Справа № 161/3390/25
Провадження № 2/161/2027/25
24 квітня 2025 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:
головуючого судді - Антіпової Т.А.,
при секретарі судового засідання - Семеновій І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,-
В С Т А Н О В И В:
Позов обґрунтовує тим, що 24.01.2024 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано.
Під час шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
20 листопада 2019 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області було стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину, щомісячно і до досягнення старшою дитиною повноліття.
Зазначає, що наразі в цій ситуації розмір аліментів, призначений судом, не відповідає реальним потребам дітей. Це призводить до значних труднощів у забезпеченні їхнього належного розвитку та добробуту. Тому, виникла нагальна необхідність у зміні розміру аліментів. Потреби дітей постійно зростають, з віком збільшуються витрати на харчування, одяг, освіту, медичне обслуговування, розвиток та дозвілля. Ті суми, які були достатніми кілька років тому, сьогодні ледве покривають базові потреби. Значний вплив на рівень витрат має інфляція та загальне зростання цін.
Відповідач не сплачує аліменти, у зв`язку із чим утворилась заборгованість по аліментах у розмірі майже 150 000 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості, виданим ВДВС у м. Луцьку ЗМУМЮ. Також відповідач не надає ніякої фінансової допомоги на утримання дітей та не бере ніякої участі у вихованні та утриманні дітей, не несе додаткових витрат на утримання дітей, не цікавиться станом здоров`я їх. У зв`язку із вказаними фактами матеріальне становище позивача погіршилось, позивач несе значні витрати на утримання дітей.
Відповідач є працездатним, не є інвалідом, фінансово забезпечений, має хороший дохід не має іншої сім`ї, інших дітей на утриманні. Перебуває з вересня 2024 року на військовій службі, отримує великий дохід (довідка додається), однак аліментів не сплачує.
Таким чином, відповідач має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі та надавати допомогу дітям.
На підставі викладеного, просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.02.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі (а.с.23).
В судове засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує (а.с.34).
Відповідач в судове засідання також не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив (а.с.24,26, 30).
Окрім цього, відповідача повідомлено про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду (а.с. 30).
Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, але не подав письмового відзиву, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судове засідання здійснювати у відсутність учасників справи, за наявними матеріалами справи.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх учасників справи, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
24.01.2024 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було розірвано (а.с.10-12).
Під час шлюбу у подружжя народилось двоє дітей: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11.03.2016 року та копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11.03.2016 року (а.с. 8-9).
Судом встановлено, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 листопада 2019 року було стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень на кожну дитину, щомісячно і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.13-15).
Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого ВДВС у м. Луцьку ЗМУМЮ ОСОБА_5 від 13.02.2025, заборгованість відповідача станом на 13.02.2025 року становить 148 291,77 гривень (а.с.16-18).
Як вбачається з довідки Міністерство оборони України, військова частина НОМЕР_3 від 25.09.2024 року № 9209 солдат ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом по мобілізації у військовій частині НОМЕР_3 з 04 вересня 2024 року по теперішній час (а.с.19).
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України, якою на батьків покладено обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частиною другою статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Суд звертає увагу, що право позивача вимагати зміни розміру аліментів не може заперечуватися, адже визначення розміру присуджених аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим його здійсненням.
Також суд звертає увагу, що з моменту присудження аліментів на утримання дітей з відповідача минуло понад 7 років.
Приймаючи до увагу зміну майнового стану позивача, заборгованість по аліментах відповідача, а також звичайні потреби дітей, зміну економічного становища в державі, мінливість життєвих обставин, наявність підстав для збільшення аліментів не викликають в суду сумніву.
Щодо розміру аліментів, який підлягає зміні, суд звертає увагу на наступні обставини.
Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку(доходу) платника аліментів.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тількист.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Судом встановлено, що відповідач є здоровим, працездатним, на обліку в лікарів не перебуває, інших утриманців не має, розмір його середньомісячної заробітної плати (доходів) суду не відомий, перебуває на військовій службі за призовом по мобілізації у військовій частині НОМЕР_3 з 04 вересня 2024 року по теперішній час.
Доказів іншого суду не надано.
В свою чергу, суд вважає доведеним, що у зв`язку з підвищенням цін на продовольчі та непродовольчі товари, підвищенням рівня прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, матеріальний стан позивачки погіршився, розмір аліментів, що стягуються з відповідача не відповідає звичайним потребам дітей.
Враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, особу відповідача, як платника аліментів, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, те, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у формі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина, суд дійшов висновку наявність підстав для задоволення позову.
Визначений розмір аліментів, на думку суду, є достатнім та справедливим.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (п. 23) відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовні вимоги про стягнення аліментів, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1211,20 грн. слід стягнути з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст. ст. 84, 105, 110, 112, 113, 180 - 184 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 10-18, 81, 141, 200, 263-268 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів - задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення старшою дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , судовий збір в дохід держави в розмірі 1 211,20 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду відповідно до частин 1 та 2 ст. 273 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 02 травня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова