Житомирський апеляційний суд
Справа №291/177/25 Головуючий у 1-й інст. Митюк О. В.
Категорія 82 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) у м. Житомирі цивільну справу №291/177/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про скасування несанкціонованих транзакцій, нараховану заборгованість та зобов`язання вчиняти певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2

на ухвалу Ружинського районного суду Житомирської області від 05 березня 2025 року, постановлену під головуванням судді Митюк О.В.

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив:

- скасувати нараховану АТ КБ «ПриватБанк» за період з 03 вересня 2023 року до 18 лютого 2025 року за належною ОСОБА_1 карткою № НОМЕР_1 за Угодою №:SAMDNWFC4 від 10.09.2015 року заборгованість у розмірі 65 922,07 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 52 745,58 грн. несанкціонованих транзакцій та процентів у розмірі 13 176,49 грн.;

- скасувати нараховану АТ КБ «ПриватБанк» за період з 03 вересня 2023 року до 18 лютого 2025 року заборгованість за послугою «Оплата частинами» за угодою N2917 від 03.09.2023 р оку в розмірі 48 499,00 грн.;

- скасувати нараховану АТ КБ «ПриватБанк» за період з 17 травня 2024 року до 18 лютого 2025 року за належною ОСОБА_1 карткою № НОМЕР_1 за Угодою №SAMDNWFD300 від 17.05.2024 року заборгованість у розмірі 4 844,80 грн. несанкціонованих транзакцій;

- зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» припинити нарахування щомісячних платежів та відсотків за користування безпідставно списаними грошовими коштами та заборгованості по ним, що утворилися внаслідок проведення несанкціонованих операцій (транзакцій) 03 вересня 2023 року за договорами №SAMDNWFD300, №2917 («Оплата частинами») та за Угодою №SAMDNWFD300;

- стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Ухвалою Ружинського районного суду Житомирської області від 05 березня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про скасування несанкціонованих транзакцій, заборгованість, та зобов`язання вчиняти певні дії передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та справу направити для продовження розгляду до Ружинського районного суду Житомирської області.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позов подано до суду за місцем реєстрації Позивача відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України, оскільки він є споживачем фінансових послуг, а банк - їх надавачем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

05 серпня 2022 року з метою перевипуску кредитної картки та отримання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 було підписано Паспорт споживчого кредиту та Заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг. 03 вересня 2023 року в межах підписаного Паспорту та Заяви від 25.08.2022 року (договір №SAMDNWFC4) внаслідок шахрайських дій третіх осіб були здійснені трансакції на суму 65 922,07 грн., які ОСОБА_1 не ініціював, що надалі спричинило виникнення заборгованості за споживчим кредитом. Також 03 вересня 2023 року внаслідок шахрайських дій на ім`я ОСОБА_1 за фінансовим номером НОМЕР_2 була оформлена фінансова послуга споживче кредитування «Оплата частинами» в розмірі 48 499,00 грн. Укладені договори є споживчими кредитами, ОСОБА_1 у таких правовідносинах, як особа на ім`я якої були оформлені кредити, є споживачем фінансових послуг.

Верховний Суд у однотипних правовідносинах, зокрема у справах №190/2037/23, №456/4026/21 зазначає «...Верховним Судом взято до уваги нерівний стан сторін у зазначених договірних відносинах, які є споживчими за своєю правовою природою...». Також Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/20111 встановлено, що положення пункту 22 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини 4 статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору.

Проаналізувавши вищенаведені норми закону та обставин справи, можна зробити висновок, що позивач ( ОСОБА_1 ), на ім`я якого оформлені споживчі кредити, є споживачем фінансових послуг, банк - надавачем послуг (фінансової послуги кредитування), а між сторонами виникли правовідносини, на які поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Представник АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

На спростування доводів апеляційної скарги вказує, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними Законами (Цивільний кодекс України, Закон України «Про банки та банківську діяльність», Закон України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні»).

Додає, що системний аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів» доводить, що недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів». Однак, представник позивача у своїй позовні заяві взагалі не посилається на обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», не зазначає про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів». Отже, суд першої інстанції встановив, що вищезазначена позовна заява не містить підтверджень про порушенням права споживача відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Представник позивача у відповіді на відзив на апеляційну скаргу зазначає, що відповідач у своєму відзиві безпідставно звужує поняття споживача та період дії Закону України «Про захист прав споживачів» лише до етапу, що передує укладенню договору. Представником Відповідача не взято до уваги позицію Конституційного Суду України, що викладена у Рішенні від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011, де встановлено, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і під час виконання такого договору. Позиція відповідача суперечить і практиці Верховного Суду, який у численних рішеннях підтверджує споживчий характер правовідносин між банком і фізичною особою протягом усього періоду дії кредитного договору. Отже, позиція АТ КБ «ПриватБанк» про те, що правовідносини споживчого характеру існують лише до моменту укладення договору, а період дії Закону України «Про захист прав споживачів» обмежується виключно етапом до укладення договору є необґрунтованою та такою, що не відповідає чинному законодавству України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала не відповідає.

Передаючи цивільну справу №291/177/25 за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду м. Києва, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги не пов`язані із захистом прав споживачів, тому справа має бути передана за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва за місцезнаходження відповідача АТ КБ «ПриватБанк».

Такий висновок суду є помилковим, виходячи із наступного.

Підстави та порядок передачі справи з одного суду до іншого визначено статтею 31 ЦПК України.

Так, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: 1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи; 3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу (частина перша статті 31 ЦПК України).

У параграфі 3 глави 2 розділу І ЦПК України сформульовані правила територіальної юрисдикції (підсудності). У вказаному параграфі ЦПК України встановлені вимоги щодо визначення загальної підсудності (стаття 27), особливості визначення підсудності справи, у якій однією зі сторін є суд або суддя (стаття 26), правила альтернативної підсудності (стаття 28), підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами (стаття 29) та правила виключної підсудності (стаття 30).

Відповідно до статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиними державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Стаття 28 ЦПК України передбачає підсудність справ за вибором позивача.

Зокрема, згідно із частини 5 статті 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до частини 3 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 19 квітня 1996 року № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних потреб. Закон регулює відносини споживача підприємством, установою, організацією чи громадянином- підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємства.

Абзацом другим пункту 2 цієї постанови Пленуму встановлено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема ті, що виникають із договорів про надання фінансово- кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року за № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України, треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Так, з дати набрання чинності спеціального Закону України «Про споживче кредитування», а саме з 10 червня 2017 року, відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулюються спеціальним Законом України «Про споживче кредитування».

Положеннями статті 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що він регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування.

Між тим, згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Звертаючись до суду із позовною заявою позивач зазначив, що він є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк». 03.09.2023 року позивач виявив, що відбувся вхід в його аккаунт через інтернет-банкінг «Приват 24» з нетипового пристрою, який не належить позивачу, після чого з його кредитної картки відбулося списання коштів та оформлення послуги «Оплата частинами». Він звертався до банку із повідомленням про шахрайські дії.

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів вважає, що на правовідносини, що виникли між сторонами, поширюються приписи Закону України «Про захист прав споживачів», а тому позивач має право звернутися з даним позовом до Ружинського районного суду Житомирської області.

З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .

Виходячи з вимог позову та його обґрунтування, до правовідносин, які виникли у вказаній справі застосовується Закон України «Про захист прав споживачів», тому позивач відповідно до положень частини 5 статті 28 ЦПК України правомірно пред`явив свій позов за місцем свого проживання, скориставшись правом альтернативної підсудності.

Суд першої інстанції на вищенаведені обставини належної уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про передачу справи на розгляд до Печерського районного суду міста Києва.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до частини 6 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин оскаржувана ухвала, яка постановлена з порушенням норм процесуального права, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Ружинського районного суду Житомирської області від 05 березня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 травня 2025 року.

Головуючий Судді