СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

пр. № 2-о/759/426/25

ун. № 759/9306/25

05 травня 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Ключник А.С., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного утримання та виховання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Заявник - ОСОБА_1 01.05.2025 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту самостійного утримання та виховання неповнолітньої дитини.

Заяву обґрунтовано тим, що заявник та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2006, що зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Славутського міськрайонного управління юстиції, який був розірваний на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва 18.10.2021.

Від шлюбу у сторін є двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які після розірвання шлюбу залишилися проживати разом із заявником та перебували на його утриманні. Наразі старший син, який вже є повнолітнім, проживає та навчається за кордоном, а неповнолітня донька продовжує проживати разом із заявником, яку він самостійно виховує та утримує.

Встановлення даного факту обумовлено необхідністю пред`явлення відповідного судового рішення до ІНФОРМАЦІЯ_4 , де заявник з 30.09.2021 перебуває на військовому обліку, з метою надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Вивчивши матеріали заяви, суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження, виходячи з наступного.

Так, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 та ч. 2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно закону вони породжують юридичні наслідки.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, зокрема, суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 1 ст. 315 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 28.09.2022 в справі №139/122/14-ц вказано, що під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду. Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 04.01.2023 в справі №198/99/15-ц вказано, що згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом. Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права.

У поданій до суду заяві, заявник просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 самостійно виховує та утримує неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З пояснень заявника, мати дитини ОСОБА_2 має психічний розлад, протягом тривалого часу проживає окремо, не приймає участі в утриманні та вихованні доньки та не цікавиться її життям, веде антисоціальний спосіб життя, неодноразово піддавалась кримінальному переслідуванню, не має джерел доходу.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, є спір про право, зокрема, спір щодо участі батьків у вихованні дітей та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування.

Доведення факту утримання ОСОБА_1 неповнолітньої дитини пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких батьки дітей не виконують своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків утримання дитини, питання про встановлення факту утримання дитини не може з`ясовуватись безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини за загальним правилом у позовному провадженні.

Такі правові висновки висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.09.2024 у справі №201/5972/22.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, суддя вважає, що вимога, з якою заявник звернувся до суду, пов`язана зі спором про право, що згідно з ч. 4 ст. 315 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 260, 293, 315, 352, 353, 354, 355 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного утримання та виховання неповнолітньої дитини.

Відмова у відкритті провадження по справі в порядку окремого провадження не перешкоджає звернутися до суду з відповідним позовом про захист порушеного, невизнаного або оспорюваного права.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Ключник А.С.