ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7932/22
провадження № 2/753/3252/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: Згурівська селищна рада Броварського району Київської області, Друга київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Згурівська селищна рада Броварського району Київської області, Друга київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна тітка ОСОБА_5 . За її заявою Другою київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори також звернувся відповідач ОСОБА_2 . Після ознайомлення з матеріалами спадкової справи стало відомо про те, що ОСОБА_5 було складено заповіт, відповідно до якого вона заповідала все належне їй на день смерті майно ОСОБА_2 . Зазначає, що ОСОБА_5 з 1999 року по день смерті проживала м. Києві, а тому для складання заповіту їй не було необхідності звертатися до старости села Безуглівка Броварського району Київської області. Стверджувала, що заповіт був внесений до Спадкового реєстру лише 3 травня 2022 року, тобто більше, ніж через вісім місяців після смерті спадкодавця, а підпис на ньому від імені спадкодавця відрізняється від дійсного підпису ОСОБА_5 . Вважала, що ОСОБА_5 такого заповіту не складала, що свідчить про підроблення підпису у заповіті.

З огляду на вказане вважала, що складання оспорюваного заповіту не відповідало дійсній волі спадкодавця, а тому на підставі статті 203, статей 215, 1257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просила визнати недійсним заповіт від 24.03.2021 року від імені ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений старостою сіл Безуглівка та Свобода Броварського району Київської області Теслюком Миколою Володимировичем. Визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 2,9798 га, кадастровий номер: :12:003:0045 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в Згурівській селищній раді Броварського району Київської області.

Ухвалою суду від 08 серпня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У відзиві на позов відповідач, заперечуючи проти позову зазначив, що є племінником померлої ОСОБА_5 , яка фактично проживала до дня своєї смерті за адресою його реєстрації в Згурівській селищній раді Броварського району Київської області. Несвоєчасне внесення заповіту до Спадкового реєстру не є безумовною підставою для визнання заповіту недійсним, а інші доводи не є переконливими та беззаперечно на свідчать про незаконність заповіту.

Ухвалою суду від 20 грудня 2022 року призначено по справі почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 13 липня 2023 року поновлено провадження справі.

21 вересня 2023 року відповідач звернувся до суду з клопотанням про приєднання до матеріалів справи доказів, а саме Висновку експертного дослідження Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № ЕД-19/111-23/46447-ПЧ від 07.09.2023.

Протокольною ухвалою суду від 21.09.2023 року клопотання задоволено, приєднано до матеріалів справи Висновок експертного дослідження Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № ЕД-19/111-23/46447-ПЧ від 07.09.2023.

Протокольною ухвалою суду від 21.09.2023 року клопотання відповідача по виклик в судове засідання експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз для надання пояснень щодо складеного ними Висновку за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 753/7932/22 від 16.06.2023 року та експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру для надання пояснень щодо складеного ним Висновку експертного дослідження № ЕД-19/111-23/46447-ПЧ від 07.09.2023, задоволено.

Ухвалою суду від 16 листопада 2023 року призначено по справі судову технічну експертизу документа, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою суду від 18 лютого 2025 року поновлено провадження у справі.

В судовому засіданні, призначеному на 24 квітня 2025 року представник позивача звернувся до суду з клопотанням про призначення повторної експертизи.

Протокольною ухвалою суду від 24 квітня 2025 року у задоволенні клопотання представника позивача про призначення повторної експертизи, відмовлено.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові та просив суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник проти позову заперечували, просили відмовити у задоволенні позову. Додатково ОСОБА_2 повідомив, що ОСОБА_5 - його тітка. З 1986 року після смерті її чоловіка та сина перебувала у тісних родинних відносинах з його родиною. Була як член сім`ї, проживала з ними разом в Згурівці, мала власну кімнату в будинку, спільно проводили вільний час.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, свідків, експертів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

Позивачка ОСОБА_4 є племінницею ОСОБА_5 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 СК України, Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб.

27 серпня 2021 року ОСОБА_4 звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

25 січня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, посилаючись на те, що померла ОСОБА_5 була його троюрідною тіткою.

Постановою Другої київської державної нотаріальної контори № 797/02-31 від 23 лютого 2022 року відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 після смерті її рідної тітки - ОСОБА_5 у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності померлої на зазначену квартиру.

Листом від 26 травня 2022 року Друга київська державна нотаріальна контора звернулася до Згурівської селищної ради Броварського району Київської області, в якій повідомила про те, що станом на 27.08.2021, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 27.08.2021 року інформація щодо заповіту від імені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 була відсутня. Проте, згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти, спадкові договори) від 26.05.2022 року, 03.05.2022 року Регіональної філією міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» у Спадковому реєстрі був зареєстрований заповіт, посвідчений Згурівською селищною радою Броварського району Київської області 24.01.2021 року за реєстровий № 2-2, від імені ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та просила підтвердити дійсність посвідчення вищевказаного заповіту.

Листом від 26 травня 2022 року Друга київська державна нотаріальна контора просила підтвердити Регіональну філію міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» чи дійсно ними був зареєстрований даний заповіт, надати інформацію щодо дати і місця його посвідчення та даних заповідача.

Листом від 01 червня 2022 року Державне підприємство «Національні інформаційні системи» повідомило, 03 травня 2022 року Філією було отримано належним чином завірену заяву про державну реєстрацію заповітів та спадкових договорів від 06.04.2022 № 15-12 щодо заповіту, посвідченого 24.03.2021 за № у реєстрі нотаріальних дій 2-2 старостою Згурівської селищної ради Київської області від імені заповідача ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі заяви до Спадкового реєстру внесені відомості про вищезазначений заповіт та зареєстрований за реєстровий номером 69260271.

22 липня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в якій повідомив, що на день смерті ОСОБА_5 залишилась спадщина, на яку померла залишила заповіт на його ім`я на все майно, посвідчений Теслюком М.В., старостою сіл Безуглівка та Свобода Броварського району Київської області, 24.03.2021 за реєстровий номером 2-2.

Спадкування має здійснюватися за законом або за заповітом відповідно до ст. 1217 ЦК України.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Як визначено у ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Таким чином спадкоємці, визначені заповітом мають переважне право над спадкоємцями за законом.

Згідно ст.ст. 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється нею особисто, вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст.ст. 1235, 1236 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Статтею 1247 ЦК України визначено загальні вимоги до форми заповіту, зокрема заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

На підставі ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Порядок посвідчення заповітів посадовими особами органів місцевого самоврядування, крім норм Цивільного кодексу України та Закону України «Про нотаріат», регулюється в тому числі і «Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування», затвердженим наказом Міністерства юстиції України 11.11.2011 № 3306/5.

Відповідно до ст. 54 Закону України «Про нотаріат» від 02.09.1993 року зі змінами, нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Згідно до ст. 1 Розділу 1 Наказу Міністерства юстиції України від 25.08.1994 року № 22/5 «Про затвердження інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України» (далі Наказ), у відповідності зі статтею 37 Закону «Про нотаріат» населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів (далі посадові особи виконавчих комітетів) вчиняють такі нотаріальні дії: 1) посвідчують заповіти; 2) посвідчують довіреність ; 3) засвідчують вірність копій документів і виписок з них; 4) засвідчують справжність підпису на документах.

Згідно до ст. 2 Розділу 1 Наказу нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій.

Згідно до ст. 10 Розділу ІІ Наказу, встановлення особи здійснюється за паспортом або іншими документами, які виключають будь-які сумніви щодо особи громадянина (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, але не є громадянином України, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, свідоцтво про народження неповнолітніх, які не досягли 16 років, посвідчення водія, посвідчення, видане за місцем роботи громадянина, довідка про звільнення з місць позбавлення волі та ін.).

Згідно до ст.ст. 12, 13 Розділу ІІ Наказу, при посвідченні заповітів чи довіреностей з`ясовується дієздатність громадян та перевіряється правоздатність юридичних осіб, від імені яких посвідчуються довіреності. У разі посвідчення довіреності представником перевіряються його повноваження. Нотаріально посвідчувані заповіти, довіреності, заяви та інші документи підписуються у присутності посадової особи виконавчого комітету, яка вчиняє нотаріальну дію. Якщо заповіт, довіреність, заява чи інший документ підписано за відсутності цих посадових осіб, громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний ним.

Відповідно до ст. 19 Розділу ІІ Наказу, всі нотаріальні дії, які вчиняються посадовими особами виконавчих комітетів, реєструються в реєстрах для реєстрації нотаріальних дій. Кожній нотаріальній дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі, позначається в посвідчу вальному написі документа, що посвідчується чи засвідчується посадовою особою виконавчого комітету. Запис нотаріальної дії в реєстрі провадиться посадовою особою виконавчого комітету чорнилом (або кульковою ручкою) і тільки після того, як посвідчу вальний напис чи документ, що посвідчується чи засвідчується, підписаний. Запис олівцем і підчистки в реєстрі не допускаються, вільні місця повинні бути прокреслені, а зроблені виправлення застережені за підписом посадової особи виконавчого комітету.

Згідно до ст. 21 Розділу ІІ Наказу, примірники всіх нотаріально посвідчених заповітів чи довіреностей, повідомлень установ банку, підприємств і організацій з написом про накладення заборони відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна залишаються у справах виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів.

Згідно до п. 1 ст. 26 Розділу ІІІ Наказу, посадові особи виконавчих комітетів, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктів 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Частинами 1 та 2 ст. 1257 ЦК України передбачено, що недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України для чинності правочину, зміст самого правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), п`ятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України, а згідно ч. 2 цієї статті, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) і у цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, але у випадках, встановлених ЦК України, нікчемний правочин може бути визнаний судом недійсним.

За ч. 1 та ч. 5 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За правилами ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Згідно із роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

Відповідно до пунктів 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від14 квітня 2021 року в справі № 335/5977/17 (провадження № 61-13350св20) вказано, що «відповідно до частиною другою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі №756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257 ЦК Українита вказано, що "для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто (стаття 1234 ЦК України).

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абзац 1 частини другоїстатті 1247 ЦК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18) зроблено висновок, що "підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами".

Згідно Висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 753/7932/22 від 16.06.2023 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз підпис від імені ОСОБА_5 у графі «(підпис)» у заповіт від 24.03.2021, який складений від імені ОСОБА_5 та посвідчений Теслюк М.В. старостою сіл Безуглівка та Свобода, Броварського району Київської області і зареєстрований р реєстрі за № 2-2, виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_5 у стовбці «Підпис осіб їх представників, які звернулись», у графі «номер нотаріальної дії 2-2» у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування територіальної громади Безуглівка Броварського району Київської області 2021 де за № 2-2 зареєстрований заповіт від 24.03.2021, який складений від імені ОСОБА_5 та посвідчений ОСОБА_6 старостою сіл Безуглівка та Свобода Броварського району Київської області, виконаний не ОСОБА_5 , а іншою особою. Встановити, чи виконаний рукописний запис «Заповіт мною прочитано в голос та власноручно підписано. ОСОБА_5 » у заповіті від 24.03.2021 , який складний від імені ОСОБА_5 та посвідчений ОСОБА_6 старостою сіл Безуглівка та Свобода Броварського району Київської області і зареєстрований у реєстрі за №2-2 ОСОБА_7 або іншою особою, не виявляється можливим з причин, що вказані у п.3 дослідницької частини висновку експертів.

Згідно Висновку експертного дослідження Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № ЕД-19/111-23/46447-ПЧ від 07.09.2023 підпис в графі «(підпис» у заповіті від 24.03.2021 року посвідченого Теслюком М.В. старостою сіл Безуглівка та Свобода Броварського району Київської області виконано ОСОБА_5 . Рукописний запис «Заповіт мною прочитано в голос та власноручно підписано ОСОБА_5 » в графі «(підпис)» в заповіті від 24.03.2021 року посвідченого Теслюком М.В. старостою сіл Безугліка та Свобода Броварського району Київської області виконано ОСОБА_5 .

В судовому засіданні експерт Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Кириленко Н.Д. надала усні пояснення щодо складеного висновку та повідомила, що згідно документів, які було надано був зроблений такий висновок. Нажаль був неповний, оскільки було недостатньо зразків, тому двічі зверталися з клопотанням до суду про надання додаткових зразків, але їх не було надано, тому по почерку у нас не вийшло. Повідомила, вільних зразків підпису в принципі було більш-менш достатньо, почерку - ні. Водночас додала, що при більш ретельному дослідженні зразків прийшла до висновку, що їх буде достатньо. Вважає, що мінімальну кількість зразків для проведення експертного дослідження визначає експерт: інколи це може бути 30-50, а інколи 5. Якби якась із сторін хотіла б щоб було ідеально треба було надати пенсійну справу.

В судовому засіданні експерт Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Красюк І.П. надав усні пояснення щодо складеного висновку та на запитання представника відповідача зазначив, що для проведення експертизи було надано достатньо зразків підпису. Методика судово-почеркознавчої експертизи носить рекомендований характер, а їх достатність визначає експерт. В подальшому повідомив, при вивченні наданих на дослідження матеріалів було встановлено, що для проведення експертизи недостатньо наданих на дослідження вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_5 , однак додаткових зразків надано не було, тому ретельно вивчивши наявні зразки прийшли до висновку про можливість проведення експертного дослідження за наявними матеріалами. На запитання представника відповідача повідомив, що на його думку зразки підпису виконані однією особою.

В судовому засіданні експерт Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України Мендріна С. повідомила, що нею було проведено експертне дослідження, виконаний та складений висновок. Згідно Методики судово-почеркознавчої експертизи рекомендована кількість зразків підпису має становити 10-15, остаточно визначає експерт, коли вивчає матеріали, можливо менше. Кількість зразків підпису почерку померлої було достатньо, оскільки вони були зображені в достатній кількості, мали загальні та окремі ознаки, які індивідуалізували почерк особи. Повідомила про те, що в разі якщо у експерта є питання щодо стану людини (порушення координації тощо) або зразки суттєво відрізняються між собою то складається клопотання щодо уточнень. Складений нею висновок за результатом проведеного дослідження повністю підтримала.

Свідок ОСОБА_8 (мати відповідача) повідомила, наші стосунки з ОСОБА_5 були впродовж 35 років. Вона була як член родини, старша сестра, наставник. В 2007 році помер її чоловік, а в 2013 - син. З того часу відносини були дуже близькими. Вона мала в нашому житлі кімнату. Підростав ОСОБА_9 , я відчувала, що вона тягнеться до нього. ОСОБА_10 неодноразово говорила, що треба все узаконити. Мені було зрозуміло, що якщо не на мене, то на сина точно. Після її смерті знайшли заповіт на аркуші А4. ОСОБА_4 бачила один раз у 2004 році після смерті батька. Після цього її не бачила та не спілкувалася.

Свідок ОСОБА_11 (сусід ОСОБА_5 ) повідомив, що знав ОСОБА_5 з 1995 року. У них були довірливі відносини, часто спілкувалися, у нього були ключі від її квартири. ОСОБА_12 знав так як вони їздили один до одного. Вони опікувалися нею. Йому було відомо про те, що ОСОБА_5 готує заповіт на ОСОБА_9 . Це було ще 4-5 років тому, але коли вона його зробила не знає. Племінницю бачив один раз.

Свідок ОСОБА_13 (подруга ОСОБА_5 ) повідомила, що вони дружили з ОСОБА_5 35 років. ОСОБА_16 жила в Згурівці, а ОСОБА_15 - в м. Києві, але вона часто була у ОСОБА_16 в Згурівці, у них були дуже дружні відносини. ОСОБА_9 був їй як син. ОСОБА_17 сказала нам, що склала заповіт на нього. Племінницю ОСОБА_5 не знала та ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_18 (друг ОСОБА_19 ) повідомив, що не знав, що у тьоті є ще родина, окрім ОСОБА_12 . ОСОБА_9 знаю років 15 і його тьотю також. Вона у них регулярно гостювала. Відносини були дуже добрі. Після смерті тьоті сиділи за столом і ОСОБА_9 запитав мене так як я це все проходив, на якому папері може бути заповіт, чи може бути на простому папері, так як він не міг знайти на нотаріальному бланку серед паперів померлої, я сказав, так, може бути складений на простому папері в сільській раді. Через кілька годин після нашої розмови ОСОБА_9 зателефонував та повідомив, що найшов заповіт на аркуші А4.

Свідок ОСОБА_20 (знайома ОСОБА_8 ) повідомила, що ОСОБА_5 часто приїздила до ОСОБА_12 . ОСОБА_8 казала, що це її троюрідна сестра. ОСОБА_5 розповідала, що у неї нікого нема, залишилася сама (чоловік та син помер), тому виявила бажання скласти заповіт на ОСОБА_9 , оскільки ОСОБА_2 до неї дуже добре ставилися. В їх оселі у неї була її кімната. Для них вона була як рідна людина. Племінницю ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_13 (подруга ОСОБА_5 ) повідомила, що у травні 2021 року ОСОБА_5 повідомила їм, що склала заповіт на ОСОБА_9 . Він був для неї як син. Племінницю ОСОБА_5 не знала та ніколи не бачила.

Аналізуючи спірний заповіт і його зміст на предмет відповідності вимогам законодавства та наявні у справі докази, суд вважає, що він складений уповноваженою посадовою особою у письмовій формі, особисто підписаний заповідачем ОСОБА_5 , протилежного під час судового розгляду не доведено, та зареєстрований у встановленому законом порядку.

Позивач у судовому засіданні оспорював дійсність підпису заповідача в момент складання заповіту, посилаючись на Висновок експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 753/7932/22 від 16.06.2023 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, однак суд відхиляє його, виходячи з наступного.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст.110 ЦПК України).

Аналізуючи зміст доказів, що містяться в матеріалах справи, зокрема Висновок експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 753/7932/22 від 16.06.2023 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, Висновок експертного дослідження Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № ЕД-19/111-23/46447-ПЧ від 07.09.2023, пояснення експертів щодо наданих ними висновків, покази свідків вбачається, що Висновок експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 753/7932/22 від 16.06.2023 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз є суперечливим, неповним та необґрунтованим.

Зі змісту Висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 753/7932/22 від 16.06.2023 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз вбачається, при вивченні наданих на дослідження матеріалів встановлено, що для проведення експертизи недостатньо наданих на дослідження вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_5 .

Судові експерти двічі (20.01.2023 та 12.05.2023 року) зверталися до суду з клопотанням про надання додаткових вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_5 , але у зв`язку із відсутністю додаткових зразків підпису померлої ОСОБА_5 було повідомлено про неможливість надати їх експертам для проведення дослідження.

Разом з тим, всупереч п.1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 року № 53/5, який передбачає наслідки незадоволення клопотання експерта, незважаючи на недостатність вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_5 для здійснення дослідження матеріали справи були повернуті до Дарницького районного суду м. Києва без виконання із зазначенням причин неможливості дослідження.

Крім того, пунктом 4.13 розділу ІV (Організація проведення експертиз (досліджень) та оформлення результатів) Інструкції передбачено, що у дослідницькій частині висновку експерта описуються процес дослідження та його результати, а також дається обґрунтування висновків з поставлених питань. Дослідницька частина повинна включати, зокрема, посилання на ілюстрації, додатки та необхідні роз`яснення (абз.4 пункту 4.13 розділу ІV Інструкції).

Водночас, в дослідницькій частині Висновку № 753/7932/22 від 16.06.2023 року відсутні будь-які роз`яснення, схематичні результати співставлення підпису померлої ОСОБА_5 на заповіті від 24.03.2021 року та в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування територіальної громади за 2021 рік зі зразками її підпису на інших документах, не проведено порівняльного аналізу, не зазначено, в яких елементах експерти вбачають розбіжності ознак почерку померлої на різних документах, не візуалізовано такі розбіжності схематично, а ілюстрована таблиця № НОМЕР_2 жодним чином не відображає результати співставлення підписів померлої ОСОБА_5 на різних документах, вчинених у різний час, не є належним обґрунтуванням висновків експертів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що Висновок експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 753/7932/22 від 16.06.2023 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз складений з порушенням вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, Методики судово-почеркознавчої експертизи, а тому, керуючись принципом внутрішнього переконання взаємозв`язком сукупності інших доказів відхиляє його.

Крім того, викликані в судове засідання для надання усних пояснень щодо складеного висновку судові експерти Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Кириленко Н.Д. та Красюк І.П. не могли чітко відповісти на поставлені ним питання.

Разом з тим, Висновок експертів за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 28823/23-34 від 18.02.2025 не викликає сумнівів у його об`єктивності та обґрунтованості, складений особою, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу», а тому приймається судом до уваги як належний та допустимий доказ у розумінні статей 77-80 ЦПК України та підтвердження обставин підпису у заповіті від 24.03.2021 ОСОБА_5 .

Згідно Висновку експертів за результатами проведення комплексної судово-технічної експертизи документів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 28823/23-34 від 18.02.2025 виконання заповіту від імені ОСОБА_5 , датованого 24.03.2021 в дату, вказану в документі (24.03.2021) не виключається: запис та підпис від імені ОСОБА_5 , а також підпис від імені ОСОБА_6 у заповіті від імені ОСОБА_5 , датованому 24.03.2021 виконані раніше липня 2021 року, і не виключено, що у вказану в документів дату (24.03.2021); більш точно встановити період виконання досліджених записів і підписів не представляється можливим у межах наданих зразків порівняння. Встановити час нанесення друкованого тексту та відтиску гербової печатки№2 від імені Згурівської селищної ради Броварського району Київської області в заповіті від імені ОСОБА_5 , датованому 24.03.2021, не видається можливим у зв`язку із відсутністю відповідних порівняльних зразків, а також через відсутність методик із встановлення абсолютного часу виконання друкованих текстів, нанесених з використанням друкуючих пристроїв з лазерним способом.

Крім того, необґрунтованим є посилання позивача на те, що заповіт посвідчений 24.03.2021 ОСОБА_6 старостою сіл Безуглівка та Свобода Броварського району Київської області з порушенням порядку реєстрації оспорюваного заповіту, а саме те, що заповіт не був зареєстрований у Спадковому реєстрі у день його складання.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (частини третя та четверта статті 1247 ЦК України).

Тлумачення норм цивільного законодавства свідчить, що несвоєчасне здійснювання державної реєстрації посвідченого заповіту в Спадковому реєстрі не зумовлює його нікчемність та не є підставою для оспорювання заповіту.

Несвоєчасне подання (через 8 місяців, вже після смерті заповідача), лише 03.05.2022 року заяви про реєстрацію заповіту та його реєстрація реєстратором Регіональної філії міста Києва та Київської області державного підприємства «Національні інформаційні системи» заповіту ОСОБА_5 у Спадковому реєстрі є порушенням, допущеним старостою сіл Безуглівка та Свобода Броварського району Київської області, яке не впливає на волевиявлення спадкодавця щодо розпорядження власним майном, а лише свідчить про недобросовісне виконання старостою своїх обов`язків щодо вчинення нотаріальних дій та не є підставною для оспорювання заповіту.

Аналогічне правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.11. 2021 року у справі 755/8776/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на те, що заповіт ОСОБА_5 , посвідчений 24.03.2021 ОСОБА_6 старостою сіл Безуглівка та Свобода Броварського району Київської області, за яким вона усе своє майно заповіла ОСОБА_2 , складений з дотримання вимог закону, підписаний особисто заповідачем, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі, а позивачем не доведено наявність підстав для визнання заповіту недійсним, а тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 206, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи: Згурівська селищна рада Броварського району Київської області, Друга київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА