банківської картки: № НОМЕР_2 .

Переказ коштів позивачу, виданих в рамках Кредитного договору, підтверджується копією довідки ТОВ «УПР» №1885-0107 від 01.07.2025 року (а.с.170).

З матеріалів справи вбачається, що грошові кошти за двома спірними договорами перераховувалися на платіжну картку позивача, відкриту в АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до виписки по картковому рахунку позивача, відкритого в АТ КБ «Приватбанк» 02.11.2025 р. на карту № НОМЕР_2 зараховано перекази в сумі 4 000 грн. та в сумі 3 000 грн. (а.с.14).

24.11.2023 року за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України (шахрайство), номер кримінального провадження 0000203 (а.с.8).

З витягу з ЄРДР вбачається, що 24.11.2023 року ОСОБА_1 звернулася до правоохоронного органу із заявою про вчинення шахрайських дій, в якій вказала, що в період з 02.11.2023 по 17.11.2023 з її карткового рахунку, відкритого в АТ КБ «Приватбанк» невідомою особою було знято грошові кошти в розмірі 58 197,80 грн.

Позивач в позові послалась на те, що вона не підписувала вказані кредитні договори.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (за ч.1 ст. 1048 ЦК України)

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.

Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного, суд, встановивши, що оспорювані позивачем кредитні догови укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у них умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка позивачу не належить, дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними таких договорів.

Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20 (провадження № 61-16059св21), від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20 (провадження № 61-850св22) від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21 (провадження № 61-6066св23) та інших, які враховано судом при вирішенні спору.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачем не доведено порушення її прав при укладенні відповідного договору, що є її процесуальним обов`язком (статті 12, 81 ЦПК України), як і не надано належних доказів укладення договору від її імені іншою особою за відсутності її волевиявлення, перерахування кредитних коштів не на її рахунок.

Позивачем не доведено, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, їй не належить.

Доводи позивача про те, що кредитний договір підписано без її волі іншими особами, які незаконним шляхом заволоділи її персональними даними, відхиляються судом, так як вони зводяться до припущень, а на припущеннях суду заборонено ухвалювати судове рішення (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Крім того, при отриманні кредиту позичальник заповнює відповідну анкету, яка містить інформацію про позичальника. Проте позивачем не спростовано відповідні відомості й не доведено, що вони не відповідають дійсності.

Суд врахувує, що грошові кошти за спірними договорами, перераховувалися на платіжну картку позивача, відкриту в АТ КБ «Приватбанк».

Доводи сторони позивача спростовуються матеріалами справи та встановленими судом обставинами, а тому відхиляються.

Суд погоджується з тим, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення її верифікації, передання нею та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. При цьому в матеріалах справи відсутні докази протиправності дій третіх осіб стосовно позивача, які стосуються підписання кредитних договорів.

Надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд вважає, що позивачем було укладено кредитні договори з ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Авентус Україна» й відсутні правові підстави для визнання цих договорів недійсними.

Не спростовує вказаного факту й наявність відкритого кримінального провадження за заявою позивача за частиною першою статті 190 КК України (шахрайство), оскільки відкрите кримінальне провадження за фактом незаконного заволодіння невстановленою особою грошовими коштами позивача не доводить того, що саме ця невстановлена особа/особи заволоділи персональними даними позивача з метою укладення оспорюваних кредитних договорів й уклали їх від імені ОСОБА_1 без її волі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01 липня 2024 року у справі № 638/161/22, які суд ураховує при розгляді цієї справи на підставі частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Крім того, суд враховує, що в матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили, що позивач дізнавшись про отримання кредитних коштів повідомляла про це відповідачів та зверталась зі скаргою на їх дії до відповідних державних органів, зокрема, до Національного банку України.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 безпідставно списані з карткового рахунку грошові кошти у розмірі 58 197 грн. 80 коп., суд дійшов до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «Приватбанк» та користувачем послуг банку.

Між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 16.04.2018 року та Анкету від 21.07.2023 року.

В Анкеті від 21.07.2023 року сторони погодили Угоду про використання простого електронного підпису, в якій зазначено «При здійсненні будь-якої операції та правочинів між Сторонами за допомогою ОТП-паролю як простого електронного підпису Сторони домовилися вважати, що що він однозначно ідентифікує особу Клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайті Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону Клієнта, яким є номер НОМЕР_6 ».

Позивач в позові послалась на те, що 02.11.2025 року з її карткового рахунку відкритого в АТ КБ «Приватбанк» було знято грошові кошти в сумі 58 197 грн. 80 коп.

Як було встановлено судом, 24.11.2023 року за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України (шахрайство), номер кримінального провадження 0000203 (а.с.8).

З витягу з ЄРДР вбачається, що 24.11.2023 року ОСОБА_1 звернулася до правоохоронного органу із заявою про вчинення шахрайських дій, в якій вказала, що в період з 02.11.2023 по 17.11.2023 з її карткового рахунку, відкритого в АТ КБ «Приватбанк» невідомою особою було знято грошові кошти в розмірі 58 197,80 грн.

