Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кітова О.В.,

за участю секретаря судового засідання Петрушки І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» (адреса місцезнаходження: 79005, м. Львів, вул. Під Дубом, 26а, код ЄДРПОУ: 41614728) про стягнення безпідставно отриманих коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ», у якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ», на її, ОСОБА_1 користь, суму безпідставно отриманих коштів у розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень, а також пеню в розмірі 0,1 відсотка від цієї суми за кожний день від дати завершення такої платіжної операції до дня повернення коштів на рахунок у розмірі станом на 27.09.2024 року 5720 (п`ять тисяч сімсот двадцять) гривень.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 01 травня 2024 року між позивачкою та Адвокатським об`єднанням «Декань і Партнери», був укладений Договір про надання правничої допомоги, за яким вона мала сплатити адвокату гонорар у розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень за складення процесуальних документів та представництво її інтересів в Деснянському районному суді міста Києва. 13 вересня 2024 року, позивачка отримала Претензію-Вимогу від Адвокатського об`єднання «Декань і Партнери», щодо неотриманої ним суми гонорару на виконання умов Договору про надання правничої допомоги у розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень, за надані юридичні послуги, які надані Адвокатським об`єднанням «Декань і Партнери» вчасно, належним чином та у повному обсязі. З метою з`ясування обставин ненадходження здійсненого нею платежу на рахунок Адвокатського об`єднання «Декань і Партнери», позивачка перевірила рух коштів на своєму рахунку коли нею здійснювалися вищезазначені платежі за 03 травня 2024 року та 07 травня 2024, і за інформацією зазначеною в платіжних інструкціях, сформованих в мобільному застосунку Приват24, з`ясувалося, що 03 травня 2024 року та 07 травня 2024 року позивачкою помилково були перераховані кошти на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ», . 19 вересня 2024 року на юридичну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ», , вул. Під Дубом, буд. 26-А, місто Львів, 79005 Проскурнею Світланою Анатоліївною була відправлена Претензія-Вимога з повідомленням, що на рахунок НОМЕР_2 Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ», , нею 03.05.2024 та 07.05.2024 помилково були перераховані кошти і на доказ цього додані до претензії відповідні платіжні інструкції. З урахування вказаного, позивачка просила протягом трьох календарних днів від дня отримання цього листа на рахунок НОМЕР_3 відкритий на її ім`я, повернути їй кошти у розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень, отриманих відповідачем без належних правових підстав і не повернутих протягом трьох днів, як того вимагають правові норми статті 1212 Цивільного кодексу України. Але позивачкою так і не отримано відповіді на її претензію та кошти на рахунок НОМЕР_2 відповідачем досі не повернуто. Підсумовуючи вищенаведене, звертає увагу суду, що в досудовому порядку домовленостей з відповідачем досягнуто не було, а відтак, її право на повернення їй помилково перерахованих коштів протягом трьох днів відповідачем не визнається та порушується.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31.10.2024 року дану справу передано за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова.

Матеріали справи надійшли до Шевченківського районного суду міста Львова 20.11.2024 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 22.11.2024 року дану справу передано за підсудністю до Галицького районного суду м. Львова.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 26.12.2024 року справа передана на розгляд судді Кітова О.В.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30.12.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Яцемірський Є.В. подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, у якому позовні вимоги підтримав.

Відповідач (уповноважений представник) у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст.128 ЦПК України.

З урахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач неодноразово не з`являвся в судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та наведені заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, заслухавши доводи учасників процесу та пояснення експерта, суд прийшов до наступних висновків, виходячи з наступних доводів, мотивів та міркувань.

Судом встановлено, що відповідно до платіжної інструкції АТ КБ «Приватбанк» 0.0..1 від 03 травня 2024 року ОСОБА_1 перераховано грошові кошти у сумі 15000 грн на рахунок отримувача ТОВ «ЛІГЛ» (код отримувача 41614728), з призначенням платежу: оплата за юридичні послуги.

Відповідно до платіжної інструкції АТ КБ «Приватбанк» 0.0..1 від 07 травня 2024 року Проскурнею Світланою Анатоліївною перераховано грошові кошти у сумі 25000 грн на рахунок отримувача ТОВ «ЛІГЛ» (код отримувача 41614728), з призначенням платежу: оплата за юридичні послуги.

Позивачка у позовній заяві стверджує, що вищевказані грошові кошти у загальному розмірі 40000 грн були помилково перераховані на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ». Вказує, що вказані гроші вона мала сплатити Адвокатському об`єднанню «Декань і Партнери» в якості гонорару за складення процесуальних документів та представництво її інтересів в Деснянському районному суді міста Києва на підставі укладеного між позивачкою та Адвокатським об`єднанням «Декань і Партнери» Договору про надання правничої допомоги від 01 травня 2024 року.

19 вересня 2024 року Проскурня Світлана Анатоліївна скерувала на юридичну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» Претензію-вимогу з повідомленням, що на рахунок НОМЕР_2 Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ», , нею 03.05.2024 та 07.05.2024 помилково були перераховані кошти. З урахування вказаного, позивачка просила протягом трьох календарних днів від дня отримання цього листа на рахунок НОМЕР_3 відкритий на її ім`я, повернути їй кошти у розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень, отриманих відповідачем без належних правових підстав. Дана претензія-вимога надіслана засобами поштового зв`язку на адресу місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» - вул. Під Дубом, буд. 26-А, місто Львів, 79005.

Однак, позивачкою так і не отримано відповіді на вищевказану претензію-вимогу та грошові кошти відповідачем не повернуто.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Закону України «Про платіжні послуги» (далі Закон 1591-ІХ).

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до частини першої статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок іншої особи поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, незалежно від того, чи було це результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Аналіз статті 1212 ЦК України і змісту цього інституту цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 07.06.2018 (справа № 212/3593/16-ц); від 20.03.2019 (№ 634/727/16-ц).

Поряд з тим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №753/15556/15-ц міститься висновок про те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

Статтею 1 Закону № 1591-ІХ визначені наступні терміни:

-платіжна операція будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього;

-отримувач особа, на рахунок якої зараховується сума платіжної операції або яка отримує суму платіжної операції в готівковій формі;

-неналежна платіжна операція платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі;

-помилкова платіжна операція платіжна операція, внаслідок якої з вини надавача платіжних послуг здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі;

-неналежний отримувач особа, на рахунок якої без законних підстав зарахована сума платіжної операції або яка отримала суму платіжної операції в готівковій формі.

Отже, судом встановлено, що фактично була проведена помилкова платіжна операція переказ позивачкою на рахунок відповідача та отримання останнім грошової суми, яка повинна була бути зарахована на рахунок третьої особи, внаслідок помилки позивачки.

Отже, відсутність правової підстави для набуття відповідачем майна (коштів) полягає у тому, що відсутні будь-які зобов`язальні правовідносини між позивачкою та відповідачем, які б слугували підставою для отримання останнім 03.05.2024 та 07.05.2024 від позивачки коштів в загальній сумі 40000 грн, а отже такі (кошти) набуті відповідачем без достатньої правової підстави та мають бути повернені Позивачці.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 12, 81, 89 ЦПК України).

Проте, відповідачем не надано жодного доказу на спростування доводів позивача та на підтвердження існування будь-яких зобов`язальних правовідносин між позивачкою та відповідачем, які б слугували підставою для отримання останнім 03.05.2024 та 07.05.2024 від позивачки коштів в загальній сумі 40000 грн.

Прийшовши до висновку про обґрунтованість позову в частині безпідставного отримання відповідачем грошових коштів, суд вважає і доведеними вимоги позивачки про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне повернення помилково зарахованих на її рахунок грошових коштів з таких підстав.

Відповідно до положень частин першої, четвертої статті 88 Закону № 1591-ІХ неналежний отримувач протягом трьох робочих днів з дати надходження повідомлення надавача платіжних послуг платника про виконання помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції зобов`язаний ініціювати платіжну операцію на еквівалентну суму коштів, зараховану йому внаслідок помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції, на користь такого надавача платіжних послуг.

У разі порушення строку, встановленого частиною першою цієї статті, неналежний отримувач зобов`язаний повернути суму помилкової, неналежної або неакцептованої платіжної операції, та сплатити надавачу платіжних послуг пеню в розмірі 0,1 відсотка цієї суми за кожний день від дати завершення такої платіжної операції до дня повернення коштів на рахунок, але не більше 10 відсотків суми платіжної операції.

Таким чином, виходячи з вимог частини 14 статті 86, частини 4 статті 88 Закону № 1591-ІХ, за період від дати завершення позивачем платіжної операцій з переказу грошових коштів у сумі 15000 грн 03.05.2024 та платіжної операцій з переказу грошових коштів у сумі 25000 грн 07.05.2024 до 27 вересня 2024 року (даний період вказаний позивачко і приймається судом відповідно до ст. 13 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог), нараховується пеня в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день.

При цьому, оскільки сума пені за розрахунками позивачки 5720,00 грн перевищує 10 відсотків від суми платіжної операції у загальному розмірі 40000,00 грн, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 4000,00 грн. відповідно до зазначених вище вимог Закону № 1591-ІХ.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно отриманих грошових коштів сумі 40000,00 грн та пені у розмірі 4000,00 грн.

При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 України.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 40000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок та пеню в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» на користь ОСОБА_1 суму понесених витрат на оплату судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 );

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» (адреса місцезнаходження: 79005, м. Львів, вул. Під Дубом, 26а, ).

Повний текст судового рішення складено та підписано 28 квітня 2025 року.

Головуючий суддя Олександр КІТОВ