Справа №569/1089/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про визнання майна особистою приватною власністю,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), діючи через свого представника ОСОБА_3 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в якому просить: виділити їй у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; визначити за нею права та обов`язки позичальника за Договором про споживчий кредит № 073-574 від 20 жовтня 2023 року.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 20 серпня 2021 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який розірвано рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 липня 2024 року у справі № 569/20765/24. Однак, окремо з відповідачем вони почали проживати з вересня 2023 року. Водночас, 20 жовтня 2023 року між АТ «Державний ощадний банк України» і нею укладено Договір про споживчий кредит № 073-574, згідно якого їй надано кредит в загальному розмірі 1 954 400,00 грн на строк 240 місяців на придбання квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 20 жовтня 2023 року між нею та ОСОБА_4 укладено Договір купівлі-продажу вказаної квартири.

Станом на 15 січня 2025 року нею було сплачено в рахунок погашення Договору про споживчий кредит № 073-574 від 20 жовтня 2023 року 615 109,95 грн. Перший платіж в розмірі 488 600,00 грн - за рахунок позики грошей та 183 863,04 грн за період з 25 листопада 2023 року по 25 грудня 2024 року (щомісячно).

Кошти на перший платіж по Договору купівлі-продажу квартири від 20 жовтня 2023 року в розмірі 488 600,00 грн були отримані за Договором позики від 01 серпня 2021 року від її матері ОСОБА_5 , а щомісячні платежі на загальну суму 183 863,04 грн сплачувались нею особисто з її власної банківської картки. В свою чергу відповідач не виконував зобов`язання по даному Договору.

Оскільки, з вересня 2023 року вони з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть, а вона самостійно сплачує щомісячні платежі по Договору про споживчий кредит № 073-574 від 20 жовтня 2023 року, тому вона бажає виділити у свою власність спірну квартиру та визначити за нею права та обов`язки позичальника за Договором про споживчий кредит № 073-574 від 20 жовтня 2023 року.

14 лютого 2025 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ОСОБА_6 надійшли пояснення, в яких він просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

У поясненнях вказує, що 20 жовтня 2023 року між AT «Ощадбанк» та ОСОБА_1 був укладений Договір про споживчий кредит №073-574 (на придбання нерухомості) за програмою отримання доступного житла «єОселя». Кредит ОСОБА_1 надано в розмірі 1 954 400,00 грн на 240 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 19 жовтня 2043 року. Виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Договором про споживчий кредит №073-574 (на придбання нерухомості) забезпечується: іпотекою об`єкта нерухомості, що надається в іпотеку ОСОБА_1 ; порукою ОСОБА_2 . Відтак, спірне нерухоме майно було придбано за кошти, отримані від AT «Ощадбанк» за вищевказаним Договором про споживчий кредит, та згідно якого позичальником є саме ОСОБА_1 .

За умовами Договору про споживчий кредит №073- 574 (на придбання нерухомості), зобов`язання належним чином використати і повернути кредит в передбачені цим договором строки, сплачувати проценти за користування кредитом та інші платежі у порядку та на умовах, визначених цим Договором є, на даний момент, лише у позичальника - ОСОБА_1 . Водночас, у ОСОБА_2 , як фінансового поручителя ОСОБА_1 , виникне зобов`язання солідарно з боржником виконати в повному обсязі зобов`язання за Договором про споживчий кредит №073-574 (на придбання нерухомості) у разі часткового чи повного його невиконання ОСОБА_1 (виникнення простроченої заборгованості) чи за інших умов передбачених Договором поруки №073-575 від 20 жовтня 2023 року.

Станом на 05 лютого 2025 року за Договором про споживчий кредит №073-574 (на придбання нерухомості) наявна поточна кредитна заборгованість в сумі 1 843 183,76 грн, яка складається з залишку основного боргу - 1 832 250,05 грн та відсотків за користування кредитними коштами, нарахованими за період з 01 січня 2025 року по 31 січня 2025 року - 10 933,71 грн. Заборгованість за кредитом проблемною не визнавалась.

Вважає, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки виділення позивачу у власність квартири є фактично розподілом майна, що перебуває в іпотеці, порушує права іпотекодержателя, оскільки може відбутися зміна власника майна, який не є стороною Іпотечного договору від 20 жовтня 2023 року. У даному випадку відсутня така умова як перехід права власності на предмет іпотеки, оскільки у позивача право спільної сумісної власності на майно виникло одночасно з відповідачем. Таким чином, розподіл нерухомого майна шляхом виділення у власність квартири, яка перебуває у спільній сумісній власності та є предметом іпотеки, без згоди іпотекодержателя - неможливий. Банк, як іпотекодержатель, такої згоди не надав. Тому, позовні вимоги щодо спірного нерухомого майна, що перебуває в іпотеці задоволенню не підлягають. А визнання позову відповідачем вказуватиме, що сторони (колишнє подружжя) здійснюють дії направлені на ухилення від виконання ними зобов`язань, в тому числі відповідача як поручителя.

27 лютого 2025 року представник позивача ОСОБА_3 подала пояснення, в яких вказала, що позивач сплачувала заборгованість за власні кошти, не в інтересах сім`ї, у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з 2023 року. В свою чергу відповідач не виконував зобов`язання по даному договору. А тому спірне майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності сторін. При цьому, поділ майна подружжя не є розпорядженням спірним майном, не припиняє іпотеку й відповідно не порушує прав іпотекодержателя. Позивач вчасно сплачує кошти в рахунок погашення боргу та немає на меті ухилитися від взятих на себе зобов`язань.

