СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5175/25

пр. № 2/759/3476/25

24 квітня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Кириченко Ю.Р.,

за участю: відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі

у березні 2025 р. позивач звернувся з позовними вимогами про стягнення з ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 864000 грн 00 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.10.2020 приблизно о 18 год. 10 хв., ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по бул. Р. Роллана в м. Києві, при здійсненні маневру лівого повороту, скоїв зіткнення з автомобілем «Daewoo Matiz», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , яка рухалась в зустрічному напрямку, спричинивши останній середньої тяжкості тілесні ушкодження. У результаті ДТП ОСОБА_3 , згідно висновку судово-медичної експертизи від 03.02.2021 були заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита травма правого передпліччя та кисті у вигляді косого перелому голівки 5-ї п?ясної кістки, перелому шиловидного відростка променевої кістки, що відноситься до середнього ступеню тяжкості. Таким чином, позивач зазнала сильних емоційних переживань та болісних фізичних відчуттів, у зв?язку з ушкодженням здоров?я внаслідок ДТП, загострилися емоційні реакції, відбулася зміна її емоційний стану, стала більш нестримана, дратівлива, почала емоційно реагувати на будь-які події. Відчуває слабкість, порушення сну та коливань настрою. Збільшився рівень тривоги, усвідомлення власної безпорадності, наявність депресивного стану, відчула страх за своє здоров?я, втратила нормальний сон. У зв?язку з чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

09.04.2025 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якму проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі, просить відмовити, зазначивши, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем по даній справі, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника транспортного засобу «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА». Страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров?ю становить - 260000 грн 00 коп., за шкоду заподіяну майну становить - 130000 грн 00 коп., франшиза - 1500 грн 00 коп. Позивачем не надано доказів, того, що розмір завданої їй моральної шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика ПрАТ СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА». Позивач неправомірно вимагає відшкодування моральної шкоди, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв?язку з ушкодженням здоров?я внаслідок ДТП, з ОСОБА_1 , оскільки обов?язок виплатити відповідне відшкодування виник не у відповідача, а в особи, що застрахувала цивільно-правову відповідальність відповідача, як власника даного транспортного засобу - ПрАТ СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА». Також, позивачем не надано доказів, що підтверджують протиправність поведінки, вину відповідача та причинно-наслідковий зв?язок між протиправністю поведінки відповідача та завданою позивачу шкодою в результаті ДТП (а.с. 64-75).

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду

відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2025 визначено головуючого - суддю Ул`яновську О.В. (а.с. 50-51).

13.03.2025 ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва відкрито загальне позовне провадження по справі (а.с. 53-54).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.04.2025 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду (а.с. 161).

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про слухання справи повідомлені належним чином, 24.04.2025 позивач подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв?язку з її лікарняним, та зайнятістю представників у розгляді інших справ. Однак, суд враховуючи, що позивач та її представник були своєчасно повідомлені про розгляд справи мали вдосталь часу для забезпечення їх участі у судовому засіданні Святошинського районного суду м. Києва у разі такої потреби, а також ту обставину, що вони реалізували своє право на участь у вирішенні справи шляхом подання позовної заяви з викладеними доводами. Суд, керуючись положеннями ст. 223 ЦПК України, приходить до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності за наявними матеріалами справи (а.с. 159-160).

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували, просили відмовити, підтримавши поданий відзив.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

ІІІ. Фактичні обставини справи

судом встановлено, що 19.10.2020 приблизно о 18 год. 10 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по бул. Р. Роллана в м. Києві, при здійсненні маневру лівого повороту, скоїв зіткнення з автомобілем «Daewoo Matiz», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , яка рухалась в зустрічному напрямку, спричинивши останній середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Згідно довідки №13223 від 19.10.2020 травмпункту КМКЛ №7 ОСОБА_3 діагностовано тілесні ушкодження у вигляді перелому шиловидного відростку правої променевої кістки з незначним зміщенням, забій шийного відділу хребта, перелом голівки п?ятипясної кістки правої кисті зі зміщенням уламків (а.с. 10).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №042-1793-2020 від 03.02.2021 у результаті даної ДТП ОСОБА_3 , були тілесні ушкодження: закрита травма правого передпліччя та кисті у вигляді косого перелому голівки 5-ї п?ясної кістки, перелому шиловидного відростка променевої кістки; гематома середньої третини правого стегна (а.с. 14-18).

Як вбачається з висновку експертизи Київського НДЕКЦ №СЕ-19/111-21/60417-ПС від 09.05.2022 ДТП та її наслідки, є психотравмувальними для ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , їй

завдано психічних страждань в результаті даної ДТП (а.с. 27-40).

08.11.2023 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва у справі №759/27127/21

ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч.1 ст. 49 КК України, у зв?язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_3 залишено без розгляду (а.с. 19-20).

Відповідно до п. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність власника ТЗ «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована полісом внутрішнього страхування №200106323 в ПрАТ «СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА» (а.с. 76).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду

відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до п. 24.1. ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15 (провадження №14-176цс18) зроблений висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17 зазначено, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Згідно з ч. 1 п. 1 ч. 2, 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Судом встановлено, що на момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА».

Таким чином, обов`язок виплатити відповідне відшкодування виник не у відповідача, а у ПрАТ СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА», в якому була застрахована цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Toyota Avensis», д.н.з. НОМЕР_1 .

Отже позивач неправомірно вимагає відшкодування шкоди, заподіяної його здоров`ю, з ОСОБА_1 , який є неналежним відповідачем за цими вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

При цьому суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі №147/66/17, яка зазначила, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності

Відтак, належним відповідачем за вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю позивача, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є ПрАТ СК «ЄВРОІНС УКРАЇНА».

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 864000 грн 00 коп. слід зазначити наступне.

За положеннями ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до загальних підстав відповідальності за матеріальну та моральну шкоду згідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України та п. 5 Постанови Пленуму ВСУ України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» юридичною підставою виникнення відповідальності за заподіяну шкоду є склад цивільного правопорушення, тобто протиправна винна поведінка заподіювача шкоди, який включає в себе наступні невідємні елементи: 1) безпосередньо наявність такої шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням її заподіювача; 4) вині останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню шкоди якщо остання була заподіяна не з її вини.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

У силу ст. 1167 ЦК України передбачено підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно положень п. 5. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №5 від 31.05.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачу було завдано моральної шкоди, останій не довів та не надав належні та допустимі докази заподіяння йому такої шкоди, обґрунтованості зазначеного розміру такої шкоди. Тобто відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні вимог.

З огляду на вищевикладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат

відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач у прохальній частині просив розподілити судові витрати по справі, посилаючись нате, що ним понесено витрати, пов`язані із правовою допомогою у розмірі 25000 грн 00 коп.

Керуючись положеннями ст. 137 ЦПК України, а також враховуючи результати розгляду справи суд приходить до висновку, що у задоволенні судових витрат пов`язаних із наданням правничої (правової) допомоги слід відмовити, у зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог

У порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 15, 22, 625, 613, 116, 1178, 1187, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 137-141, 258-259, 263-265, 267, 268, 273, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 02.05.2025.