УХВАЛА

про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову

05 травня 2025 року м. Володимир

Володимирський міський суд Волинської області у складі головуючого судді Вітера І.Р., розглянувши заяву адвоката Куденьчука Олексія Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 , інші особи: ОСОБА_2 та ТДВ «Експрес Страхування», про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на:

1.частку житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 88,6 м2, житловою площею - 47,5 м2, належну на праві власності ОСОБА_2 , з встановленням заборони на його відчуження будь-яким способом, передачі в заставу, іпотеку, без позбавлення права користування;

2.земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0466 га, кадастровий номер :01:003:3083, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог, заявник посилається на те, що 14 лютого 2025 року о 19 годині 00 хвилин в селі Микуличі ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Audi А6», р.н. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем марки «Nissan Quest», 2017 року випуску, р.н. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого транспортний засіб останньої зазнав ушкоджень.

Постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2025 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Цивільна відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ТДВ «Експрес Страхування», яка виплатила ОСОБА_1 страхову виплату в максимальних межах страхової суми в розмірі 156 750 грн.

Заявник спричинену протиправними діями ОСОБА_2 матеріальну шкоду оцінює в 416 047, 85 грн., що згідно висновку експерта № 11-2025 від 15 березня 2025 року дорівнює вартості відновлювального ремонту без врахування коефіцієнта фізичного зносу, внаслідок пошкодження автомобіля марки «Nissan Quest», р.н. НОМЕР_2 , станом на 28 лютого 2025 року.

Таким чином за переконаннями заявника не відшкодованою на день подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову залишається 259 297, 85 грн. (256 047, 85 грн. матеріальний збиток та 3250 грн. франшиза), які ОСОБА_1 має намір стягнути з ОСОБА_2 в судовому порядку. Крім цього, ОСОБА_1 несе судові витрати: на проведення експертизи 10500 грн., на надання професійної правничої допомоги при розгляді цивільної справи очікує понести витрат на суму 40 000 грн.

Заявник самостійно встановив, що ОСОБА_2 на праві власності належать частка житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 88,6 м2, житловою площею - 47,5 м2, та земельна ділянка для будівництва і обслуговування цього ж житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0466 га, кадастровий номер :01:003:3083, що підтверджено долученою до заяви Інформацією з Державного реєстру речових прав. Вартість даного нерухомого майна за доводами заявника є співмірною із вартістю заподіяної шкоди, що в майбутньому складе ціну позову.

З підстав, передбачених ст.ст.149 та 150 ЦПК України, просить в порядку забезпечення позову накласти арешт на дане нерухоме майно, яке перебуває у власності ОСОБА_2 , оскільки останній в добровільному порядку відмовляється відшкодувати заподіяну шкоду.

Вивчивши матеріали поданої заяви, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 та п. 2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов може бути забезпечено, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову для нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності має здійснюватися судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та наявна реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати зміст позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Безпідставне застосування заходів забезпечення позову може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Тобто, забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову.

При цьому процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначила, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Так, судом встановлено, що предметом майбутнього позову ОСОБА_1 є стягнення матеріальних збитків в результаті ДТП з ОСОБА_2 .

З метою забезпечення виконання майбутнього рішення суду заявник звернувся із заявою про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що вжиття таких заходів забезпечить охорону матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача.

Однак, заявником в обґрунтування поданої заяви не наведено суду жодних належних та допустимих доказів чи обставин, які б свідчили про наявність реальної загрози того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, також не наведено фактів, які б давали підстави стверджувати про можливі недобросовісні дії з боку відповідача щодо порушення інтересів позивача.

З висновку експерта № 11-2025 від 15 березня 2025 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу внаслідок пошкодження автомобіля марки «Nissan Quest», р.н. НОМЕР_2 , станом на 28 лютого 2025 року складає 224 596, 05 грн., що з врахуванням страхової виплати може свідчити про неспівмірність заявлених заходів забезпечення позову.

Долученою до заяви постановою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2025 року стверджується, що ОСОБА_2 є військовослужбовцем, а отже систематично отримує достойне грошове забезпечення. Згідно цієї ж постанови суду ОСОБА_2 проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , - доказів щодо намірів ОСОБА_2 відчужити вказане нерухоме майно матеріали заяви не містять.

Наявність самого по собі наміру звернення до суду з позовом про стягнення збитків в результаті ДТП в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Між тим, суд звертає також увагу на те, що викладені в заяві мотиви та долучені до неї докази не дають підстав вважати про наявність недобросовісних дій зі сторони відповідача. Також, заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

За наведеного, суд дійшов висновку про відсутність необхідних підстав для забезпечення позову до подачі позовної заяви, тому вважає, що у задоволенні заяви слід відмовити.

Разом з тим суд роз`яснює заявникові, що останній не позбавлений права повторно звернутись до суду з заявою про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні заяви адвоката Куденьчука Олексія Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 , інші особи: ОСОБА_2 та ТДВ «Експрес Страхування», про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя Ігор ВІТЕР