В судове засідання позивач та її представник ОСОБА_3 не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою представника позивача ОСОБА_3 25 квітня 2022 року представник позивача ОСОБА_3 подала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі та участі позивача, позов задовольнити.

В судове засідання відповідач не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. 17 лютого 2025 року та 18 березня 2025 року відповідач подав заяви, в яких просив справу розглянути без його участі, позов визнає та не заперечує щодо його задоволення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. В письмових поясненнях представник третьої особи ОСОБА_6 просив розглянути справу без участі представника АТ «Ощадбанк».

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Як встановлено судом, 01 серпня 2021 року ОСОБА_7 та ОСОБА_5 уклали Договір позики грошей, за яким ОСОБА_5 передала у власність, а ОСОБА_7 прийняла 500 000 грн 00 коп. з зобов`язанням повернути таку ж саму суму до 19 жовтня 2025 року включно.

20 серпня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб, прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка ОСОБА_8 ; дружини ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 20 серпня 2021 року, серії НОМЕР_1 .

Під час перебування у шлюбі 20 жовтня 2023 року ОСОБА_1 укладено Договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_4 про купівлю нею квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за 2 443 000 грн 00 коп., які ОСОБА_1 зобов`язалася сплатити ОСОБА_4 двома частинами: 488 600 грн 00 коп. за рахунок її власних коштів до підписання даного договору, а 1 954 400 грн 00 коп. на рахунок ОСОБА_4 до 23 жовтня 2023 року включно.

Також, 20 жовтня 2023 року ОСОБА_1 , як позичальником, укладено Договір про споживчий кредит №073-574 (на придбання нерухомості) з Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», згідно якого Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» надало ОСОБА_1 кредит в загальному розмірі 1 954 400 грн 00 коп. на строк 240 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 19 жовтня 2043 року на придбання квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 за Договором купівлі-продажу від 20 жовтня 2023 року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Виконання ОСОБА_1 зобов`язань за цим Договором забезпечується: іпотекою квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що надається в іпотеку ОСОБА_1 ; порукою ОСОБА_2 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 27 листопада 2024 року в справі №569/20765/24, яке набрало законної сили 30 грудня 2024 року, шлюб між сторонами розірвано.

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України (далі - СК України) власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 60 СК України передбачено, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна за час шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана частково за позичені до укладення шлюбу з відповідачем ОСОБА_9 кошти, які вона особисто зобов`язалася повернути ОСОБА_5 19 жовтня 2025 року, а частково за кошти, отримані за укладеним нею з Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» Договором про споживчий кредит №073-574 (на придбання нерухомості) від 20 жовтня 2023 року, за яким вона є позичальником та взяла на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів до 19 жовтня 2043 року, даний Договір укладений не в інтересах сім`ї, що не заперечується відповідачем, відтак суд доходить висновку, що спірна квартира була придбана за особисті кошти позивача, а відтак є її особистою приватною власністю.

За таких обставин, суд визнає квартиру АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Доводи представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» ОСОБА_6 про те, що виділення позивачу у власність квартири є фактично розподілом майна, що перебуває в іпотеці, порушує права іпотекодержателя, оскільки може відбутися зміна власника майна, який не є стороною Іпотечного договору від 20 жовтня 2023 року і такий розподіл без згоди іпотекодержателя неможливий не заслуговують на увагу, оскільки статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

Отже, гарантії Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» як іпотекодержателя щодо спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Щодо позовної вимоги про визначення за позивачем прав та обов`язків позичальника за Договором про споживчий кредит № 073-574 від 20 жовтня 2023 року суд вказує таке.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16 та від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16, від 25 квітня 2018 року справа № 212/8891/15-ц.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.06.2021 у справі № 462/2662/20, від 29.11.2021 у справі № 756/48581/18, від 07.10.2021 у справі № 295/8319/18 приписи статті 65 СК регулюють правовідносини щодо розпорядження майном, яке є спільною сумісною власністю подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір за своєю правовою природою є правочином щодо отримання у власність грошових коштів, а не правочином щодо розпорядження належним подружжю майном. Такий договір створює обов`язки для другого з подружжя лише у разі, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК). Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Тобто, якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя.

Отже, у подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержане за рахунок останніх майно, внаслідок укладення кредитних договорів, також виникає зобов`язання в інтересах сім`ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники.

При поділі спільної сумісної власності зобов`язання між подружжям не розподіляються, а враховуються, а відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя.

Аналогічний висновок містить постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2019 року, справа №638/1962/17, провадження № 61-25286св18.

Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 521 ЦК України визначено, що форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Враховуючи, що спірна квартира не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а є особистою власністю позивача, Договір про споживчий кредит №073-574 (на придбання нерухомості) від 20 жовтня 2023 року укладений позивачем не в інтересах сім`ї, а у власних, не пов`язаних з сім`єю інтересах, однак, з огляду на те, що позичальником за таким Договором є саме позивач, підстав для покладення на неї ж обов`язків позичальника, за встановлених судом обставин, немає.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про визнання майна особистою приватною власністю задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», місцезнаходження: вул. Госпітальна, буд. 12-Г, м. Київ, .

Повне судове рішення складено 05 травня 2025 року.

Суддя О.О. Першко