Станом на момент вчинення оспорюваних платіжних операцій Позивач користувалась банківською карткою для виплат, емітованою АТ КБ «ПриватБанк» за № НОМЕР_3 (перевипущена 21.11.2023 року на № НОМЕР_4 ) та кредитною карткою «Універсальна» № НОМЕР_2 (перевипущена 21.11.2023 року на № НОМЕР_5 ).

Також, Позивач як клієнт та користувач послугами АТ КБ «ПриватБанк» була зареєстрована в платіжному застосунку Приват24 з логіном, що відповідає фінансовому мобільному номеру телефона Позивача НОМЕР_6 .

Тобто, для автентифікації (авторизації) в Банку Позивач використовувала фінансовий номер мобільного телефону НОМЕР_6 .

На підтвердження своїх вимог позивач надала виписку по картковому рахунку, відкритому в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , однак не вказує, які саме платіжні операції згідно виписки по рахунку вона не визнає та оспорює.

Крім того, в позові не зазначено яким чином розраховано загальну суму несанкціонованої платіжної операції в розмірі 58 197,80 грн.

Разом з тим в матеріалах справи містяться платіжні інструкції щодо здійснення платіжних переказів з рахунку позивача, відкритого в АТ КБ «Приватбанк» у період з 02.11.2023 по 04.11.2023, а саме: P24AD4924 від 02.11.2023 на суму 2000 грн.; P24AD6329 від 02.11.2023 на суму 20000 грн.; P24AD7006 від 02.11.2023 на суму 20000; P24AD8241 від 02.11.2023 на суму 1500 грн.; P24AD0342 від 02.11.2023 на суму 4500 грн.; P24AD0048 від 03.11.2023 на суму 1000 грн.; P24AD0265 від 04.11.2023 на суму 1400 грн.; P24AD4580 від 03.11.2023 на суму 3000 грн.

З вищевказаних платіжних інструкцій вбачається, що за період з 02.11.2023 по 04.11.2023 з рахунку позивача в АТ КБ «Приватбанк» здійснено платіжні операції на картку № НОМЕР_7 , відкриту в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 .

Крім того вбачається, що позивач звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з приводу оспорюваних операцій лише 17.11.2023 року.

До відзиву представником АТ КБ «Приватбанк» додано аудіозапис телефонної розмови ОСОБА_1 з менеджером Банку (по номеру клієнтської підтримки 3700) за 17.11.2023 року.

Так, згідно дослідженого аудіозапису телефонної розмови, встановлено, що він у повній мірі відтворює хронологію вказаних подій, а саме, що позивач здійснила перехід за посиланням, яке надійшло їй у VIBER від невідомої для неї особи та ввела код, який їй надійшов, чим підв`язала картку до стороннього ресурсу.

Відповідно до відомостей користування застосунком Приват24 щодо рахунку позивача, у спірний період було змінено фінансовий номер телефону, що підтверджується Журналом авторизації в Приват24 (а.с.213-214).

Таким чином, вчинивши зазначені дії з передачі коду невідомій особі, Позивач втратила контроль над своїм фінансовим номером телефону, оскільки після таких дій було змінено логін (фінансовий номер телефону), що підтверджується Журналом авторизації в Приват24 (а.с.213-214).

Отже, внаслідок дій позивача було надано доступ невідомій особі до свого платіжного застосунку Приват24 і такі дії передували подальшим платіжним операціям, які здійснено на іншу її картку в АТ «Ощадбанк».

Позивач звернулась до Банку 17.11.2023 року, тобто через два тижні після встановлення нового фінансового номеру телефону для користування застосунком Приват24 та вчинення оспорюваних платіжних операцій.

Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно частини першої статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (далі - Закон) визначаються загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Згідно пункту 1.27 статті 1 Закону платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором;

Відповідно до статті 14 Закону, користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка

Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18) зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Так, у п. 5 ч.20 статті 38 Закону України "Про платіжні послуги", користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Відповідно до п. 4 статті 87 ЗУ «Про платіжні послуги» платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або не акцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією.

Визначення терміну "негайно" наведено у розділі 1 п. 5 Положення про здійснення установами фінансового моніторингу, завт. Постановою Правління Національного банку України від 28.07.2020 за №107, де негайно - це найкоротший термін протягом робочого дня, в який мають здійснюватися (відбуватися) відповідні дії з моменту настання підстав для їх здійснення.

Під втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів та/або індивідуальної облікової інформації (аб. 7 ч. 19 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги»).

Відповідно до ч. 5 ст. 87 «Про платіжні послуги» до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.

Це положення кореспондує з п. 140 Положення НБУ №164 «до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом».

