Справа № 373/1023/24
Номер провадження 2/373/57/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року Переяславський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді Залеської А.О.

за участю секретаря судових засідань Руденко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики,

встановив

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою та, уточнивши коло відповідачів в ході підготовчого провадження, просив стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за договором позики (борговою розпискою) від 12.11.2021 у загальному розмірі 1 107 960,00 грн, з яких: 637077,00 грн - основний борг; 470050,00 грн - проценти за весь час користування коштами. Також просив стягнути з судовий збір, сплачений при поданні позову у розмірі 11076 грн. 60 коп (а.с.78).

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

12.11.2021 між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики. На підтвердження укладання договору позики та отримання коштів відповідачка написала боргову розписку, в якій вказала: суму позики - 16100 доларів США, проценти за користування грошовими коштами (плата) - 3% від суми позики, що становить 483 долари США, які підлягають сплаті до першого числа кожного місяця. У розписці відповідачка також написала зобов`язання повернути позику до 01.05.2022. Чоловік позичальниці - ОСОБА_3 спочатку вносив плату (проценти) за користування позиченими коштами, але не регулярно з простроченням та всього сплатив 1624 долари США процентів за борговою розпискою від 12.11.2021. ОСОБА_2 взагалі не сплачувала проценти та позику не повернула.

Внаслідок невиконання грошового зобов`язання станом на 16.04.2024 неповернута позика складає 16100 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 637 077,00 грн (16100 х 39,57). Проценти за 28 місяців користування позикою склади суму 13524 доларів США (483 дол. х 28 міс). За вирахуванням суми сплачених процентів (1624 долари США) стягненню з відповідачів підлягають прострочені проценти в розмірі 11900 доларів США, що еквівалентно 470 050,00 грн (11900. х 39,57).

Посилаючись на загальні положення ЦК України про зобов`язання та договір, а також на положення статей 1046-1050 ЦК України, представник позивача ОСОБА_4 просила стягнути визначені у позовних вимогах суми непровернутої позики та процентів з обох відповідачів. Зазначила, що вони є подружжям, грошова позика бралась в інтересах сім`ї, а тому у відповідності до положень ч.1 ст. 63, ч. 4 ст. 65 Сімейного кодексу України у цих відносинах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають солідарний обов`язок.

Представник відповідачів ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав. Пояснив, що зі слів своїх довірителей (відповідачів у справі) йому відомо, що насправді у ОСОБА_1 позичав гроші ОСОБА_3 ще у травні 2019 році у сумі 8000 доларів США, про що писав боргову розписку, але гроші не повернув, оскільки не отримав очікуваного доходу. Тому представник не виключає, що з урахуванням процентів за попередньою позикою станом на 12.11.2021 сума боргу збільшитись до 16100 доларів США і ОСОБА_1 зажадав складання нової розписки від дружини боржника - ОСОБА_2 . Зважаючи на такі обставини та те, що у день складання розписки грошові кошти не були передані в натурі, договір позики за розпискою від 12.11.2021, за твердженням представника, не може вважатись укладеним згідно абз.2 ч.1 ст.1046 ЦК України.

Окремо представник відповідачів зазначив, що визначена у позовних вимогах сума процентів за користування позикою упродовж 28 місяців не відповідає строку, на який писалась боргова розписка від 12.11.2021 (максимум 6 місяців). Тому таке тривале нарахування процентів є безпідставним та має ознаки відповідальності за невиконання (прострочення) грошового зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України. Проте, згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану позичальник звільняється від будь-якого виду відповідальності за договорами кредиту та позики.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на їхнє прохання були допитані як свідки та підтвердили обставини, які повідомив суду представник.

Відповідачка ОСОБА_2 показала, що знала про давній борг свого чоловіка ОСОБА_3 , який у травні 2019 року позичив гроші у ОСОБА_1 - 8000 доларів США під проценти. Ті гроші чоловік вклав на купівлю декоративних рослин, які вирощував для продажу на їхній прибудинковій ділянці, а також на окремій земельній ділянці. Планували отримати швидкий прибуток, купити будинок, щоб перевезти ближче до себе батьків чоловіка, але «бізнес» не пішов і чоловік гроші ОСОБА_1 не віддав. Вона знала, що проценти «наросли» і та сума збільшилась удвоє. Позивач почав наполегливо вимагати повернення боргу від них. 12.11.2021 до їхнього дому приїхав ОСОБА_1 з вимогами повернути грошові кошти з процентами за рахунок її нерухомого майна: будинку та земельної ділянки. Чоловіка не було вдома і вона погодилась написати розписку на 16100 доларів США, що є сумою неповернутого боргу за позикою та процентами. Особисто вона гроші у ОСОБА_1 не брала ні раніше, ні в день написання розписки. Коли увечері 12.1.2021 прийшов додому ОСОБА_3 , то вона йому розповіла про написану нею боргову розписку. Чоловік сказав, що буде віддавати борг. Вони разом розмірковували, де взяти таку суму, планували продати земельну ділянку та квартиру батьків а, але почалось повномасштабне військове вторгнення і все змінилась.

Відповідач ОСОБА_3 суду повідомив, що 16100 доларів США за розпискою від 12.11.2021, яку написала його дружина ОСОБА_2 , це давній борг за позикою, яку він брав у ОСОБА_1 у травні 2019 року. Тоді він позичив у ОСОБА_1 8000 доларів США приблизно на рік під проценти (3% чи 4%) і написав розписку. Дружина гроші у позивача не позичала. Написану нею розписку від 12.11.2021 він визнав як свій борг з 2019 року, а тому і почав сплачувати проценти за розпискою дружини. Ним особисто зроблено два записи про сплату процентів на зворотній стороні розписки від 12.11.2021. Кілька записів про сплату коштів на звороті розписки робив позивач. Вони правильні, загальна сума процентів, які він сплатив після написання дружиною розписки дійсно становить 1624 долари США.

Письмовими доказами підтверджуються наступні фактичні обставини.

12.11.2021 відповідачка ОСОБА_2 надала позивачу ОСОБА_1 боргову розписку про отримання від нього в борг грошових коштів (позику) в розмірі 16100 доларів США, які зобов`язалась повернути до 01.05.2022. Також зобов`язалась до першого числа кожного наступного місяця сплачувати проценти за користування коштами в розмірі 3% від суми позики , які складають 483 долари США щомісяця. (а.с.6)

Розписка написана рукописним текстом, має дату складання 12.11.2021 та підпис ОСОБА_2 , яка додатком до розписки вказала копію паспорту громадянина України на своє ім`я, де на сторінці «Сімейний стан» містяться відомості про реєстрацію шлюбу 14.02.2014 з ОСОБА_3 (а.с.7).

На зворотній стороні боргової розписки від 12.11.2021 ОСОБА_3 зробив власноручний запис від 01.12.2021 про сплату відсотків у розмірі 470 доларів США, який засвідчив своїм підписом та визнав у суді. Також під цим записом містяться інші записи про передачу коштів, а саме: 31.12.2021 - 190 доларів США; 09.02.2022 - 500 євро, що рівнозначно 564 долари США; 15.07.2022 - 400 доларів США (а.с. 7 зворт).

Всі ці значення у сумі склали 1624 долари США, що відповідач визнав як сплачені ним проценти за користування позикою.

Між сторонами існує спір з приводу невиконаного грошового зобов`язання, яке виникло з договору позики грошових коштів.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників (ч.1 ст. 1 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, гроші, цінні папери, цифрові речі, майнові права, роботи та послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, а також інші матеріальні та нематеріальні блага.

Об`єкти цивільних прав можуть існувати у матеріальному середовищі та/або цифровому середовищі, що обумовлює форму об`єктів, особливості набуття, здійснення та припинення цивільних прав і обов`язків щодо них (ч.2 ст. 177 ЦК України)

Згідно положень ст. 179, ст. 179-1 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Цифровою річчю є благо, що створюється та існує виключно у цифровому середовищі та має майнову цінність.

Гроші є особливим видом майна - платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю. Платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця - гривня (ст. 192 ЦК України).

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч.1, ч. 2 ст. 631 ЦК України).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 статті 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

За правилами ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Зі змісту ст. 1053 ЦК України слідує, що за домовленістю сторін борг, що виник із інших договорів або інших підстав, може бути замінений позиковим зобов`язанням (новація боргу у позикове зобов`язання). Заміна боргу позиковим зобов`язанням проводиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

За змістом ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно абз.1 ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.ч.1-3 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За правилом ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України).

За загальним правилом ч.1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого подружжя, якщо майно одержане за договором, використовується в інтересах сім`ї.

Встановивши фактичні обставини та юридичну природу спірних правовідносин, суд дійшов наступних висновків.

Реальність договору позики полягає у тому, що одна сторона (позикодавець) передає у власність другої сторони (позичальника) грошові кошти або речі, а позичальник приймає передані йому відповідні грошові кошти та речі у вільне володіння, користування та розпорядження, але під зобов`язання повернути в майбутньому таку саму суму позики або таку ж саму кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Суд зауважує, що передання грошових коштів та речей у позику може відбуватись різним способом і не лише «з рук в руки», як помилково вважає представник відповідачів. Такі відносини не завжди оформляються письмовим договором. Зокрема, якщо позикодавець є фізичною особою відповідний договір може бути усним. Також з врахуванням характерних особливостей предмета позики, його обсягу та виду передання грошових коштів та речей в позику не завжди може відбуватися одномоментно з укладанням відповідного договору. Саме з врахуванням цих та інших обставин задля забезпечення реальності договору позики (як усного, так і письмового) в абз. 2 ч.1 ст. 1046 ЦК України міститься застереження, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей.

При цьому, закон не забороняє передання позикодавцем грошей або інших речей іншій особі (позичальнику) до підписання договору позики, тобто до оформлення договірних відносин, у тому числі і борговою розпискою. Крім цього, ст. 1053 ЦК України передбачає оформлення позиковим зобов`язанням у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 ЦК України), іншого боргу, що виник з іншого договору чи з іншої підстави.

За змістом ч.2 ст. 1047 ЦК України розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей, є доказом укладання договору позики. Одночасно з цим розписка позичальника є документом, який засвідчується наявність грошового зобов`язання у боржника перед кредитором.

За змістом ст. 50 ЦПК України участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох відповідачів; права та обов`язки кількох відповідачів виникли з однієї підстави.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи., та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

За правилом ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У цій справі поза усяким сумнівом встановлено, що між ОСОБА_1 та подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виникли правовідносини притаманні договору позики. Предметом позики є грошові кошти у валюті США, які були отримані від позивача одним з подружжям та використані в інтересах сім`ї.

12.11.2021 грошове зобов`язання за договором позики оформлене борговою розпискою, написаною ОСОБА_2 власноруч, де зазначена сума позики 16100 доларів США, які взяті в борг у позивача ОСОБА_1 під зобов`язання повернути ці кошти до 01.05.2022. В розписці також міститься зобов`язання позичальника сплачувати щомісячні проценти за користування коштами у розмірі 3% від взятої в борг суми, що складає 483 доларів США.

Відповідач ОСОБА_3 погодився з вказаною борговою розпискою дружини та з сумою боргу 16100 доларів США станом на 12.11.2021. Також визнав розмір процентів, які підлягали сплаті на перше число кожного місяця за цією розпискою. Про це свідчить підпис ОСОБА_3 на зворотній стороні боргової розписки від 12.11.2021 та його власноручний запис про часткову сплату перших процентів в сумі 470 доларів США. Крім цього, у суді відповідач ОСОБА_3 , повідомив, що частину процентів за тією розпискою сплачено ОСОБА_1 за рахунок продажу земельної ділянки, яка була у власності дружини. Всього вдалось сплатити процентів на суму 1624 доларів США.

Викладені в позовній заяві обставини ґрунтуються на доказах, не спростовані відповідачами. У суду є достатні підстави вважати, що між сторонами склались договірні відносини позики, які оформлені борговою розпискою від 12.11.2021, складеною відповідачкою ОСОБА_2 , а її чоловік - відповідач ОСОБА_3 розпочав сплату процентів за вказаною борговою розпискою, а отже фактично схвалив відповідний правочин, як такий, що передбачає використання позичених коштів в інтересах сім`ї, що узгоджується з положенням ч. 4 ст. 65 СК України.

Верховний Суд у постанові по справі № 916/2403/18 від 10.09.2019 зауважив, що до дій, які свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку може належати зокрема часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 09.11.2018 № 911/3685/17.

Таким чином, зробивши часткову оплату процентів за договором позики, у тому числі за рахунок продажу майна одного з подружжя, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчинили конклюдентні дії щодо визнання цього договору та суми позики.

У погоджений сторонами строк - до 01.05.2022 відповідачі не повернули позивачу грошові кошти в сумі 16100 доларів США та не сплатили проценти у розмірі та порядку, визначеному в борговій розписці.

Таким чином, з врахуванням встановлених обставин, а також презумції спільної сумісної власності подружжя на набуте майно - грошові кошти за договором позики, що укладений в інтересах сім`ї та оформлений борговою розпискою від 12.11.2021, з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню уся сума неповернутої позики 16100 доларів США, яка у гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 16.04.2024 ( 39,57 грн за один долар США) становить 637 077,00 грн. Тож у цій частині позов підлягає задоволенню.

Водночас, вимога позивача про стягнення з відповідачів несплачених процентів у загальній сумі 11900 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 16.04.2024 складає 470 050,00 грн, підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Позивач здійснив нарахування процентів по 483 долари США у місяць ( 3% від суми неповернутої позики), за 28 місяців, тоді як позика згідно боргової розписки від 12.11.2021 бралась під зобов`язання повернути кошти до 01.05.2022. Тобто, строк користування позикою за плату, що вказана в розписці, (проценти по 483 долари США у місяць) сторони погодили тривалістю не більше 6 місяців і ці обставини визнали в судовому засіданні як позивач, так і відповідачі. Отже, із 28 місяців, які взяті позивачем для нарахування процентів, відповідачі неправомірно користувались позикою 22 місяці.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 надала тлумачення юридичній природі процентів за договором кередиту (позики) та роз`яснила наступне.

Проценти за користування кредитом - проценти, які нараховуються в межах строку, на який надано кредит (позику). Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами - проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Порядок виплати цих процентів врегульований частиною 2 статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим вони можуть бути нараховані та стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

Як зазначив Верховний Суд у згаданій постанові, після закінчення строку дії кредитного договору, тобто строку, на який надавався кредит (позика), або у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування кредитором процентів на суму невиконаного (простроченого) грошового зобов`язання має юридичну природу відповідальності, що передбачена статтею 625 ЦК України.

У даній справі, згідно боргової розписки від 12.11.2021 проценти за користування позикою визначені у розмірі 3% від суми позики, що відповідає 483 доларам США у місяць (16100 доларів США х 3%). Відповідний договір є строковим, укладеним на 6 місяців, про що свідчить вказаний в розписці термін повернення позики - до 01.05.2022.

Проценти (плата) за користування коштами згідно боргової розписки за шість місяців складають суму 2898,00 доларів США (483 дол. х 6 міс.). Враховуючи, що відповідачем ОСОБА_3 сплачено 1624,00 доларів США в рахунок погашення процентів, несплачені проценти становить 1274.00 долари США (2898 дол. - 1624 дол.).

У гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ - 39,57 грн за 1 долар США, що взятий позивачем за розрахункову величину, несплачені проценти за користування позикою складають 50412,18 грн (1274,00 дол. х 39,57 грн). Ця сума процентів підлягає стягненню з відповідачів як плата за користування позикою під час строку, на який вона надавалась.

Решта процентів, які позивач нарахував за тією ж ставкою, за наступні 22 місяці після закінчення строку позики, стягненню не підлягають, оскільки вони мають юридичну природу відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, що передбачено статтею 625 ЦК України, але про це у борговій розписці нічого не вказано. Окрім того, відповідно до п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у період дії в Україні воєнного стану у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу.

Отже, позовні вимоги про стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики (борговою розпискою від 12.11.2021) підлягають частковому задоволенню на суму 687 489,18 грн, з яких: 637 077,00 грн - неповернута позика; 50412,18 грн - проценти за користування позикою.

Такий висновок суду відповідає з`ясованим обставинам, є законним та справедливим по відношенню до обох сторін.

За правилами ч.1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Окрім судового збору позивач не ставив вимогу про стягнення інших судових витрат, доказів їх понесення не надав та не зробив заяву про розгляд відповідного питання після ухвалення судового рішення.

Ціна позову визначена позивачем сумою стягнення 1 170 960 гривень. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у визначеному законом розмірі - 1 % від ціни позову - 11 709,60 грн, про що надано суду відповідний документ.

Оскільки суд частково задовольняє позов - на суму 687 489,18 грн, що становить 62,05% від ціни позову, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню 6874,90 грн судового збору, що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

Клопотання про скасування заходів забезпечення позову, що застосовані ухвалою суду від 29.10.2024 у даній справі, суду не надходило, а тому вони продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням суду законної сили або можуть бути скасовані раніше за вмотивованим клопотанням учасника справи (ч.7 ст. 158 ЦПК)

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у загальному розмірі 687489,18 грн (шістсот вісімдесят сім тисяч чотириста вісімдесят дев`ять гривень 18 коп.), з яких: 637 077,00 грн - неповернута позика; 50412,18 грн - проценти за користування позикою.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати у виді судового збору в розмірі 6874,90 грн (шість тисяч вісімсот сімдесят чотири гривні 90 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків на його оскарження, якщо апеляційну скаргу не буде подано жодним учасником справи.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований: АДРЕСА_3 ; фактично проживає: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 05.05.2025

Суддя А.О. Залеська