Справа № 752/944/16-ц
Провадження № 6/752/126/25
У Х В А Л А

іменем України

23.04.2025 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Данілова Т.М. з участю секретаря Моркотун О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и в:

рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 вересня 2017 року частково задоволено позов ОСОБА_2 . Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року змінено рішення Голосіївського районного суду м. Києва. Постановлено викласти абзац другий реолютивної частини рішення в такій редакції. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 557 686 грн. в рахунок погашення боргу.

14 лютого 2018 року на підставі вказаного судового рішення Голосіївським районним судом м. Києва був виданий виконавчий лист № 752/944/16.

Постановою від 05 червня 2018 р. державного виконавця відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управлення юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 56504668.

Постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року задоволене подання старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лазеревої А.І. Постановлено тимчасового обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордог ОСОБА_3 , ІДН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , до виконання зобов"язань, покладених на нього згідно виконавчого листа №752/944/16, виданого 14.02.2018 року Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 557 686,00 грн. (а.с. 30 т.2)

ОСОБА_1 звернувся у суд з заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України. В обгрунтування своїх вимог зазначає, що виконавче провадження НОМЕР_2 від 05 червня 2018 року завершене. Також наводить доводи щодо необгрунтованості постанови Київського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, зокрема, таким є питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно до пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до частин 1, 3 статті 441 ЦПК України суд може застосувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Разом із цим, суд також наділений повноваженнями вирішити питання щодо скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника (частина 5 статі 441 ЦПК України).

При цьому слід зауважити, що стаття 441 ЦПК України не визначає умов (підстав), за наявності яких суд скасовує тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у разі зміни нею своєї поведінки по відношенню до виконання покладеного на неї рішенням суду обов`язку, зокрема, внесення платежів на погашення заборгованості, добросовісне виконання обов`язків боржника, які визначені Законом України "Про виконавче провадження", а також прийняття необхідних заходів для виконання рішення суду.

Таким чином, скасування застосованих судом обмежень може мати місце у разі, якщо відпали підстави для застосування таких заходів, зокрема, досягнення переслідуваної мети гарантування повернення боргу, або виявлено обставини, які спростовували б критерій співмірності цілі втручання застосованим обмежувальним заходам, або інші обставини, які дають підстави для висновку про наявність натепер таких факторів, що порушують справедливий баланс між правами людини та публічним інтересом, хоча при застосуванні таких заходів існувала обґрунтована виправданість втручання в здійснення особою права на свободу пересування.

Оскільки про наявність таких обставин, підстав та факторів, підтверджених належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, заявником не повідомлено, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність підстав для скасування обмежувальних заходів.

Суд вважає необхідним зазначити, що фактично доводи заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон зводяться до незгоди з постановою Київського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року.

Посилання заявника на те, що виконавче провадження завершене, суд відхиляє та зазначає про таке.

Повернення виконавчого листа без виконання на підставі відсутності виявленого майна у боржника, на яке можна звернути стягнення, не може бути підставою для скасування обмежень, викладених в постанові Київського апеляційного суду від 05 лютого 2020 року, оскільки стягувач не позбавлений права повторно звернутись до виконавця за примусовим виконанням виконавчого листа у визначений законом строк.

Окрім цього, суд звертає увагу, що відсутність виконавчого листа на виконанні не є підставою для зняття тимчасового обмеження, оскільки приписи пункту 5 частини 1 статті 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України" визначають, що таке обмеження зберігається до виконання зобов`язання.

Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: