Справа № 130/2552/24
Провадження № 22-ц/801/822/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шепель К. А.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 рокуСправа № 130/2552/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінтраст Капітал»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шепеля К. А., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначало, що 28 липня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 56908057 про надання споживчого кредиту на суму 18300 грн, строком на 360 днів. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 18300 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . Укладаючи кредитний договір, сторони погодили нарахування процентів за стандартною процентною ставкою в розмірі 1,99 % в день та застосування у межах строку кредиту. Відповідач же свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредитних коштів не виконував належним чином. 27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, було укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з яким клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вказаним кредитним договором і до позивача перейшло право грошової вимоги .Станом на 21.07.2024 у відповідача виникла заборгованість ,що складається з суми тіла кредиту -18300 грн, нарахованих процентів в сумі 29133,60 грн за 304 дні та нарахованих процентів позивачем за 56 днів в сумі 20393,52 грн, а всього в сумі 67827,12 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 січня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 6908057 від 28 липня 2023 року в сумі 67827,12 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати через порушення судом норм матеріального і процесуального права, а у справі ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Зазначає, що суд безпідставно дійшов висновку про доведеність позовних вимог; не врахував те, що кредитний договір не містить його підпису, позивач не надав суду доказів про видачу йому кредиту, виписки з банківського рахунку та інших первинних бухгалтерських документів, що підтверджували б розмір заборгованості; умови кредитного договору про нарахування відсотків є несправедливими та суперечать положенням ЗУ «Про захист прав споживачів».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказав на зміну назви товариства із ТОВ «ФК «Фінстраст Україна» на ТОВ «ФК «Фінстраст Капітал». Зазначив,що позивач не з власної вини не надав суду доказів перерахування відповідачу коштів на банківську карту та доказів її належності останньому. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи ,рішення суду в межах доводів апеляційної скарги , колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 січня 2025 року вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов , суд виходив з того, що відповідач , отримавши кредитні кошти від ТОВ «Авентус Україна» , умови договору не виконував, кредитні кошти та заборгованість за кредитом у передбачені договором строки не погашав, що є підставою для задоволення позову.

Однак, колегія суддів з таким висновком суду погодитись не може , виходячи з наступного.

Апеляційним судом встановлено, що 28 липня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 6908057. Відповідно до останнього, ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у гривні у розмірі 15 000 грн на строк 360 днів , з періодичністю платежів зі сплати процентів кожні 20 днів , а ОСОБА_1 зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Стандартна процентна ставка за цим договором складає 1,99 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в пункті 1.4 цього договору. Кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 (а.с. 21-26).

Згідно паспорту споживчого кредиту, ТОВ «Авентус Україна» до укладення договору про споживчий кредит , ОСОБА_1 було ознайомлено з обов`язковою інформацією про товариство, про порядок та умови надання фінансових послуг, з якою він погодився та підтвердив отримання інформації про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. (а.с. 28-29).

Згідно копії додаткової угоди до договору №6908057 про надання споживчого кредиту від 28 липня 2023 року, між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду про збільшення суми кредиту на 3300 грн.

27 травня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 27.05/24-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (а.с.74-79).

Згідно витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року ,ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 6908057 в загальному розмірі 47433,60 грн, з яких: 18300 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 29133,60 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 43).

Після набуття права грошової вимоги позивачем було нараховано відповідачу заборгованість за відсотками за 56 календарних днів, в межах строку договору в сумі 20393,52 грн. Станом на 21.07.2024 заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем по кредитному договору не сплачена і складається з 18300 грн тіла кредиту, 29133,60 грн нарахованих відсотків первісним кредитором та 203393,52 грн нарахованих відсотків позивачем за 56 календарних днів, а всього 67827,12 грн.

Правовідносини між сторонами виникли з договору споживчого кредиту від 28.07.2023 року, укладеного ОСОБА_1 з ТОВ «Авентус Україна» в електронному вигляді ,а також укладеному в послідуючому 24.05.2024 року договору факторингу між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» і регулюються ЦК України, ЗУ «Про електронну комерцію» № 675-VIII, ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Із прийняттям ЗУ «Про електронну комерцію» № 675-VIII , що набрав чинності 30.09.2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в Інтернет мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Уст. 3 ЗУ№ 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3ст. 11вказаного Закону , електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11ЗУ «Про електронну комерцію»).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11ЗУ№ 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Згідно ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо згідно акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Ч. 1 ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

На підтвердження вимог про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором ТОВ «ФК «Фінстраст Україна» надало суду копії договору № 6908057 про надання ОСОБА_1 споживчого кредиту від 14.10.2021 року з додатком, паспорт споживчого кредиту, додаткової угоди до договору №6908057 про надання споживчого кредиту від 28 липня 2023 року ,договір факторингу № 27.05/24-Ф від 27.05/24Ф, квитанції про оплату за цим договором факторингу, витяг з реєстру боржників, статут товариства.(а.с. 21-71)

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.16.2021 року у справі № 686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.

ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі Закон № 2346-III ) ,як спеціальний закон ,визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Згідно п. 16.1. ст. 16. Закону № 2346-III до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.

Згідно п. 17.1. ст. 17 цього ж Закону, форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.

Згідно зч.19.1,19.2.ст.19Закону № 2346-III порядок і строки зберігання, а також процедура знищення електронних документів, що застосовуються при проведенні переказу, встановлюються Національним банком України. Строки зберігання цих документів мають бути не меншими, ніж строки, встановлені для паперових документів аналогічного призначення. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях.

Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.

Згідно ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно п. 2.1. договору про надання споживчого кредиту № 4916419 від 14 жовтня 2021 року кошти надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № № НОМЕР_1 або іншої картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту.

Разом із тим, в матеріалах справи відсутні і позивачем суду не надані достовірні і достатні докази перерахування ТОВ «Авентус Україна» грошових коштів на банківський рахунок ,відкритий на ім`я ОСОБА_1 за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1

Також в матеріалах справи відсутні докази верифікації вказаної банківської картки на ім`я ОСОБА_1 або банківського рахунку відкритого на його ім`я, на які, здійснювалося перерахування коштів за договором.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги щодо доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування(частина 2 статті 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки зборудоказівсамим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідачі відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості.

Отже, позивачем не надано доказів на підтвердження факту надання ОСОБА_1 кредиту у безготівковій формі. Більше того, матеріали справи не містять розрахунку заборгованості та будь-яких первинних документів, що підтверджували б факт отримання кредиту, нарахування відсотків, облік заборгованості, період за який нараховано відсотки, тощо.

Суд вказані обставини не врахував, не надав належної правової оцінки доказам у справі та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Ураховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги про недоведеність позовних вимог заслуговують на увагу і підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. (ч. 2 ст. 376 ЦПК України)

Враховуючи викладене ,колегія суддів вважає необхідним задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду скасувати з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційним судом скасовано рішення суду та постановлено нове про відмову в позові, з ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» необхідно стягнути на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3633,6 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27 січня 2025 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» на користь ОСОБА_1 3633,6 грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач С. Г. Копаничук

судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський