Справа № 509/4769/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кочко В.К.,

при секретарі - Савченко М.В.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідачки - ОСОБА_2 ,

представника відповідачки - ОСОБА_3 ,

представника служби у справах дітей - Назарової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в с.Овідіополь цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справа дітей Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа - служба у справа дітей Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з вимогою зобов`язати відповідачку усунути перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_5 2013 року народження.

В обґрунтування зазначив, що після розірвання шлюбу син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , став проживати разом із своєю матір?ю (Відповідачкою) за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично з самого моменту розлучення, у нього з матір`ю дитини почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина. Йому почали створюватися штучні перешкоди зі сторони матері дитини стосовно неможливості нормального спілкування із сином. Всі намагання батька, з моменту розлучення, нормальним, мирним шляхом врегулювати даний спір призводять лише до конфліктів. Після чисельних марних спроб вирішити дане питання мирним шляхом, шляхом переговорів, взаємних поступок з метою недопущення страждань та негативного впливу на дитину, вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою.

Відповідачка за первісним позовом у судовому засіданні заперечувала проти задоволення первісного позову та подала зустрічну позовну заяву про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сини, зазначивши, що батько дитини вже тривалий час від участі у вихованні сина самоухилився, не турбується про здоров`я і розвиток дитини. Не прагне брати участь у житті дитини, не піклується про внутрішній стан дитину, не проявляє заінтересованості в подальшій долі сина, не цікавиться успіхами дитини та її станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя. Така поведінка вказує про повну байдужість та нехтування останнім своїми батьківськими як обов`язками так і правами.

Представник третьої особи у судовому засіданні просив суд в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічну позовну заяву про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позивач за первісним позовом до суду не з`явився, його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а зустрічну позовну заяву просила залишити без задоволеня.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши надані докази та надавши їм відповідну оцінку суд вважає, що у задоволенні первісної позовної заяви має бути відмовлено в повному обсязі, а зустрічну позовну заяву задовольнити , виходячи з наступного.

Встановлено і не заперечується сторонами, що сторони мають малолітню сина ОСОБА_5 , 2013 року народження. Малолітній ОСОБА_5 після розлучення залишився проживати з матір?ю ОСОБА_2

25.09.2015 року Органом опіки та піклування Овідіопольської РДА складено висновок про встановлення батькові графіку зустрічей з сином.

Службою у справах дітей Овідіопольської селищної ради до суду подано клопотання в якому зазначено наступне: ознайомившись з матеріалами справи та поспілкувавшись засобами телефонного зв`язку з позивачем ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_2 встановлено, що батьком не надано жодного доказу щодо вчинення йому перешкод у спілкуванні з сином. З розмови з матір`ю дитини, встановлено, що батько не приїздить та не телефонує їй як матері, щоб дізнатися про здоров`я сина та його потреби. З проханням дати сина для побачення та спілкування, до неї не звертався. Також з моменту створення служби у справах Овідіопольської селищної ради, а саме з 05.01.2021 року по сьогоднішній день, громадянин ОСОБА_4 з питання, що порушуються його права на спілкування та побачення з сином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особисто не звертався. Беручи до уваги вищевикладене та відсутність попередньої особистої заяви від батька ОСОБА_4 до служби у справах дітей Овідіопольської селищної ради з питання усунення перешкод у спілкуванні з сином, надання суду письмового висновку щодо розв`язання спору є недоцільним та не уявляється можливим.

З характеристики класного керівника, виданої учню 6-В класу Овідіопольського ліцею Овідіопольської селищної ради ОСОБА_5 , 2013 року народження, вбачається, що мати ОСОБА_2 , та вітчим, ОСОБА_9 , приділяють належну увагу навчанню і вихованню сина. Відвідували класні збори, співпрацювали з класним керівником. Батько, ОСОБА_4 , батьківські збори не відвідував, навчанням сина не цікавився.

Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов, вбачається наступне: додатково зі слів сусідів, встановлено що батько сина ОСОБА_5 , 2013 р.н., гр. ОСОБА_4 не проживає за адресою дитини, не приїздить до сина, участі в його вихованні не приймає.

За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За приписами ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Положеннями ст. 159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення первісного позову, оскільки матеріали справи не містять достовірних відомостей, не було їх отримано і під час розгляду справи, що поведінка матері дитини свідчить про позбавлення ОСОБА_4 будь - якого спілкування з донькою.

Допитана в судовому засіданні мати позивача за первісним позовом, вказала що станом на 2015-2016 рр брали декілька разів до себе дитину, а мати дитини влаштовувала сварки, та один раз відмовилась від отримання подарунку дитини, однак останнє не знайшло свого підтвердження при допиті інших свідків.

Матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_4 звертався у відповідні органи із заявами щодо перешкод у спілкуванні з дитиною, та прийняття відповідних рішень.

Зверненню до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною має передувати порушення права та наявність перешкод у спілкуванні.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо порядку спілкування та між ними існує спір.

Позивачем за первісним позовом не надано доказів про те, що мати дитини здійснювала перешкоди в участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, а надані первісним позивачем пояснення ґрунтуються виключно на припущеннях.

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що права позивача за первісним позовом не порушено, оскільки позивачу не вчинялися перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 рокуу справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20,від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.

Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява№ 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Водночас, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною.

Відповідно до статей 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та поведінки учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20,від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22).

Повно та всебічно дослідивши обгрунтування зустрічної позовної заяви, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на сьогоднішній день кожен з батьків малолітнього ОСОБА_5 має іншу родину. Малолітній ОСОБА_5 мешкає з матір?ю ОСОБА_2 ( ОСОБА_2 ), вітчимом ОСОБА_9 , меншою сестричкою ОСОБА_9 , 2016 р.н. та бабусею ОСОБА_12 , 1956 р.н., за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 23.08.2024 року, складеного депутатом Овідіопольської селищної ради. Відповідно до зазначеного акту обстеження встановлено, що батько її сина, ОСОБА_5 , 2013 р.н., громадянин ОСОБА_4 не проживає за даною адресою, не приїздить до сина, участі в його вихованні не приймає.

Орган опіки та піклування Овідіопольської селищної ради у своєму висновку від 03.12.2024 року, врахувавши фактичні відносини між сторонами, поспілкувавшись з дитиною, встановивши відсутній спихоемоційний зв`язок між батьком та дитино, заслухавши пояснення обох батьків щодо виконання ними своїх батьківських обов`язків, висловлене батьком заперечення проти позбавлення батьківських прав, з метою захисту прав і законних інтересів дитини, визнав доцільним позбавлення батька його батьківських прав відносно сина.

12.11.2024 року начальником служби у справах дітей у присутності матері ОСОБА_2 було проведено бесіду з малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина була у настрої, легко йшла на контакт. На запитання, з ким ти проживаєш, дитина відповіла, що живе з мамою, меншою сестричкою, бабусею та батьком. На запитання як звати твого батька, ОСОБА_5 відповів, що батька звати « ОСОБА_15 ». На запитання чи знає він свого батька ОСОБА_4 , хлопчик відповів, що він йому не батько, спілкуватися та бачитися з ним він не бажає. Малолітній ОСОБА_5 розповів, що останній раз бачив його на автобусній зупинці в червні місяці, перед своїм днем народження, тоді батько ОСОБА_4 пообіцяв привезти йому в подарунок м?яч. В день народження батько не з?явився, приїхав пізніше, дитина вийшла до нього за ворота та відмовилася взяти в подарунок м?яч. Зустріч закінчилася сваркою батька ОСОБА_4 з матір?ю ОСОБА_2 . З того часу, малолітній, батька ОСОБА_4 не бачив та не спілкувався з ним.

Як раніше зазначалось судом, з характеристики Овідіопольського ліцею Овідіопольської селищної ради малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається що батько, ОСОБА_4 , батьківські збори не відвідував, навчанням сина не цікавився.

Батько дитини - ОСОБА_4 проживає окремо. Більше 5 років фактично не підтримує контактів з дитиною, не приймає участі у її вихованні, не проявляє інтересу до дитину.

Допитані у судовому засідання свідки ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_3 підтверджують, що біологічний батько протягом тривалого часу не спілкувався з сином. Дитина зростає і виховується у благополучній сім`ї. У сімейному житті дитини присутній вітчим, якого дитина називає татом, який займається вихованням даної дитини.У родині спостерігаються теплі, сімейні відносини.

Графік контакту дитини з батьком, встановлений службою у справах дітей у 2015 році, не виконується батьком.

Отже суд приходить до висновку, що батько добровільно пішов з життя своєї дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти. І це триває протягом багатьох років. Тривала розлука мала наслідком розрив психоемоційних зв`язків між батьком та сином. Водночас дитина, враховуючи її вік, за цей час адаптувалася до відносин у сім`ї з новим чоловіком матері, почувається комфортно у ній.

Служба у справах дітей надавала належну підтримку батькові, встановивши графік побачень дитини з батьком, однак сам батько не виконував цей графік більше п`яти років.

Посилання представника відповідача за зустрічним позовом, про нібито перешкоджання матір`ю у спілкуванні з сином, та не створення саме нею умов для спілкування батька з дитиною, не знайшло свого підтвердження, більш того не спростовує можливість спілкування батька, при його бажанні, в учбовому закладі, де дитина проводить більшу частину свого часу.

Вказані обставини дають підстави для висновку про наявність підстав, передбачених статтею 164 СК України, для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, з огляду на його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_5 2013 року народження.

Слід звернути увагу, що відповідно до частини першої статті 168 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною, а згідно з частинами першою-другою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав; поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом.

З урахуванням, забезпечення розумного балансу між інтересами сторін, а також найкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову.

Отже, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги - підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,258,259,265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа - служба у справа дітей Овідіопольської селищної ради Одеського району Одеської області про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, а в разі складання рішення у повному обсязі - з дня складання у повному обсязі.

Суддя В.К.Кочко