Справа № 454/3145/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді: Л. Ю. Фарина,

за участю секретаря Кочмар Н.-Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі цивільну справу за позовом Червоноградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації до Червоноградської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області , третьої особи Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), Белзької міської ради Львівської області про визнання недійсним та скасування розпорядження Сокальської РДА, скасування державної реєстрації земельних ділянок з одночасним припиненням прав них,

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся в суд із вищевказаним позовом та просить визнати недійсним розпорядження голови Сокальської районної державної адміністрації від 29.12.2012 №741 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, голові та членам фермерського господарства «Лісовий горішок» по Мурованській сільській раді» в частині затвердження технічної документації та передачу у власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) по Мурованській сільській раді для ведення товарного сільськогосподарського виробництва члену фермерського господарства із земель фермерського господарства «Лісовий горішок» для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ОСОБА_1 загальною площею 5,7353га, з них сінокіс з чагарником - 2,6760 га, сінокіс заболочений - 3,0593 га, що розташована на території Белзької міської ради Червоноградського району Львівської області; Усунути державі перешкоди у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою у межах прикордонної смуги шляхом скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :09:000:0026 та кадастровим номером :09:000:0025, з одночасним припиненням права приватної власності ОСОБА_1 на них.

Згідно ухвали суду від 24.07.2023 року відкрито провадження у справі.

У відзиві на позовну заяву представник ГУ Держгеокадастру у Львівській області проти позову заперечує, вважає заявлені вимоги безпідставними, необгрунтованими оскільки державна реєстрація земельних ділянок здійснена відповідно до вимог законодавства. Зокрема земельна ділянка з кадастровим номером :09:000:0025, площею 3.0596 га., зареєстрована 27.03.2013 р. та перебуває у приватній власності ОСОБА_1 (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва). Дана земельна ділянка сформована на підставі Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об`єднанні земельних ділянок, 26.11.2012; ДП Львівський інститут землеустрою, ОСОБА_2 .

Земельна ділянка з кадастровим номером :09:000:0026, площею 2.6760 га, зареєстрована 27.03.2013 р. та перебуває у приватній власності ОСОБА_1 (для ведення товарного сільськогосподарського виробництва). Дана земельна ділянка сформована на підставі Технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, в тому числі при поділі чи об`єднанні земельних ділянок, 26.11.2012, ДП "Львівський інститут землеустрою, ОСОБА_2 .

Вважає, що ним не було допущено порушень законодавства при вчиненні дій щодо проведення державної реєстрації зазначеної земельної ділянки, які були проведені у повній відповідності до положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2021р. №1051. При цьому, підстав для відмови у державній реєстрації не було. Крім цього, держана реєстрація земельної ділянки та скасування державної реєстрації є виключною компетенцією Державного кадастрового реєстратора, а втручання в діяльність державного кадастрового реєстратора, в тому числі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області заборонено. Під втручанням у діяльність Державного кадастрового реєстратора розуміється прямо не передбачена законодавством дія будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян чи їх об`єднань, яка стосується здійснення Державним кадастровим реєстратором повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком.

У відзиві на позовну заяву представник Червоноградської районної військової адміністрації Львівської області просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог оскільки у даному випадку відсутні будь-які підстави втручання в законне право приватної власності ОСОБА_1 . Вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не є вимогою, яка може тягнути за собою ефективне поновлення будь-якого права, оскільки такий акт уже вичерпав свою дію а реєстрація права власності на землю свідчить про реєстраційне підтвердження володінням майном.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Пшевлоцький Ю.М. просить суд відмовити у задоволені позову повністю та залишити за ним витрати зі сплати судового збору. Зазначає, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок площею 2,6760 га та 3,0596 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані за межами населених пунктів колишньої Мурованської сільської ради Сокальського району Львівської області (тепер Белзька міська рада Червоноградського району Львівської області), які набуті при паюванні земель сільськогосподарського призначення фермерського господарства «Лісовий горішок». Зазначає, що земельна ділянка знаходилася в межах прикордонної смуги, однак, ніколи не перебувала в користуванні органів охорони державного кордону, не відносилася до іншої категорії аніж землі сільськогосподарського призначення й саме за таким призначенням і з такого складу земель була надана в користування господарству, а згодом розпайована між його членами. Фактично, вимоги прокуратури аргументовані лише тим фактом, що земельні ділянки Відповідачів територіально знаходяться в прикордонній смузі, що буцімто наперед визначає долю відповідних земельних ділянок. Позивачем не надано належних та допустимих доказів надання таких земельних ділянок саме зі складу земель оборони та/або їх перебування у користуванні військових частин та/або їх віднесення до складу земель оборони, а факт встановлення на території, де розташовані землі, прикордонного режиму та прикордонної смуги не впливає на категорію цих земель та не відносить їх до категорії земель оборони. Землі, на території яких установлюється прикордонна смуга не надаються у користування військовим частинам Держприкордонслужби, а такого прямого наслідку не встановлено положеннями чинного законодавства України. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо забезпечення інженерно-технічного облаштування та утримання державного кордону» від 29.10.2019 року №232- IX (набрав чинності 01.01.2020 року) було врегульовано та визначено параметри земель, які підлягають наданню Держприкордонслужбі й це не вся прикордонна смуга, а лише незначна її частина (шириною всього 30-50 метрів від лінії державного кордону). Заявлені позовні вимоги у цій справі прямо суперечать рішенню РНБО України від 30.07.2021 року «Про окремі питання реалізації державної політики у сфері захисту державного кордону», яке не передбачає позбавлення прав на земельні ділянки приватної власності в разі їх потреб для цілей охорони державного кордону. Більше того, сторона позивача навіть не зверталася до власника з пропозиціями щодо викупу необхідних частин ділянок або їх примусового відчуження (що здійснюється в іншому процесуальному порядку та з відповідною обов`язковою компенсацією) як це прямо передбачено згаданим рішенням РНБО України від 30.07.2021 року. Таким чином звернення із даним позовом є прямим втручання в право власності територіальної громади та ініціювання позову на захист неіснуючого права Позивача, що є порушенням Конвенції та усталеній практиці ЄСПЛ.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 подав заяву щодо пропозицій врегулювання спору, представником позивача надано додаткові пояснення, приєднано докази до матеріалів справи та подано заперечення щодо клопотання про приєднання доказів, відмовлено у клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, та заслухавши думку її учасників суд дійшов до наступного висновку.

У даній справі предметом заявленого позову є земельна ділянка загальною площею 5,7353га що розташована на території Белзької міської ради Червоноградського району Львівської області із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва яка належить ОСОБА_1 , яку він набув при паюванні земель сільськогосподарського призначення фермерського господарства «Лісовий горішок».

Згідно із документації із землеустрою, зокрема відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що земельній ділянці площею 2,6760га, яка передана у власність ОСОБА_1 присвоєно кадастровий номер :09:000:0026 та земельній ділянці площею 3,0596га присвоєно кадастровий номер :09:000:0025.

Однак за згодою власника земельних ділянок було проведено їх поділ, зокрема:

1) земельна ділянка із кадастровим номером :09:000:0025 розділена на дві окремі земельні ділянки площею 0,5059га та площею 2,5537га без зміни цільового призначення;

2) земельна ділянка із кадастровим номером :09:000:0026 розділена на дві окремі земельні ділянки площею 0,6845га та площею 1,9915га без зміни цільового призначення.

На новоутворені земельні ділянки виготовлено технічну документацію а право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за новими кадастровими номерами.

Таким чином, предмет спору який існував на момент звернення до суду із позовною заявою та відкриття провадження у даній справі припинив існувати в процесі розгляду справи.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначено, що: «предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

У постанові від 20 вересня 2023 року у справі № 345/5459/21, з огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду відступив від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20, конкретизувавши цей висновок так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення».

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому потрібно надавати сутнісного, а не формального значення.

Предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить постановити певне судове рішення.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Європейський суд з прав людини у справі «Дроздик та Мікула проти України» прийняв рішення 24.01.2025р. у якому повторює, що «втручання у мирне володіння майном повинно забезпечити справедливий баланс між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Позбавлення власності без виплати суми, обгрунтовано пов`язаної з її вартістю, зазвичай становитиме непропорційне втручання, а повна відсутність відшкодування шкоди може вважатися виправданою за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції лише за виняткових обставин».

Оскільки на час розгляду справи відсутній предмет спору, то провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, зокрема порядок його повернення, визначені Законом України «Про судовий збір».

Згідно з пунктом 5 частини першої та частиною другою статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду, зокрема, у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки провадження у справі закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, клопотання про повернення з Державного бюджету України сплаченого судового збору не подано, тому у даному випадку не вирішується судом.

Керуючись ст. 133, 255 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Провадження по справі за позовом Червоноградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Львівської обласної державної адміністрації до Червоноградської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 та Головного управління Держгеокадастру у Львівській області , третьої особи Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), Белзької міської ради Львівської області про визнання недійсним та скасування розпорядження Сокальської РДА, скасування державної реєстрації земельних ділянок з одночасним припиненням прав них закрити.

Ухвала може бути оскаржена сторонами безпосередньо до Львівського апеляційного суду в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 05.05.2025 року.

Головуючий: Л. Ю. Фарина