№ 2/183/2473/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2025 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря судових засідань Аніськової А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАТИБОР ІНВЕСТСТРОЙ» про захист прав споживача шляхом розірвання договорів та стягнення коштів ,-
Стислий виклад позиції позивача.
До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 27 грудня 2024 року через представника позивача ОСОБА_2 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАТИБОР ІНВЕСТСТРОЙ», в якій позивач просить суд:
- розірвати Договір № 1507 купівлі-продажу майнових прав від 09 вересня 2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «РАТИБОР ІНВЕСТСТРОЙ» та ОСОБА_1 ;
- розірвати Договір № 801 купівлі-продажу майнових прав від 09 вересня 2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «РАТИБОР ІНВЕСТСТРОЙ» та ОСОБА_1 ;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАТИБОР ІНВЕСТСТРОЙ» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, які були сплачені останньою в рамках Договору № 1507 купівлі-продажу майнових прав від 09 вересня 2019 року у сумі еквівалентом 46 090 доларів США, за курсом Національного банку України на день винесення рішення;
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАТИБОР ІНВЕСТСТРОЙ» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, які були сплачені останньою в рамках Договору № 801 купівлі-продажу майнових прав від 09 вересня 2019 року у сумі еквівалентом 42 596 доларів США, за курсом Національного банку України на день винесення рішення;
- стягнути Судові витрати по справі та витрати понесені на професійну правничу допомогу в сумі 35 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 09 вересня 2019 року між ним як Покупцем та відповідачем як Продавцем було укладено Договори № 1507 та № 801 купівлі-продажу майнових прав.
У відповідності до п 1.1. Договору купівлі-продажу продавець зобов`язався передати у власність покупцю, а покупець зобов`язується прийняти у власність майнові права на квартиру в житловому комплексі та оплатити ціну таких прав у порядку та на умовах, визначених цим Договором.
На виконання умов договору позивач повністю виконала свої зобов`язання за Договором № 1507 щодо повної та своєчасної оплати ціни майнових прав на однокімнатну квартиру, яка розташована на АДРЕСА_1 , у сумі 1 155 015,40 гривень, у тому числі з ПДВ 20%, що еквівалентом 46 090 доларів США, в розмірі 25,06 гривень за один долар США.
Також, на виконання умов договору позивач повністю виконала свої зобов`язання за Договором № 801 щодо повної та своєчасної оплати ціни майнових прав на однокімнатну квартиру, яка розташована на 8-му поверсі по АДРЕСА_2 , у сумі 1 067 455,76 гривень, у тому числі з ПДВ 20%, що еквівалентом 42 596 доларів США, в розмірі 25,06 гривень за один долар США.
Відповідач, в свою чергу, умови договори не виконав, в строк до грудня 2020р. будівництво не завершив і в експлуатацію не здав (а.с.1-10).
Позивач вважає вказані дії протиправними, такими, що порушують її права, а тому і звернулася в суд з цим позовом.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 27 грудня 2024 року указана позовна заява передана для розгляду судді Сороці О.В.
Ухвалою судді від 06 січня 2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАТИБОР ІНВЕСТСТРОЙ» захист прав споживача шляхом розірвання договорів та стягнення коштів (а.с.47).
Ухвалою суду від 06 березня 2025 року підготовче провадження у справі закрито справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 64-65).
Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився про день та час повідомлений належним чином, причин не явки суду не повідомив.
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.
Фактичні обставини встановлені судом.
09 вересня 2019 року між сторонами укладено договір № 1507 купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого продавець (відповідач) зобов`язується передати у власність покупця (позивача) майнові права на однокімнатне ізольоване приміщення будівельний АДРЕСА_3 , житлового комплексу «Славія», в строк до грудня 2020 року, а покупець (позивач) зобов`язується прийняти у власність ці майнові права і здійснює розрахунок одночасно з підписанням договору (а.с.17-20).
09 вересня 2019 року між сторонами укладено договір № 801 купівлі-продажу майнових прав, за умовами якого продавець (відповідач) зобов`язується передати у власність покупця (позивача) майнові права на однокімнатне ізольоване приміщення будівельний АДРЕСА_4 , житлового комплексу «Славія», в строк до грудня 2020 року, а покупець (позивач) зобов`язується прийняти у власність ці майнові права і здійснює розрахунок одночасно з підписанням договору (а.с.22-25).
Відповідно п.2.1 укладеного договору № 1507, ціна майнових прав на квартиру складає 1 155 015,40 гривень, у тому числі з ПДВ 20%, що еквівалентом 46 090 доларів США, погодженим сторонами курсом в розмірі 25,06 гривень за один долар США.
На виконання умов договору позивач повністю виконала свої зобов`язання за Договором № 1507 щодо повної та своєчасної оплати ціни майнових прав на однокімнатну квартиру, яка розташована на АДРЕСА_1 , у сумі 1 155 015,40 гривень, у тому числі з ПДВ 20%, що еквівалентом 46 090 доларів США, в розмірі 25,06 гривень за один долар США.
09 вересня 2019р. відповідач видав позивачу довідку про належне виконання обов`язку зі сплати об`єкта майнових прав договору № 1507(а.с.21).
Також, Відповідно п.2.1 укладеного договору № 801, ціна майнових прав на квартиру складає 1067455,76 гривень, у тому числі з ПДВ 20%, що еквівалентом 42 596 доларів США, погодженим сторонами курсом в розмірі 25,06 гривень за один долар США.
На виконання умов договору позивач повністю виконала свої зобов`язання за Договором № 801 щодо повної та своєчасної оплати ціни майнових прав на однокімнатну квартиру, яка розташована на 8-му поверсі по АДРЕСА_2 , у сумі 1 067 455,76 гривень, у тому числі з ПДВ 20%, що еквівалентом 42 596 доларів США, в розмірі 25,06 гривень за один долар США.
09 вересня 2019р. відповідач видав позивачу довідку про належне виконання обов`язку зі сплати об`єкта майнових прав договору № 801(а.с.26).
В свою чергу, відповідач порушив п.1.4 укладених між сторонами договорів купівлі-продажу, станом на день розгляду справи будівництво не завершив і не ввів збудоване в експлуатацію.
Норми права які застосував суд та мотиви їх застосування
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про: основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару.
Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з положеннями частини першої статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
За частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною першою статті 691 ЦК України передбачено,що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу,або,якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.
Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами. Якщо покупець відмовився прийняти та оплатити товар, продавець має право за своїм вибором вимагати оплати товару або відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець зобов`язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватись з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та/або упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Тобто йдеться про таке порушення договору однією із сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.
Вирішальне значення для застосування положення частини другої статті 651 ЦК України має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона.
Виходячи з викладеного, через істотне порушення відповідачем умов договору позивач був позбавлений того, чого очікував за договорами (отримати у власність про інвестований об`єкт нерухомості), тобто на що він розраховував під час укладення договорів від 09 вересня 2019 року №1507 та № 801, тому наявні правові підстави для розірвання вказаних договорів та стягнення грошових коштів.
Доказом сплати позивачем коштів за передбачені договорами майнові права є довідки № 1507 та № 801 ТОВ «РАТИБОР ІНВЕСТСТРОЙ», видана ОСОБА_1 про те, що оплата майнових прав на квартири будівельні номера № 1507 та АДРЕСА_4 , житлового комплексу «Славія», здійснена у повному обсязі. Заборгованість по сплаті відсутня (а.с.21,26).
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Згідно з положеннями частини третьої статті12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, за цими правилами суд повинен надати оцінку усім доказам, які є в матеріалах справи та на які сторони посилаються, як на підтвердження своїх вимог та заперечень, та не може вважати встановленими факти, які не підтверджені наявними у справі доказами.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд звертає увагу на наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Як зазначає Верховний Суд у постанові від 17.10.2018р. по справі № 01/1894/17, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорар та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права, незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору (ст.ст.12, 46, 56 ЦПК України в редакції від 18.03.2003р.).
Суд зазначає, що представником позивача на підтвердження понесення ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу долучені: договір про надання правової допомоги № 03/11 від 18 листопада 2024 року та додаткової угоди № 1, свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю, ордер, попередній розрахунок наданих послуг адвокатом на суму 35 000 гривень.
Суд вважає, що вказані документи можна визнати належними доказами на підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, також вважає, що такі судові витрати дійсно пов`язані саме із розглядом даної справи. Втім, суд вважає, що суму витрат позивача на професійну правничу допомогу варто зменшити, виходячи з наступного.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію їхньої реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
У рішенні Європейського Суду з прав людини від 28.11.2002р. «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зауважила на тому, які докази, є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».
Верховним Судом в постанові від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18 зроблено такий правовий висновок: «Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.
Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Враховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, ціни позову та значення справи для сторони, суд, з урахуванням підтвердження підстав ненадання доказів реальності сплати послуг та враховуючи висновки з питань застосування норм права Верховного Суду висновує, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами.
Враховуючи викладене та керуючись ст. 12,13, 81, 141, 259,263-265, 281-282, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАТИБОР ІНВЕСТСТРОЙ» про захист прав споживача шляхом розірвання договорів та стягнення коштів - задовольнити в повному обсязі.
Розірвати Договір № 1507 купівлі-продажу майнових прав від 09 вересня 2019 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «РАТИБОР ІНВЕСТСТРОЙ» та ОСОБА_1 .
Розірвати Договір № 801 купівлі-продажу майнових прав від 09 вересня 2019 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «РАТИБОР ІНВЕСТСТРОЙ» та ОСОБА_1 .
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАТИБОР ІНВЕСТСТРОЙ» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1922372 гривень 42 копійки (один мільйон дев`ятсот двадцять дві тисячі триста сімдесят дві гривні, 42 копійки), які були сплачені останньою в рамках Договору № 1507 купівлі-продажу майнових прав від 09 вересня 2019 року у сумі еквівалентом 46 090 доларів США, за курсом Національного банку України.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАТИБОР ІНВЕСТСТРОЙ» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1776640 гривень, 82 копійки (один мільйон сімсот сімдесят шість тисяч шістсот сорок гривень, 42 копійки), які були сплачені останньою в рамках Договору № 801 купівлі-продажу майнових прав від 09 вересня 2019 року у сумі еквівалентом 42 596 доларів США, за курсом Національного банку України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.
Повне найменування сторін
Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_5 .
Суддя Сорока О.В.