Справа № 456/6723/24
Провадження № 2/456/590/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

25 квітня 2025 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Писарева О. Ю.,

при секретарі Стасів О. Я.

за участі представника позивача адвоката Пилипенка С.В.

представника відповідача адвоката Мокрицького І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Стрий цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ :

Підстава позову (позиція позивача). Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» суму 3% річних в розмірі 28 421,95 грн.; суму нарахованих інфляційних втрат в розмірі 93 784,67 грн.; суму сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 19 лютого 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0 відповідно до якого Банк зобов`язався надати позичальниці грошові кошти в іноземній валюті в сумі 25000,00 доларів США строком до 19 лютого 2023 року зі сплатою за користування кредитними коштами 13,4% річних. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кошти в обумовленій договором сумі. Позичальниця не виконувала умови кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, що призвело до утворення заборгованості.

22 жовтня 2010 року Стрийським міськрайонним судом Львівської області прийнято рішення по цивільній справі № 2-1800/10 за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Зазначеним рішенням суд стягнув з ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 19 лютого 2008 р. в розмірі 193400 грн. 77 коп., а також судові витрати в розмірі 1820 грн. 00 коп. Для примусового виконання рішення суду видано виконавчі листи. 13 лютого 2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №2 відповідно до умов якого ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», зокрема і за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19 лютого 2008 р. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області замінено стягувача ПАТ «Укрсиббанк» на ТОВ «Кей-Колект» у справі № 2-1800/10 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. З моменту ухвалення судового рішення у справі № 2-1800/10 відповідачем та його поручителем зобов`язання зі сплати заборгованості не виконувалось. Розмір заборгованості відповідача за кредитним договором визначено судом у національній валюті України - гривні і саме на цей розмір заборгованості позивачем здійснено нарахування 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України. У ст. 625 ЦК України, визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Нарахування 3 % річних, інфляційних витрат є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора; ст. 625 ЦК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу, оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. У ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення, в тому числі рішення суду. Вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою у будь-якому випадку не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Нарахування сум, передбачених ст. 625 ЦК України здійснюється з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, але їх стягнення може обмежуватись трьома роками до подачі позову за умови подання відповідачем заяви про застосування позовної давності і відсутності підстав для її продовження.

Крім того, Постановою КМУ "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 211 від 11.03.2020 (зі змінами та доповненнями) та Постановою КМУ "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" № 1236 від 09.12.2020 (зі змінами та доповненнями) карантин встановлено з 12.03.2020 року до 24 год. 00 хв. 30.06.2023 року на всій території України. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 №540-IX розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, яким під час карантину строки, визначені, зокрема, ст. ст.257, 258 Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Також, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022 (зі змінами) в Україні воєнний стан діє з 24.02.2022 року до 14.02.2024 року. Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-IX) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктами 18-19. Зокрема, наразі пунктом 18 визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Якщо закінчення строку позовної давності припадає на час дії карантину або воєнного стану, то він продовжується на строк їх дії. В зв`язку з вищезазначеним сума 3 % річних та інфляційних втрат нарахованих відповідачу на суму простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості визначеної рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.10.2010 р. по справі № 2-1800/10 за період з 02.04.2017 р. по 23.02.2022 р. складає: сума 3% річних - 28421,95 грн, інфляційне збільшення - 93 784,67 грн., загальна сума складає 122 206,62 грн.

У відповіді на відзив представник позивача зазначив наступне. Оскільки рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2010 року по справі № 2-1800/10 захищено права кредитора, що виникли з кредитного договору шляхом стягнення заборгованості в розмірі 193400 грн. 77 коп., а тому сплив строку для примусового виконання рішення не перетворює зобов`язання відповідачки у натуральне, відповідно це не має правового значення для стягнення з неї сум передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. До спірних правовідносин застосовні положення про позовну давність та щодо її продовження на строк дії карантину. Тобто, строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину.

В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві та відповіді на відзив, просить позов задовольнити.

