Справа № 464/4691/24 Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г. О.
Провадження № 22-ц/811/3751/24 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м.Львів

Справа № 464/4691/24

Провадження № 22-ц/811/3751/24

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана її представником ОСОБА_2 , на рішення Сихівського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 4 листопада 2024 року у складі судді Шашуріної Г.О. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

1 липня 2024 року ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову посилається на те, що 14 серпня 2023 року між ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» та відповідачем (позичальником) укладено договір про надання фінансового кредиту № 17705-08/2023, який позичальником підписаний електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора W8551. Вказує, що за умовами договору товариство надало позичальнику кредит в розмірі 8 000 грн., строком на 360 днів (до 7 серпня 2024 року) шляхом перерахування коштів на банківський рахунок відповідача 4149-60хх-хххх-8974, який зазначено у договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кожні 15 днів, процентна ставка становить 2,50% та застосовується у межах строку кредиту. Зазначає, що згідно договору факторингу № 27122023 від 27 грудня 2023 року, укладеного між ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» (клієнт) та позивачем (фактор), позивач набув право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за кредитним договором № 17705-08/2023 від 14 серпня 2023 року. Стверджує, що позивачем виконано умови договору та надано відповідачу 8 000 грн. кредиту. Відповідач взяті на себе зобов`язання за договорами належним чином не виконувала, внаслідок чого має заборгованість: за договором позики № 5865461 від 19 липня 2023 року в розмірі 24 352,50 грн., яка складається з: 7 500 грн. - сума кредиту; 16 852,50 грн. - заборгованість за відсотками; за кредитним договором № 17705-08/2023 від 14 серпня 2023 року - у сумі 35 200 грн., яка складається з: 8 000 грн. - сума кредиту; 27 200 грн. - сума заборгованості за відсотками. 1 червня 2023 року між ТзОВ «МІЛОАН» (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір про споживчий кредит № 7825027, шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора J61220. За умовами договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 20 000 грн. строком на 105 днів, шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника № НОМЕР_1 , а позичальник зобов`язується повернути кошти, сплатити проценти та комісію у сумі 2 000 грн. Вказує, що 20 червня 2023 року між ТзОВ «МІЛОАН» (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір про споживчий кредит № 102784950, який позичальник підписала електронним підписом, відтвореним шляхом використання ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора W88258. За умовами договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 17 000 грн. строком на 105 днів шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника № НОМЕР_2 , а позичальник зобов`язується повернути кошти, сплатити проценти та комісію у сумі 1 020 грн. 29 січня 2024 року між ТзОВ «МІЛОАН» (клієнт) та позивачем (фактор) укладено договір факторингу № 29012024 щодо вказаних кредитних договорів. Також, 27 липня 2023 року між ТзОВ«Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір про споживчий кредит № 114536, який позичальник підписала електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 2918fbd0. За умовами договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 25 302 грн. строком на 168 днів шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника № НОМЕР_3 , а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, сплатити проценти та комісію. 22 лютого 2024 року між ТзОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» (клієнт) та позивачем (фактор), укладено договір факторингу № 22022024 щодо цього кредитного договору. 23 серпня 2023 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 4894776,який позичальник підписала електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора rYQh7u1t8F. За умовами договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у сумі 3 000 грн. строком на 15 днів шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника № НОМЕР_2 , а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти. 14 червня 2021 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та позивачем (фактор) укладено договір факторингу № 14/06/21 з додатковими угодами від 28 липня 2021 року та 25 січня 2024 року щодо цього договору позики. У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 183 773,08 грн.

Рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 4 листопада 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № 5865461 від 19 липня 2023 року в розмірі 24 352,50 грн.; за кредитним договором № 17705-08/2023 від 14 серпня 2023 року - у розмірі 35 200 грн., а також 981,24 грн. судового збору. У решті вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила відповідач. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує її законні права та інтереси, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно договору №17705-08/2023 від 14 серпня 2023 року. Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому неможливо перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів. Позивач не довів факту надання коштів позичальнику, оскільки не надав доказів існування боргу (зокрема виписки за картковими рахунками позичальника або документів первинного бухгалтерського обліку, які б підтверджували факт переказу коштів). Посилається на постанову Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц. Стверджує, що наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не підтверджений належними доказами, оскільки наявність або відсутність вказаної позивачем суми заборгованості має бути підтверджена виключно матеріалами первинної бухгалтерської документації. Розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, що підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказано позивачем в позовній заяві, а отже не є належними доказами існування боргу. В матеріалах справи міститься посилання на загальні умови на веб-ресурсах кредиторів. Зазначає, що розпорядником інформації на таких веб-сайтах є безпосередньо первинні кредитори, які мають права адміністратора сайту та можливість у будь-який час, в односторонньому порядку, вносити зміни в такі умови надання кредитів населенню. Такі не підтверджують, що відповідач ознайомилася в момент укладення кредитного договору саме з тими, а не іншими умовами. Вказане узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17. Оскільки позивачем не доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, а також користування ними, тому відсутні підстави для їх стягнення. Зазначає, що 1 червня 2023 року між ТзОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір позики №7825027 на суму 20 000 грн. У своїй позовній заяві позивач просив стягнути заборгованість з ОСОБА_1 за таким кредитним договором в розмірі 45 314,32 грн. В матеріалах справи відсутні належні розрахунки заборгованості за цим договором, з яких можна було б встановити за який період нараховані такі відсотки та станом на який день така сума була нарахована. Згідно з п. 1.5.1 договору №7825027 комісія становить 2 000 грн. Вважає, що отримання кредитором комісійної винагороди в розмірі 2 000 грн. від суми кредиту не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування». 20 червня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладено кредитний договір №102784950 на суму 17 000 грн. Із позовної заяви відповідачу стало відомо, що позивач вимагає повернення непогашеної заборгованості за кредитним договором №102784950 в розмірі 32 159, 70 грн., що складається з: 8 102 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24 057,58 грн. - заборгованість за відсотками. Вказує, що позивач не довів факту надання коштів позичальнику, оскільки не надав відповідних доказів (зокрема виписки за картковими рахунками позичальника). Крім того, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №5865461 в розмірі 24 352,50 грн., з яких: 7 500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 852,50 грн. - сума заборгованості за відсотками, однак позивачем не надано доказів перерахування коштів відповідачу згідно договору. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачеві кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів не є можливим. Позивач не довів факту надання коштів позичальнику, оскільки не надав відповідних доказів (зокрема виписки за картковими рахунками позичальника). 27 липня 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» було укладено кредитний договір №114536 на суму 25 302 грн. В матеріалах справи відсутні належні розрахунки заборгованості за цим договором, з яких можна було б встановити за який період нараховано такі відсотки та станом на який день така сума була нарахована. Виходячи з додатку №1 до договору про надання фінансового кредиту №5865461 від 19 липня 2023 року, сторони обумовили сукупну вартість кредиту лише в розмірі 10 731 грн., яка включає 7 500 грн. суми кредиту та 2 562,90 грн. процентів за користування кредитними коштами. Термін повернення кредитних коштів (строк користування кредитом) - до 29 вересня 2023 року. В матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують перерахування коштів відповідачу згідно договору. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу, процентів не є можливим. Відповідно з п. 2.3 Договору позики №4894776 орієнтована вартість кредиту 3 450 грн., однак позивач просить стягнути з відповідача 10 100 грн. ТОВ «Фінансова Компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вважає правомірним нарахування відсотків за договором позики №4894776 в розмірі 7 100 грн. Відповідно до п. 6.0 договору позики, позичальник має прав продовжити строк користування позикою (пролонгація). Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі через особистий кабінет позичальника шляхом укладення додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Жодних договорів пролонгації позики відповідачем не підписувалось, що свідчить про незмінність строковості умов договору. Матеріали справи також не містять додаткового договору про пролонгацію договору позики №4894776 з наявним електронним підписом. Відповідач заперечує щодо дій кредитора нараховувати відсотки понад строк користування кредитом.

Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи сторони в судове засідання не з`явилися, що відповідно до ч.2 ст.372 не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться. Датою ухвалення рішення є дата складення його повного тексту.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1048, 1049 ЦК України ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.13 Закону «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).

Згідно із постановами Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 9 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20 підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно із ч. 1 ст. 626 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору вимог закону.

Відповідно до ст. 629 цього Кодексу договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 цього Кодексу одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ст. ст. 7, 8 цього Закону продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобовязаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобовязаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

Згідно із ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010, ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про електронну комерцію» розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до Законів України «Про платіжні послуги», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Згідно із ч.2 ст.41, ст.49 Закону України «Про платіжні послуги» ініціювання платіжної операції здійснюється шляхом: 1) надання ініціатором платіжної інструкції надавачу платіжних послуг, в якому відкрито його рахунок; 2) надання надавачем платіжних послуг з ініціювання платіжної операції платіжної інструкції платника надавачу платіжних послуг з обслуговування рахунку платника на підставі наданої платником цьому надавачу платіжних послуг з ініціювання платіжної операції згоди на ініціювання такої платіжної операції; 3) надання платником платіжної інструкції та готівкових коштів для виконання платіжної операції, у тому числі за допомогою платіжного пристрою; 4) використання користувачем платіжного інструменту для виконання платіжної операції; 5) надання платником, що є власником електронних грошей, платіжної інструкції, у тому числі шляхом використання платіжного інструменту, емітенту електронних грошей щодо виконання платіжної операції з використанням електронних грошей; 6) надання користувачем платіжної інструкції відповідному учаснику платіжної системи, у тому числі шляхом використання певного платіжного інструменту, в порядку, визначеному правилами цієї платіжної системи. Платіжна операція вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на рахунок отримувача або видачі суми платіжної операції отримувачу в готівковій формі. Платіжна операція з використанням електронних грошей вважається завершеною в момент зарахування суми платіжної операції на електронний гаманець отримувача.

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ч. 1 ст. 513 цього Кодексу правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Упостанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 зазначено, що необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.

Згідно із постановами Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, від 8 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора у зобов`язанні не переходять до набувача.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-459цс17 (яка є актуальною, що підтверджено ухвалою Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/33403/17 від 22 квітня 2021 року), права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.

Встановлено, що 19 липня 2023 року між ТзОВ «МАНІФОЮ» (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір позики № 5865461, який позичальник підписала електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора w12986.

За умовами договору, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 9 серпня 2023 року, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит в розмірі 7 500 грн. строком на 80 днів, до 28 жовтня 2023 року шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника НОМЕР_2 , а позичальник зобов`язується повернути кошти та сплатити проценти. Основна процента ставка 3% на день за винятком акційної процентної ставки 0,87150% на день та базової процентної ставки 2,49% на день.

Відповідно до договору факторингу № 11-01/2024 від 11 січня 2024 року з додатками (актом прийому передачі реєстру боржників та витягом з реєстру боржників), укладеного між ТзОВ «МАНІФОЮ» (клієнт) та позивачем (фактор), позивач набув право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за договором позики № 5865461 від 19 липня 2023 року.

Судом встановлено, що позикодавцем умови укладеного договору виконано та надано відповідачу кредит в розмірі 7 500 грн., які перераховані на карту відповідача № НОМЕР_2 за допомогою сервісу онлайн платежів iPay.ua.

14 серпня 2023 року між ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір про надання фінансового кредиту № 17705-08/2023, який позичальник підписала електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора W8551.

За умовами цього договору товариство надає відповідачу кредит в розмірі 8 000 грн. строком на 360 днів (до 7 серпня 2024 року) шляхом перерахування коштів на банківський рахунок позичальника 4149-60хх-хххх-8974, який зазначено у договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кожні 15 днів, процентна ставка становить 2,50% та застосовується у межах строку кредиту.

Згідно з договором факторингу № 27122023 від 27 грудня 2023 року з додатками (актом прийому передачі реєстру боржників та витягом з реєстру боржників), укладеним між ТзОВ «АВАНС КРЕДИТ» (клієнт) та позивачем (фактор), позивач набув право вимоги за борговими зобов`язаннями відповідача за кредитним договором № 17705-08/2023 від 14 серпня 2023 року.

Позикодавець умови укладеного договору виконав та надав відповідачу 8 000 грн. кредиту, які перераховані на карту відповідача № 4149-60хх-хххх-8974 за допомогою сервісу онлайн платежів iPay.ua.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за договорами належним чином не виконувала.

Згідно з розрахунками, наданими позивачем, у відповідача наявна заборгованість: за договором позики № 5865461 від 19 липня 2023 року у сумі 24 352,50 грн., яка складається з: 7 500 грн. - сума кредиту; 16 852,50 грн. - сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором № 17705-08/2023 від 14 серпня 2023 року - у сумі 35 200 грн., яка складається з: 8 000 грн. - сума кредиту; 27 200 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Відповідачем розрахунок, в цій частині, не заперечено, доказів неправильності не надано, власного не проведено, а тому у суду немає підстав сумніватися у обґрунтованості розрахунку, який береться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем.

Позивачем доведено надання грошових коштів відповідачу у розмірі та на умовах, встановлених описаними договорами. З цих підстав суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про відсутність доказів про перерахування відповідачу кредитних коштів. З урахуванням встановлених обставин суд першої інстанції погодився з вимогами позивача про стягнення заборгованості за вказаними вище договорами.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за іншими договорами, суд першої інстанції урахував таке.

1 червня 2023 року між ТзОВ «МІЛОАН» (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір про споживчий кредит № 7825027, який позичальник підписала електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора J61220. За умовами договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 20 000 грн. строком на 105 днів шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника № НОМЕР_1 , а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, сплатити проценти та комісію у сумі 2 000 грн.

20 червня 2023 року між ТзОВ «МІЛОАН» (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір про споживчий кредит № 102784950, який позичальник підписала електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора W88258. За умовами договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит в розмірі 17 000 грн. строком на 105 днів шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника № НОМЕР_2 , а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, сплатити проценти та комісію у сумі 1 020 грн.

29 січня 2024 року між ТзОВ «МІЛОАН» (клієнт) та позивачем (фактор) укладено договір факторингу № 29012024 щодо вказаних кредитних договорів.

27 липня 2023 року між ТзОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» (кредитодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір про споживчий кредит № 114536, який позичальник підписала електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора 2918fbd0. За умовами договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у сумі 25 302 грн. строком на 168 днів шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника № НОМЕР_3 , а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти, сплатити проценти та комісію.

22 лютого 2024 року між ТзОВ «Фінансова компанія «КРЕДІПЛЮС» (клієнт) та позивачем (фактор) укладено договір факторингу № 22022024 щодо цього кредитного договору.

23 серпня 2023 року між ТзОВ«1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (позикодавцем) та відповідачем (позичальником) укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 4894776, який позичальник підписала електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора rYQh7u1t8F. За умовами договору позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику у сумі 3 000 грн. строком на 15 днів шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника № НОМЕР_2 , а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти.

14 червня 2021 року між ТзОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (клієнт) та позивачем (фактор) укладено договір факторингу № 14/06/21 з додатковими угодами від 28 липня 2021 року та 25 січня 2024 року щодо наведеного договору позики.

На підставі аналізу наданих доказів суд першої інстанції прийшов до висновку, що долучені позивачем до справи «платіжні доручення» за № 101870462 від 1 червня 2023 року та № 66976717 від 20 червня 2023 року не передбачені Законом України «Про платіжні послуги» та не містять обов`язкових реквізитів: жодного засвідчення власноручними/електронними підписами уповноважених осіб (печатки установи - за наявності), дати виконання (завершення платіжної операції), як цього вимагає Інструкція про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів фінансових послуг, затверджена Постановою Правління Національного банку України за № 163 від 29 липня 2022 року, не слугують доказами фактів здійснення перерахування коштів відповідачу за кредитними договорами № 7825027 від 1 червня 2023 року та № 102784950 від 20 червня 2023 року.

Позивачем, на підтвердження заявлених вимог про стягнення заборгованості за договорами не долучено документів, передбачених Законом України «Про платіжні послуги» та ст.13 Закону України «Про електронну комерцію», які підтверджують зарахування коштів на рахунок відповідача, а також те, що такий переказ є завершеним.

Позивачем надано розрахунки заборгованості, з яких неможливо встановити їх правильність та об`єктивність.

Надані розрахунки не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розміру за договорами, оскільки будь-яких доказів перерахування коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання нею кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. Розрахунок є виключно внутрішнім документом банку, підготовленим його працівниками, та відображає односторонню арифметичну калькуляцію позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача.

Надані позивачем договори факторингу та витяги з реєстрів боржників до договору факторингу, які є похідними від договорів позик/кредиту, не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розміру за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача, підтвердження отримання нею кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії» фінансова компанія - це фінансова установа, яка на підставі відповідної ліцензії має право здійснювати діяльність з надання одного або декількох видів фінансових послуг. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ фінансовими компаніями є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах (постанова Верховного Суду від 1 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20).

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за договором позики № 5865461 від 19 липня 2023 року в розмірі 24 352,50 грн.; за кредитним договором № 17705-08/2023 від 14 серпня 2023 року у сумі 35 200 грн., розмір яких доведено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана її представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 4 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та з часу складення повного повного судового рішення протягом тридцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 1 травня 2025 року.

Головуючий -______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Ю.Р. Мікуш _______________Р. В. Савуляк