Таким чином, встановлення точного часу повідомлення банку клієнтом (користувачем) про виявлення несанкціонованої платіжної операції за допомогою платіжної картки, або при підозрі доступу третіх осіб рахунку та інших неправомірних дій таких осіб, має вирішальне значення визначення часу звернення клієнта до Банку з відповідною заявою, оскільки до моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність за них несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Подібним правовідносинам надано оцінку Верховним Судом по справі №585/1320/16-ц від 6 березня 2018 року, де зазначено, що "Крім того, до моменту повідомлення користувачем (відповідачем) банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк".

В Постанові Верховного Суду у справі №522/22780/15-ц від 09.07.2019 р. зазначено, що саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком в результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71 цс 15.

З дослідженого аудіозапису телефонної розмови вбачається, що позивачем вчинено дії, які сприяли втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за карткою. При цьому, позивач повідомила Банк про списання коштів лише через два тижні після платіжних операцій.

Відповідно до ч. 4 абз. 63 Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 19.05.2020 року № 65 визначено, що «фінансовий номер телефону - контактний номер телефону клієнта, що використовується банком, зокрема, з метою проведення його автентифікації».

Відповідно до абзацу 1 ч.3 розділу Загальні положення Положення № 164 автентифікація - процедура, що дає змогу надавачу платіжних послуг установити та підтвердити особу користувача та/або належність користувачу певного платіжного інструменту, наявність у нього підстав для використання конкретного платіжного інструменту, у тому числі шляхом перевірки індивідуальної облікової інформації користувача.

Відповідно до статті 68 Закону України "Про платіжні послуги" визначено, що електронна взаємодія надавача платіжних послуг із користувачем здійснюється лише після автентифікації користувача, який є фізичною особою, або уповноваженого представника користувача, який є юридичною особою.

Електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, а також їх автентифікація здійснюється відповідно до абзацу першого частини другої статті 17 Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Згідно із Законом України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», засобом електронної ідентифікації є носій інформації, який містить ідентифікаційні дані особи і використовується для автентифікації особи під час надання та/або отримання електронних послуг.

Система «Приват 24», у тому числі мобільна версія, це система призначена для управління банківськими рахунками Клієнта цілодобово в режимі реального часу через мережу Інтернет, що є загальновідомою інформацією, яка розміщена в тому числі на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до Правил користування Приват24, особі, яка бажає зареєструватись у системі «Приват24» та здійснювати управління рахунками з її допомогою, необхідно мати доступ не тільки до фінансового номера телефону клієнта Банку, а й до іншої особистої інформації клієнта Банку, а саме: реквізитів хоча б однієї з карток клієнта.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 235/2054/21 (провадження № 61-1725св22) зазначив, що «суд першої інстанції не перевірив належним чином доводи Банку про те, що без розголошення з боку позивача номера банківських карток, ПІН-кодів банківських карток, особа, навіть перевипустивши Sim карту або маючи фінансовий телефон клієнта, не змогла б ні зайти до системи «Приват24», ні змінити фінансовий номер клієнта, ні зняти чи переказати кошти з рахунків клієнта, та дійшов передчасного висновку про задоволення позову. Крім того, суд першої інстанції не здійснив аналіз доводів позивача про те, що вона не втрачала банківських карток, їх ПІН-кодів і телефону та нікому їх не передавала, не вчиняла будь-яких інших дій, які б могли призвести до списання грошових коштів з її рахунків відповідно наведених вище алгоритмів реєстрації у системі «Приват24».

Урахувавши застосовані норми матеріального права, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, зокрема те, що позивач повідомила Банк про списання коштів лише через два тижні після платіжних операцій 17.11.2023, а переказ грошових коштів з карткового рахунку позивача було здійснено, внаслідок втрати контролю на своїм фінансовим номером телефону, чим надано доступ до програми «Приват24» та, що інформацію необхідну для здійснення грошового переказу коштів (номер картки, термін її дії та CVV2), могла знати лише ОСОБА_1 за її обачної та свідомої поведінки, суд дійшов висновку, що позивач своїми діями сприяла втраті чи незаконному використанню ПІН - коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Крім того, як було встановлено судом, перекази грошових коштів в спірний період, були здійсненні на картку № НОМЕР_7 , відкриту в АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 , однак позивач не надала належних доказів на підтвердження неправомірного випуску (перевипуску) зазначеної картки третіми особами чи несанкціонованого списання з її карткового рахунку коштів на користь третіх осіб, або відсутності у неї такого карткового рахунку в АТ «Ощадбанк».

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Суд, урахувавши застосовані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, виходить з того, що АТ КБ «Приватбанк» підтвердив належними і допустимими доказами обставини, які безспірно доводять, що позивач, як користувач кредитної картки, своїми діями сприяла у доступі до відомостей по кредитній картці, аканту мобільного додатку «Приват-24», незаконному використанню інформації, яка дала змогу ініціювати спірні платіжні операції.

Окрім цього, позивач після зняття коштів з її рахунку негайно не повідомила Банк.

Відтак, позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки є необґрунтованими та спростованими стороною відповідача.

Керуючись ст.ст. 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна», товариства з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна», акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», про визнання кредитних договорів недійсними, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА