Справа № 752/9773/25
Провадження № 2-о/752/290/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

( про залишення заяви без руху )

01 травня 2025 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Машкевич К.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту смерті, суддя

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з заявою і просить встановити факт смерті його брата ОСОБА_3 , 1968 року народження.

Посилається в заяві на те, що на початку квітня 2025 року йому стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його двоюрідний брат, ОСОБА_3 , 1968 року нарродженння.

ІНФОРМАЦІЯ_1 його, начебто, було госпіталізовано до міської клінічної лікарні №12, а 10 січня в реанімації він помер.

Начебто на підставі заяви цього медичного закладу від 20 січня 2025 року була проведена державна реєстрація смерті.

Отримати лікарське свідоцтво про смерть в установленому порядку йому не вдалося, оскільки медичний заклад відмовив у його видачі, посилаючись на начебто відсутність документального підтвердження родинного зв`язку.

Морг цієї ж лікарні повідомив, що буцімто ОСОБА_3 помер, але всі документи були передані в Київський відділ державної реєстрації смерті ЦМУ МЮ (Бульварно-Кудрявская 47/14). Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З точки зору ст.315 ЦПК України юридичний факт в порядку окремого провадження може бути встановлено, якщо він тягне виникнення безспірного права.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України№5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

В п.5 даної постанови зазначено, що для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний з`ясувати, які фізичні особи і організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень

проти них.

Цивільний процесуальний кодекс України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами Державної реєстрації актів цивільного стану може бути видано свідоцтво про смерть, зокрема: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України);

У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено:

-який факт заявник просить встановити та з якою метою;

-причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

-докази, що підтверджують факт (частини перша-друга статті 318 ЦПК України).

Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Тобто, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі п. 8 ч.1 ст.315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті.

Виходячи з цього, в заяві не обґрунтовано:

-якими доказами підтверджується факт смерті ОСОБА_3 та неможливість реєстрації його смерті в органах державної реєстрації;

-які заходи вживалися заявникоми для отримання інформації та документів про смерть ОСОБА_4 ;

-якими доказами підтверджуються вказані обставини;

-чи звертався заявник до органу державної реєстрації смерті за отриманням свідоцтва про смерть;

-якщо так, яка була отримана відповідь;

-які існують підстави для звернення заявника до суду з заявою про встановлення даного факту, коли в самій заяві стверджується про проведену державну реєстрацію смерті;

Крім того, відповідно до ч.1 ст.316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Звертаючись до суду, заявником не надано доказів його проживання за зазначеною в заяві адресою в Голосіївському р-ні м.Києва.

Розділ IV ЦПК України не містить норму, яка б передбачала залишення заяви про встановлення факту без руху.

Враховуючи положення ч.3 ст. 294 ЦПК України, суд звертається до загальних правил та керується ч.ч.1,2 ст.185 ЦПК України, відповідно до якої, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху та строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись ст. 185, 294, 318 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту смерті залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: К.В.Машкевич