Номер провадження: 22-ц/813/3003/25
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Бєлосевич Є.П.,

представника Департаменту праці та соц. політики ОМР Трусової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бєлосевич Євгенії Павлівни на рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2024 року, повний текст якого складено 18 жовтня 2024 року та ухваленого під головуванням судді Літвінової І.А., у цивільній справі за позовом Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплаченої суми допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам,

встановив:

22.05.2024 року Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі Департамент праці та соц. політики ОМР) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1

про стягнення надмірно виплаченої суми допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення в Київському районі Департаменту праці та соц. політики ОМР з липня 2020 року як отримувач допомоги при народженні дитини.

Механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам визначений Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332.

Відповідно до вищезазначеного Порядку, починаючи з травня 2022 року допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або, які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокування), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження, і які подали заявку на відшкодування відповідних витрат, зокрема, через Єдиний державний вебпортал електронних послуг.

Згідно з Єдиною інформаційною базою даних ВПО ОСОБА_1 12.06.2022 року зареєструвалася як внутрішньо переміщена особа одна, надала заявку про призначення допомоги на проживання через Портал Дія.

Реєстрація відбулася в Управлінні соціального захисту населення в Київському районі м. Одеса, де відповідач перебувала на обліку по 01.12.2022 року.

Починаючи з 01.06.2022 року на центральному рівні ОСОБА_1 автоматично була призначена допомога на проживання у розмірі 2 000,00 грн.

13.06.2022 року відповідач звернулася до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеса із письмовими заявами про взяття на облік та призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам своєму синові, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Управлінням прийнято рішення про відмову у наданні допомоги та видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 у зв`язку з тим, що на момент введення в державі воєнного стану (24.02.2022 року) ОСОБА_1 разом з сином проживала у м. Одесі.

Посилаючись на те, що при зверненні із заявою 12.06.2022 року відповідачем було надано неправдиві дані про дату внутрішнього переміщення, позивач просив задовольнити його вимоги.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 18.10.2024 року позов Департаменту праці та соц. політики ОМР було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту суму надмірно виплачену допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 18 000,00 грн., а також судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. (а.с.105-111).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Бєлосевич Є.П. ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 18.10.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.114-120).

У відзиві на апеляційну скаргу Департамент праці та соц. політики ОМР просить оскаржуване рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (а.с.132-134).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач незаконно набула статусу переміщеної особи, а тому нарахована грошова допомога в сумі 18 000 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.105-111).

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Згідно ст. 4 Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

За правилами ст. 5 Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст. 1 цього Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України №505 від 01.10.2014 року затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на житлово-комунальні послуги (далі Порядок).

У п. 2 Порядку вказано, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах питань соціального захисту населення районних держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку виключно, але не більше ніж шість місяців.

Відповідно до п. 10 Порядку уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.

У відповідності до п.12 Порядку виплата допомоги припиняється у випадку виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

Згідно п.11 Порядку, суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи у виконавчому комітеті ВК Бериславської міської ради Херсонської області № 4211 від 07.10.2021 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15).

12.06.2022 року ОСОБА_1 зареєструвалася як внутрішньо переміщена особа одна, подала заявку про призначення допомоги на проживання через Портал Дія (особисто до органів соціального захисту населення відповідач не звергалася).

Реєстрація заяви ОСОБА_1 відбулася в Управлінні соціального захисту населення в Київському районі м. Одеса, де ОСОБА_1 перебувала на обліку по 01.12.2022 року (а.с.8).

Допомога у розмірі 2 000,00 грн. ОСОБА_1 була призначена автоматично на центральному рівні на період: з 01.06.2022 року по 28.02.2023 року, що підтверджується довідкою № 5106- від 12.06.2022 року (а.с.10).

В подальшому, 13.06.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеса із письмовими заявами про взяття на облік та призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особами своєму синові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11-14,18).

Рішенням Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеса було відмовлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у надані допомоги та видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у зв`язку з тим, що на момент введення воєнного стану 24.02.2022 року ОСОБА_1 разом із сином проживала на території м. Одеси (а.с.20).

Крім того, 30.11.2022 року по 31.12.2022 року ОСОБА_1 перебувала на обліку як внутрішньо переміщена особа в Управлінні соціального захисту населення в Хаджибейському районі м. Одеса, де відповідачці також було відмовлено в призначені вказаної допомоги. При розгляді заяви про призначення допомоги на проживання було встановлено, що ОСОБА_1 не має права на призначення вказаної допомоги, оскільки з 2020 року перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення в Київському районі та отримує допомогу при народженні дитини

ОСОБА_3 , всупереч відмовам органів соціального захисту населення, 31.12.2022 року ОСОБА_1 разом із дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєструвалася через Портал Дія як внутрішньо переміщена особа. Реєстрація відбулася в Управлінні соціального захисту населення у Київському районі м. Одеси (а.с.22).

Проте, із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 станом на 12.06.2022 року проживала та працювала та одержувала допомогу при народженні дитини у м. Одесі, що підтверджується наступним:

-наказом Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України яким ОСОБА_1 було прийнято на роботу в. м. Одесі з 06.12.2021 року (а.с.27);

-індивідуальними відомостями про застраховану особі ПФУ, згідно яких ОСОБА_1 працює та одержує заробітну плату в м. Одесі, починаючи з грудня 2021 року (а.с.29);

-згідно листа КНП «Дитяча міська поліклініка № 6» від 22.03.2023 року дитина відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на обліку КНП «ДМП № 6» ОМР. Декларація на медичне обслуговування дитини підписана з лікарем педіатром Камалово- ОСОБА_4 . У січні 2022 року відбулось останнє відвідування педіатра. Дитина була у супроводі матері (а.с.31).

Крім того, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2024 року у справі № 420/34113/23, у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 та особи, яу вона представляла як законний представник- ОСОБА_2 , до Управління соціального захисту населення в Київському районі м. Одеси про визнання дій відповідача противоправними щодо відмови у наданні допомоги на проживання внутрішньо переміщеної особи., було відмовлено.

З мотивувальної частини вказаного судового рішення вбачається, що підставою для відмови у задоволенні позову було те, що позивачем ОСОБА_1 було надано завідомо недостовірні відомості про дату внутрішнього переміщення з адміністративно-територіальної одиниці, на якій проводяться бойові дії та позивачем не підтверджено факту проживання на території, з якої здійснюється внутрішнє переміщення на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення (а.с.32-34).

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, враховуючи, що ОСОБА_1 станом на 12.06.2022 року (дату звернення із заявою через Портал Дія про взяття на облік та призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеної особи) проживала у м. Одесі, що підтверджується належними та допустимими доказами, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову та стягнення з відповідачки надмірно виплаченої допомоги на проживання внутрішньо переміщеної особи у розмірі 18 000,00 грн.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бєлосевич Євгенії Павлівни залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.05.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

О.С. Комлева