ПОСТАНОВА

Іменем України

18 березня 2025 року м. Кропивницький

справа № 398/1007/23

провадження № 22-ц/4809/35/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О. Л., Письменний О. А.,

за участю секретаря судового засідання Соловйової І.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , про відшкодування збитків та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2024 року (суддя Стручкова Л. І.),

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулась до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом про стягнення з ОСОБА_3 792 659,41 грн збитків від втрати автомобіля та 50 000,00 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач є підприємцем та здійснює свою діяльність, зокрема, надаючи послуги зі зберігання транспортних засобів на автомобільній стоянці по вул. Героїв Сталінграда, 16 в м. Олександрія.

Позивачка є власником автомобіля «Ноnda CR-V», 2017 року випуску, VIN код авто НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

У березні 2021 року зазначеним автомобілем користувався син позивачки, який 29 березня 2021 року передав транспортний засіб на зберігання відповідачу та оплатив кошти за його зберігання охоронцю стоянки. Про прийняття автомобіля було здійснено відповідний запис у журналі, який зберігався у охоронця.

Стверджує, що 31 березня 2021 року син виявив відсутність автомобіля на стоянці, а охоронець пояснити причину відсутності авто не зміг. Вказує, що за фактом викрадення автомобіля було внесено відомості до ЄРДР за №0000276 від 01 квітня 2021 року та розпочато досудове розслідування. На теперішній час зазначене кримінальне провадження не закінчене, підозру жодній особі не оголошено. На переконання скаржниці, автомобіль було викрадено зі стоянки внаслідок недбалого ставлення відповідача або його працівників до виконання своїх зобов`язань з охорони транспортного засобу. Посилаючись на ст. ст. 951, 977 ЦК України просить стягнути з відповідача збитки від втрати автомобіля, які відповідають його вартості, а також моральну шкоду у заявленому до стягнення розмірі.

Також позивачка звертає увагу, що ні належна відповідачу земельна ділянка, ні сам відповідач не були визначені органом місцевого самоврядування як ділянка для паркування та оператор паркувальної діяльності відповідно, а тому відповідач не здійснював та не міг здійснювати діяльність з облаштування та утримання майданчиків для паркування (а.с. 83-84 том 1).

Відзив на позовну заяву

У поданому до суду першої інстанції відзиві відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, оскільки вважає, що у період з 30 березня по 31 березня 2021 року між сторонами були відсутні договірні відносини, у зв`язку з чим у відповідача не було обов`язку зберігання транспортного засобу позивачки. Викладене виключає покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню шкоди, завданої позивачці кримінальним правопорушенням. Також наголошує, що для відшкодування збитків позивачка мала довести: факт наявності укладеного між сторонами договору зберігання транспортного засобу; факт передачі транспортного засобу на зберігання відповідачу; факт проведення оплати саме за зберігання, а також наявність умислу або грубої необережності відповідача. Оскільки, на переконання відповідача, зазначені обставини позивачкою не доведені, у задоволенні позову необхідно відмовити (а.с. 69 - 70 том 1).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2024 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Зауважено, що позивачка наполягала, що між сторонами було укладено договір зберігання, відповідачем позивачці надавалися послуги з розміщення транспортного засобу на орендованому майданчику.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у разі коли особа вважає, що їй завдано збитків неналежним виконанням обов`язків за договором зберігання автомобіля, така особа повинна довести обставини як наявності у зберігача як суб`єкта підприємницької діяльності права на здійснення зберігання транспортних засобів на засадах підприємницької діяльності (тобто здійснення такої діяльності на професійній основі), так і укладення між сторонами саме договору зберігання у письмовій формі згідно з вимогами ч.1 ст.937 ЦК України, відповідно до якої зберігач зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності, або наявність між сторонами укладення публічного договору зберігання транспортних засобів.

Однак, на переконання суду, позивачка не надала суду достатніх, належних та допустимих доказів, які свідчили би про укладення договору зберігання автомобіля між нею та відповідачем.

Посилаючись на практику Верховного Суду, місцевий суд виснував, що запис в журналі, який містить відомості про модель транспортного засобу, державний номерний знак автомобіля, час та дату заїзду транспортного засобу на майданчик, а також містить підпис особи про прийняття грошових коштів, у розумінні ч.3 ст. 937 ЦК України, не підтверджує прийняття автомобіля саме на зберігання.

Судом враховано, що надані Олександрійською ОДПІ копії документів, зокрема копія квитанції №814095 про прийняття у іншого володільця на зберігання транспортного засобу з 30 червня 2022 року по 04 липня 2022 року та отримання плати в сумі 100,00 грн підтверджує той факт, що при укладенні фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 саме договорів зберігання, поклажедавцеві видавалися відповідні квитанції. Разом з тим, позивачці квитанція, перепустка, номерний жетон чи розписка не видавалися.

Зваживши на те, що позивачка не довела факту укладення між нею і відповідачем договору зберігання транспортного засобу, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2024 року, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції взагалі не було зроблено висновку про те, який саме договір був укладений між сторонами, а отже, не встановлено змісту спірних правовідносин.

Наполягає на відсутності доказів на підтвердження доводів відповідача про те, що на стоянці він здійснював діяльність з паркування транспортних засобів, а не їх зберігання.

Звертає увагу на те, що споживач завжди перебуває у порівнянні з підприємцем у вразливом становищі та є слабшою стороною відносин, тому саме на підприємцеві лежить обов`язок як належного оформлення документів, так і ризик тлумачення спірних правовідносин на користь споживача.

На переконання скаржниці, є очевидним, що володілець належного їй автомобіля сприймав діяльність відповідача саме як зберігання автомобіля і саме за зберігання, а не за паркування, сплачував відповідачу кошти. Натомість, відповідач не спромігся добросовісно віднестись до охорони майна та не визнав свою відповідальність за допущену недбалість.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 06 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2024 року залишено без руху; запропоновано скаржниці у встановлений судом строк усунути недоліки апеляційної скарги.

Згідно з ухвалою апеляційного суду від 27 травня 2024 року відкрито апеляційне провадження; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

30 травня 2024 року закінчено підготовчі дії; справу призначено до розгляду у суді апеляційної інстанції на 07 серпня 2024 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

На підставі розпорядження керівника апарату Кропивницького апеляційного суду від 07 серпня 2024 року здійснено повторний автоматизований розподіл даної судової справи, за результатами якого члена колегії з розгляду даної справи - суддю Голованя А.М. замінено суддею Дуковським О.Л.

Ухвалою апеляційного суду від 07 серпня 2024 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2024 року зупинено для з`ясування кола спадкоємців та залучення правонаступників відповідача ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з ухвалою апеляційного суду від 28 січня 2025 року поновлено апеляційне провадження у справі; залучено ОСОБА_2 до участі у справі відповідачем як правонаступника померлого ОСОБА_3 .

Апеляційний розгляд справи призначено судом на 18 березня 2025 року, про що у відповідності до вимог процесуального закону повідомлено учасників справи (а.с. 39 - 43 том 2).

У судовому засіданні 18 березня 2025 року представник скаржниці підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Правонаступниця/ відповідачка участі у судовому засіданні не брала, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає за наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 є власницею автомобілю Ноnda, модель CR-V, VIN код авто НОМЕР_1 , сірого кольору, 2017 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , що підтверджується світлокопією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.8 том 1).

Згідно з висновоком експерта № 171 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження, ринкова вартість вказаного автомобілю, або його аналога, станом на 16 грудня 2022 року складає 792659,41 грн (а.с.17-22 том 1).

На момент виникнення спірних правовідносин ОСОБА_3 був зареєстрований як фізична особа-підприємець, користувався на праві оренди земельною ділянкою по АДРЕСА_1 (в районі АЗМ «РУР»), де здійснював підприємницьку діяльність з допоміжного обслуговування наземного транспорту (код згідно КВЕД 52.21), що включає утримання паркувальних майданчиків, платних автостоянок, стоянок для велосипедів, зберігання житлових автофургонів і причепів, використовував найману працю (а.с.58, 98-109, 146 том 1).

Зі світлокопії журналу та показів свідків встановлено, що 29 березня 2021 року автомобіль «Ноnda CR-V», державний номер НОМЕР_2 , який перебував у користуванні сина позивачки ОСОБА_4 , останнім було розташовано на належному відповідачу майданчику, за що сплачено (прийнято оплату) в сумі 17,00 грн. 30 березня 2021 року в журналі наявний запис про наявність боргу за власником автомобілю «Ноnda CR-V», державний номер НОМЕР_2 (а.с.71-73 том 1).

01 квітня 2021 року, на підставі заяви ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР внесено відомості за №0000276 за ч.2 ст.289 КК України, а саме: у період часу з 30 березня 2021 року по 31 березня 2021 року група невстановлених осіб, перебуваючи на автостоянці, що охороняється, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , незаконно заволоділа транспортним засобом марки «Ноnda» модель «CR-V», державний номер НОМЕР_2 , який належить Грущак, чим завдала матеріальної шкоди (а.с. 9, 143, 144 том 1).

Олександрійським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області повідомлено, що у провадженні Слідчого відділення Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області перебуває кримінальне провадження №0000276 від 01 квітня 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України. Дане кримінальне провадження перебуває у провадженні, рішення про закриття не приймалося, причетних до вчинення даного правопорушення до теперішнього часу не встановлено, відповідна підозра нікому не оголошувалася (а.с. 143 том 1).

У суді першої інстанції свідок ОСОБА_4 , син позивачки, показав, що користувався цією стоянкою декілька років, вони живуть неподалік. Це саме зберігальний майданчик, територія огороджена, є шлагбаум який на ніч закривається. У дворі свого будинку авто не ставили, щоб убезпечити від пошкоджень та крадіжки. 29 березня 2021 року він з дружиною приїхали на автомобілі його матері «Ноnda CR-V», державний номер НОМЕР_2 , на стоянку. Поставили авто на місце, яке було помічено табличкою з їх номерним знаком їхнє місце. Воно знаходилося неподалік сторожки. Він сплатив 17,00 грн за добу та розписався в журналі. При цьому авто не оглядали, клеми з акумулятора він не знімав, документи на авто у нього ніколи не питали, його знали в обличчя. 30 березня 2021 року він перебував у м. Кропивницькому. Ключі від авто та документи були вдома. 31 березня 2021 року приблизно о 17:00-18:00 годині він прийшов сплатити борг і авто не знайшов. Охоронець не змогла пояснити де авто, сказала, що на момент прийняття зміни авто було відсутнє, борг з оплати був. Він зателефонував дружині, сину, останній перебував в м. Києві, вони не знали де авто. Він викликав поліцію. Олександрійський РВП провели огляд місця події, внесли відповідні відомості до ЄРДР. Наразі досудове розслідування триває. В матеріалах кримінального провадження є відео, як авто виїжджає зі стоянки, приблизно о 05:30 годині. Вважає, що охоронець у цій порі міг спати. Був впевнений, що авто перебуває під охороною.

Згідно зі свідченнями свідка ОСОБА_5 , невістки позивачки, наданими у судовому засіданні суду першої інстанції, наприкінці березня 2021 року, ввечері, вона з чоловіком приїхали на автомобільну стоянку, яка розташована по пр. Соборному біля траси. Територія стоянки огороджена сіткою, є приміщення для охорони. Чоловік поставив авто на певне місце, яке позначено номером їх автомобілю, сплатив гроші за стоянку і вони пішли додому. Жінка-охоронець завжди оглядала авто, а чоловіки ні. В той день на зміні був чоловік. Біля свого будинку вони авто не ставили, щоб не пошкодили його. Через день чоловік повідомив, що авто на стоянці немає, запитав у неї - де авто, чи вона його брала. Вона йому повідомила, що не знає, оскільки без нього вона не їздить. Авто на стоянку завжди ставив чоловік.

ОСОБА_3 у заяві свідка, поданій у порядку ст. 93 ЦПК України, на поставлені позивачкою питання пояснив наступне.

Питання №1: «Для здійснення якої саме господарської діяльності ви використовували майданчик автостоянки за адресою АДРЕСА_1 в період часу з 29 по 31 березня 2021року?». Відповідь: «Даний майданчик використовувався для надання послуг зберігання транспортних засобів, а також надання місць для паркування».

Питання №2: «Хто з ваших працівників (або осіб, які не перебували з вами в трудових відносинах) працював з особами, які ставили автомобілі на стоянку в період часу з 16 до 23 години 29 березня 2021 року?». Відповідь: « ОСОБА_6 ».

Питання № 3: « Хто здійснив запис щодо ОСОБА_1 до журналу,копія сторінок з якого надана до позовної заяви?» Відповідь: « ОСОБА_8 ».

Питання№ 4: «З якою метою вівся цей журнал?». Відповідь: «Журнал вівся з метою обліку часу перебування транспортних засобів на майданчику, контролю за внесенням оплати, та обліку щоденних грошових надходжень».

Питання № 5: «Що означає запис про ОСОБА_1 в цьому журналі?». Відповідь: «Запис означав, що 29 березня 2021 року автомобіль заїхав на майданчик і сплачено за добу розміщення транспортного засобу».

Питання № 6:«Наведіть підстави, з яких ви не повинні нести матеріальну відповідальність за втрату автомобіля Ноnda CR-V, 2017 року випуску, якщо ви не визнаєте позов повністю або частково?». Відповідь: «Підстави зазначені у відзиві».

Питання № 7: «Який тариф за зберігання автомобіля класу Ноnda CR-Vдіяв у вас на цій автомобільній стоянці у березні 2021року?». Відповідь: «У березні 2021року як за зберігання, так і за користування місцем для паркування, діяв тариф у розмірі 17 грн на добу.»

Питання № 8: «Який порядок постановки автомобіля на цю стоянку та отримання його зі зберігання діяв в березні 2021року?». Відповідь: «У разі укладення договору зберігання, при прийманні автомобіля, черговим проводився огляд автомобіля на наявність пошкоджень, цілісність вантажу тощо, після чого вказувалося місце для розміщення транспортного засобу , надавалися інструкції про необхідність відключення акумулятора та зачинення всіх вікон та дверей, приймалась відповідно до кількості обумовлених днів зберігання та видавалася квитанція про прийняття автомобіля та сплату коштів».

Питання № 9: «Повідомте адресу проживання та телефон громадянина ОСОБА_9 ». Відповідь: «Не маю можливості надати відповідь на дане питання, оскільки не отримував від ОСОБА_9 згоду на розповсюдження його особистих даних». (а.с. 68 том 1).

Відповідно до листа Головного управлінні ДПС у Кіровоградській області від 29 травня 2023 року повідомляється, що фізична особа - підприємець ОСОБА_3 не є платником збору за місця для паркування транспортних засобів з фізичних осіб та за період з 2021 року не сплачував зазначений збір до бюджету (а.с. 98 том 1).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вирішуючи спір в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів керувалась наступним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам процесуального закону відповідає у повній мірі.

Так, відповідно до ст. 936 ЦК України договір зберігання як договір, за яким одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Згідно з ч. 1 ст. 937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі, зокрема, у випадку укладення договору між фізичною та юридичною особою.

Згідно зі ст. 977 ЦК України договір зберігання автотранспортних засобів належить до спеціальних видів зберігання та передбачає, що зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на підставі публічного договору. За договором зберігання транспортного засобу в боксах та гаражах, на спеціальних стоянках зберігач зобов`язується не допускати проникнення в них сторонніх осіб і видати транспортний засіб за першою вимогою поклажодавця. Прийняття автотранспортного засобу на зберігання посвідчується квитанцією (номером, жетоном).

Згідно з п.п. 8, 12, 14, 15, 25, 27 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 року № 115 (далі - Правила), на території автостоянки забороняється знаходитися стороннім особам. Відповідальність за охорону транспортних засобів та майна, що тимчасово або постійно знаходиться на території автостоянки, за додержання санітарних і пожежних правил, інших вимог несуть працівники автостоянки. Володільцеві транспортного засобу, прийнятого на довготермінове зберігання, видається перепустка за встановленим зразком. Володільцеві транспортного засобу, що користується послугами довготермінового зберігання, надається право на стоянку транспортного засобу в одному й тому ж місці. Плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека. Володілець транспортного засобу, який користується послугами автостоянки, зокрема, зобов`язаний: ознайомитися з цими Правилами, розписатися про це в журналі обліку транспортних засобів і виконувати всі вимоги Правил; оформити транспортний засіб на зберігання згідно з вимогами Правил, подати при цьому черговому приймальнику перелік предметів, які знаходяться в салоні (кабіні) транспортного засобу, але не входять до комплекту обладнання та приладів, передбачених заводом-виробником (телевізор, магнітофон, холодильник та інше майно). Перелік повинен бути внесений до журналу обліку транспортних засобів довготермінового або тимчасового зберігання і засвідчений підписами володільця та чергового приймальника; пред`явити транспортний засіб на огляд черговому приймальнику і після належного оформлення поставити його на місце зберігання, зафіксувавши від довільного руху; внести плату, одержати відповідну квитанцію (касовий чек) або перепустку. Автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.

У разі коли особа вважає, що їй завдано збитків неналежним виконанням обов`язків за договором зберігання автомобіля, така особа повинна довести обставини як наявності у зберігача як суб`єкта підприємницької діяльності права на здійснення зберігання транспортних засобів на засадах підприємницької діяльності (тобто здійснення такої діяльності на професійній основі), так і укладення між сторонами саме договору зберігання у письмовій формі згідно з вимогами ч. 1 ст. 937 ЦК України, відповідно до якої зберігач зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності, або наявність між сторонами укладення публічного договору зберігання транспортних засобів.

Відмовляючи у стягненні матеріальних збитків з відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що достатніх, належних та допустимих доказів, які б свідчили про укладення саме договору зберігання автомобіля між позивачкою та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 , до суду надано не було.

Колегія суддів з таким висновком суду цілком погоджується, оскільки місцевий суд правильно виходив з того, що позивачка не довела факту укладення письмового публічного договору зберігання автомобіля між ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 , як і не надала визначених законом доказів, які підтверджують прийняття автотранспортного засобу саме на зберігання, зокрема квитанції.

При цьому, суд першої інстанції цілком обґрунтовано вказав, пославшись на відповідну практику Верховного Суду, що запис у журналі здійснений працівником, що містить відомості про модель транспортного засобу, державний номерний знак автомобіля, час та дату заїзду транспортного засобу на майданчик, а також містить підпис особи про прийняття грошових коштів, в розумінні ч. 3 ст. 937 ЦК України, не підтверджує прийняття автомобіля саме на зберігання.

Також судом першої інстанції підставно взято до уваги надану Олександрійською ОДПІ копію квитанції №814095 про прийняття у іншого володільця на зберігання транспортного засобу з 30 червня 2022 року по 04 липня 2022 року та отримання плати в сумі 100,00 грн (а.с.101 том 1), яка підтверджує той факт, що при укладенні фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 саме договорів зберігання, поклажедавцеві видавалася відповідна квитанція, чого у спірних правовідносинах з позивачкою відповідачем зроблено не було.

Зазначені фактичні обставини позивачкою не спростовані.

Як правильно виснував суд першої інстанції, викладене вище свідчить про безпідставність вимог позивачки про стягнення з відповідача матеріальних збитків, спричинених крадіжкою автомобіля.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Під час розгляду справ про відшкодування моральної шкоди суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та на яких міркуваннях він у цьому базується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, потрібні для відновлення попереднього стану. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Наявність заподіяння моральної шкоди повинен довести позивач.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із завданою шкодою.

Як зазначалось, у даному випадку позивачка доводить наявність підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн посиланням на обставини викрадення належного їй транспортного засобу з належної відповідачу автостоянки.

Разом з тим, судами встановлено та підтверджується належними доказами у справі, що відповідач не брав на себе зобов`язання зі зберігання належного позивачці автомобіля, а тому відповідно не має відшкодовувати останній моральну шкоду, спричинену зникненням транспортного засобу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, а тому у її задоволенні необхідно відмовити.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За фактичних обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2024 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 30.04.2025.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний