Справа № 595/318/25
Провадження № 2/595/189/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2025 місто Бучач

Бучацький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Созанської Л.І.,

за участю секретаря судового засідання Швидкої Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Оринник Надія Сергіївна, до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) по сплаті аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Оринник Н.С., звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що на підставі судового наказу Бучацького районного суду Тернопільської області № 595/423/22 від 10 травня 2022 року з відповідача ОСОБА_2 стягуються на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 09 травня 2022 року до досягнення дитиною повноліття. Свої зобов`язання по сплаті аліментів відповідач не виконував та ухиляється від сплати аліментів. Усі відрахування з грудня 2022 по травень 2023 здійнювались у примусовому порядку із заробітної плати відповідача, коли він проходив службу у ЗСУ. За цей період була сплачена значна сума, яка погасила заборгованість і створила значну переплату. Проте, з червня 2023 року відповідач взагалі не сплатив аліментів і позивач самотужки утримує дитину до сьогодні. Позивачу невідомо, де перебуває зараз відповідач, будь-якого зв`язку з ним немає. З відповідача, у якого внаслідок несплати аліментів виникла заборгованість, може бути стягнута неустойка (пеня) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення, як це передбачено ст. 196 СК України. За розрахунками позивачки, загальна сума неустойки (пені), яку відповідач зобов`язаний сплатити на її користь, складає 17473,07 грн. Позивачка, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 196 СК України, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з травня 2022 року по день ухвалення судом рішення.

06 березня 2025 року ухвалою судді відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Оринник Н.С., до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

17 квітня 2025 року представник позивачки, адвокат Оринник Н.С. подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить сягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитиниОСОБА_2 , за судовим наказом Бучацького районного суду Тернопільської області № 595/423/22 від 10 травня 2022 року, за період з травня 2022 року по дату подання позову до суду, а також судові витрати у розмірі 4000 грн.

29 квітня 2025 року представником позивачки, адвокатом Оринник Н.С. до суду подано розрахунок пені по сплаті аліментів на утримання дітей за період з січня 2025 року по 05 березня 2025 року.

Представник позивачки, адвокат Оринник Н.С. в судове засідання не прибула, проте згідно поданого клопотання позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу без участі позивача та її представника. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечує.

Будучи належним чином повідомленим про судове засідання, зокрема і через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, правом подання відзиву та заперечення не скористався, заяв чи клопотань на день розгляду справи від нього не надходило.

З урахуванням умов, визначених ст. 280 ЦПК України, суд прийшов до переконання про можливість здійснення заочного розгляду даної справи та ухвалення за наслідками її розгляду заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 29 січня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 березня 2021 року (справа № 595/111/21) розірвано.

У шлюбі в сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 09 жовтня 2015 року виконкомом Підзамочківської сільської ради Бучацького району Тернопільської області.

На підставі судового наказу Бучацького районного суду № 595/423/22 від 10 травня 2022 року, стягуються з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 09 травня 2022 року до досягнення дитиною повноліття.

За даними довідки № 1727/15 від 04 лютого 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , призваний у Збройні Сили України 31 жовтня 2022 року у військову частину НОМЕР_2 .

Відповідно до звіту про здійснення відрахувань та виплати, військовою частиною НОМЕР_2 щодо ОСОБА_2 за постановою ВП № 69015222 від 07 грудня 2022 року, поданою за виконавчим документом: судовим наказом № 595/426/22 від 10 травня 2022 року за період з 01 грудня 2022 року по 27 грудня 2022 року, нараховано грошове забезпечення в сумі 12756,14 грн, додаткова винагорода в сумі 26129,03 грн, утримана сума 19150,95 грн.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 15 квітня 2025 року, наданого державним виконавцем Бучацького відділу ДВС у Чортківському районі Тернопільській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Крушельницькою М.М., станом на 31 березня 2025 року за ОСОБА_2 рахується заборгованість із сплати аліментів у сумі 11415,29 грн.

Як слідує з платіжних доручень № 9537 від 11 січня 2023 року, № 9619 від 12 січня 2023 року, № 201 від 20 січня 2023 року, платіжних інструкцій № 875 від 08 березня 2023 року № 875 від 08 березня 2023 року, № 1029 від 20 березня 2023 року, № 1043 від 22 березня 2023 року, № 1086 від 27 березня 2023 року, № 1448 від 24 квітня 2023 року, № 2070 від 29 травня 2023 року, Бучацьким відділом ДВС здійснено примусове стягнення аліментів із заробітної плати відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 .

В судовому засіданні встановлено, що відповідач належним чином не здійснював сплату аліментів на користь позивачки з часу їх призначення судом, що стало причиною звернення ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 71 цього Закону розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення в порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України.

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (ч. 4 ст. 71 цього Закону).

У частині 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (такий механізм нарахування пені наведений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц, від 03 квітня 2019 року № 333/6020/16-ц; постановах Верховного Суду від 01 серпня 2018 року № 646/165/16-ц, від 19 вересня 2018 року у справі № 695/2808/14-ц, від 03 жовтня 2018 року у справі № 239/306/17, від 05 грудня 2018 року у справі № 372/264/15-ц).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що: «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Суд, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19, повинні бути враховані при застосуванні норм права до спірних правовідносин у даній справі.

Судом встановлено, що відповідач не сплачував аліменти на утримання дитини у повному обсязі. При цьому, він не звертався до суду з позовом про зміну розміру аліментів, не ставив питання про звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

За таких обставин, зазначений розмір боргу по аліментах відповідачем позивачеві не було сплачено та такий не спростований відповідачем. У матеріалах справи відсутні докази, які б засвідчували існування спору між стягувачем та боржником з приводу розміру заборгованості відповідача за аліментами.

Як вбачається, позивачем у наданому суду розрахунку вказано, що пеня за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з травня 2022 року по березень 2025 року, яка підлягає стягненню, складає 17 741,23 грн.

Суд погоджується із розрахунком пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з травня 2022 року по березень 2025 року, складеним позивачкою.

Свого контррозрахунку відповідач не надав, доказів поважних причин не сплати аліментів не долучив до матеріалів справи.

Суд вважає, що несплата аліментів відповідачем, які він був зобов`язаний платити згідно рішення суду в користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини, мала місце з вини ОСОБА_2 , тому суд приходить до висновку, що в даному випадку наявні передбачені ч. 1 ст. 196 СК України підстави для стягнення неустойки (пені) із відповідача.

Враховуючи вимоги ст. 196 Сімейного кодексу України, до стягнення з відповідача підлягає сума неустойки (пені) в розмірі 17 741,23 грн.

Таким чином, зважаючи, що відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, вважає, що позов ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в розмірі 17741,23 грн. слід задовольнити.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Також, позивачкою заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 4000 грн, які, на думку суду, підлягають до задоволення з огляду на наступне.

В обґрунтування понесених судових витрат представник позивачки надала: витяг з договору про надання правничої (правової) допомоги від 28 січня 2025 року, згідно з п. 6 якого за надання правової допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар у розмірі та в строки встановлені додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Гонорар може бути визначений як погодинна оплата або фіксована плата за окремо надані послуги. Вид гонорару узгоджується сторонами; додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 28 січня 2025 року, відповідно до якої сторони домовились, що оплата послуг адвоката здійснюється за супровід справи у фіксованому розмірі 4000 грн; акт виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 16 квітня 2025 року; квитанцією до прибуткового касового ордера № 8 від 16 квітня 2025 року про оплату ОСОБА_1 4000 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, складність справи, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, приймаючи до уваги відсутність клопотанням відповідача стосовно зменшення розміру витрат на правничу допомогу, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу на загальну суму 4000 грн. підлягають до стягнення з відповідача.

Керуючись статтями 4, 10, 12, 13, 76, 81, 133 137, 141, 263-265, 279, 280-282, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 17741 (сімнадцять тисяч сімсот сорок одну) грн 23 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 60 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: Л. І. Созанська