Позиція відповідача: У відзиві на позовну заяву відповідач просив в задоволенні позову відмовити, зазначивши, що зобов`язання відповідача по справі є натуральним, оскільки позивач ТОВ «Кей-Колект» з моменту набрання законної сили ухвалою Стрийського міськрайонного суду по справі № 2-1800/10 від 16.11.2017р. втратив можливість стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 193400 грн. 77 коп. заборгованість за кредитним договором № 0 від 19.02.2008р. в примусовому порядку. Тобто вимоги, які виникли на підставі рішення Стрийського міськрайонного суду від 22.10.2010 року, не можуть бути захищені в судовому та примусовому порядку, отже між сторонами виникло натуральне зобов`язання. Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. В спірному випадку позивач, через допущені ним прострочення та процесуальні порушення, не може отримати виконавчий документ та позбавлений можливості стягнути борг в примусовому порядку, в той час коли відповідач не позбавлений можливості сплатити такий борг і така сплата не буде для позивача безпідставно набутим майном. Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад встановлений законом час, що порушило б принцип правової визначеності як один із основоположних аспектів верховенства права. Остаточна втрата позивачем права на задоволення вимоги щодо основного зобов`язання (основного боргу) в процесуальному (судовому) порядку (ухвала Стрийського міськрайонного суду по справі № 2-1800/10 від 16.11.2017р.) призводить до втрати ним права на стягнення штрафних санкцій як додаткової вимоги. Окрім того, вважає проведені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних неправильними, оскільки згідно з положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким встановлено, що положення статті 625 ЦК України до грошових зобов`язань застосовуються лише до початку дії воєнного стану, а позов пред`явлено 20.12.2024р., то нарахування обмежуються останніми трьома роками, тобто можуть проводитись за період з 20.12.2021р. по 23.02.2022р.

Відповідач в судове засідання не з`явився. В судовому засіданні представник відповідача надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву, просить в задоволенні позову відмовити.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

Ухвалою судді від 03.01.2025 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 17.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат необхідно відмовити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені певні обставини.

Судом встановлено, що 19 лютого 2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого Банк зобов`язався надати позичальниці грошові кошти в іноземній валюті в сумі 25000,00 доларів США строком до 19 лютого 2023 року зі сплатою за користування кредитними коштами 13,4% річних /а.с.7-17/.

Заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2010 року по цивільній справі № 2-1800/10 за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 19 лютого 2008 р. в розмірі 193400 грн. 77 коп., а також судові витрати в розмірі 1820 грн. 00 коп. /а.с. 25-26/.

13 лютого 2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №2 відповідно до умов якого ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», зокрема і за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19 лютого 2008 р. /а.с.18 зворот - 24/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2017 року у справі №2-1800/10 в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про видачу дубліката виконавчого листа, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу для виконання, заміну стягувача у цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено /а.с. 26 зворот - 27/.

Вказаною ухвалою встановлено, що з матеріалів справи вбачається, що відповідно до поданої Заяви ТзОВ "Кей-Колект" від 21.07.2012р. (а.с.88), судом вже прийнято рішення про заміну стягувача з ПАТ "Укрсиббанк" на ТзОВ "Кей-Колект" (а.с.108).

З цих же матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист вже пред`являвся до виконання і 11.01.2011р. було відкрито виконавче провадження, щодо стягнення коштів з боржників (а.с.98).

Також заявник 11.11.2013р. звертався із заявою про видачу дублікату виконавчого листа (а.с.111), однак йому було відмовлено у прийнятті заяви оскільки, закінчився строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання (а.с.116).

Тобто, зважаючи на вищенаведене, заявнику ТзОВ "Кей-Колект" достовірно було відомо про всі обставини виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

З вищенаведеного вбачається, що заявник вже визнаний стягувачем по справі, ПАТ "Укрсиббанк" передало всі необхідні документи, які стосуються виконання даного рішення суду оскільки, заявник вже звертався із заявою про видачу дублікату виконавчого листа, вказавши підставу його видачі втрату при пересилці.

Однак незважаючи на наведене, повторно звертається з тими самими вимогами і крім того, вводить суд в оману, що ПАТ "Укрсиббанк" не передало новому кредитору документи щодо стану виконання рішення суду і про виконавчий документ стало відомо тільки у квітні 2017р., що категорично суперечить вищенаведеному.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що заява ТзОВ "Кей-Колект" до задоволення не підлягає, ТзОВ "Кей-Колект" не володіє ситуацією по даній справі, підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу не наведено і ними не сплачено судовий збір.

Вищезазначені обставини справи сторонами не заперечуються.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зважаючи на те, що рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2010 року по цивільній справі № 2-1800/10 не виконане, 20.12.2024 ТОВ «Кей-Колект» звернулося в суд з позовом про стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат.

Мотиви і доводи суду та застосовані норми права

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Положеннями статті 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що заочним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2010 року по цивільній справі № 2-1800/10 за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 19 лютого 2008 р. в розмірі 193400 грн. 77 коп., а також судові витрати в розмірі 1820 грн. 00 коп.

13 лютого 2012 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу №2 відповідно до умов якого ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, зокрема по відношенню до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 19 лютого 2008 р.

На час звернення до суду з цим позовом рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2010 року по цивільній справі № 2-1800/10 не виконане.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 16.11.2017 року у справі №2-1800/10 в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" про видачу дубліката виконавчого листа, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу для виконання, заміну стягувача у цивільній справі за позовом ПАТ "Укрсиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Вказаною ухвалою встановлено, що судом вже прийнято рішення про заміну стягувача з ПАТ "Укрсиббанк" на ТзОВ "Кей-Колект", виконавчий лист вже пред`являвся до виконання і 11.01.2011р. було відкрито виконавче провадження щодо стягнення коштів з боржників, заявник 11.11.2013р. звертався із заявою про видачу дублікату виконавчого листа, однак йому було відмовлено у прийнятті заяви оскільки, закінчився строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Водночас можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено в установленому законом порядку.

Зі спливом строку пред`явлення до виконання виконавчого документа кредитор (позивач) втратив можливість у судовому чи примусовому (в порядку виконання судового рішення) порядку примусити боржника до виконання обов`язку.

Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад встановлений Законом час, що порушило б принцип правової визначеності як один із основоположних аспектів верховенства права.

Саме такий висновок наведено в постанові Верховного Суду від 18 вересня 2024 року у справі № 761/26741/22, провадження № 61-4584св24.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд і в п.п. 82 та 87 постанови від 22 серпня 2024 року у справі № 916/735/23, де вказано, що можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, щодо стягнення якої ухвалено судове рішення, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено в установленому законом порядку; враховуючи викладене, Верховний Суд погоджується з висновком апеляційного господарського суду про неможливість визнання грошових вимог Кредитора до Боржника у справі про банкрутство, які виникли на підставі Договору (у тому числі 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на відповідну заборгованість) у зв`язку з тим, що можливість примусового стягнення Кредитором вказаної заборгованості вичерпана після закінчення встановленого статтею 12 Закону України "Про виконавче провадження" строку пред`явлення до виконання наказу у справі №916/1771/16, а обставини поновлення зазначеного строку та відкриття виконавчого провадження Кредитор не довів.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:

1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;

2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).

У постановах від 23 листопада 2022 року у справі № 285/3536/20, від 18 березня 2020 року у справі № 442/398/15-ц Верховний Суд зауважив, що натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (оскільки боржник заявив про застосування позовної давності та вона застосована судом), але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 Цивільного кодексу України щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц).

Таким чином, оскільки на час вирішення спору вимога ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про стягнення з відповідача коштів за кредитним договором не може бути захищена в примусовому порядку (шляхом примусового виконання) без поновлення строків на пред`явлення виконавчого документа (виконавчого листа) до виконання, а в поновленні такого строку йому було відмовлено, тому на вказану вимогу (яка є задавненою) в натуральному зобов`язанні кредитор не має права нараховувати 3% річних та інфляційні втрати.

За встановлених обставин, вимоги ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ», , адреса: 01103, м. Київ, вул. Менделєєва, будинок 12, оф. 94/1;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення виготовлено 05 травня 2025 року.

Головуючий суддя О. Ю. Писарев