Справа № 484/2552/24
Провадження № 2/484/48/25
Рішення

іменем України

02.05.2025 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді: Максютенко О.А

за участю: секретаря судового засідання Завірюхи В.Ю.

представника позивача Лугвеневої Л.С.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, в приміщенні Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ПАТ НАСК "Оранта" про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою та упущеної вигоди

встановив

до суду звернувся позивач з позовом про стягнення з відповідача: майнової шкоди завданої в результаті ДТП у розмірі 79467 грн. 38 коп., з яких 20586,73 грн фактичні витрати, а 58880,65 грн. упущена вигода. Окрім того, просив стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 03.10.2023 року о 23 годині 00 хвилині на автодорозі Н-24 75 км Благовіщинське-Миколаїв в селі Мигія Первомайського району Миколаївської області по вул.Первомайській біля будинку №13 ОСОБА_3 керувала автомобілем Форд д.н.з. НОМЕР_1 , не вибравши безпечну швидкість руху, не дотрималась дистанції між транспортними засобами, відволіклась від керування та допустила зіткнення з автомобілем ДАФ д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом дн.з. НОМЕР_3 , який рухався в попутному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Вказаними діями ОСОБА_3 порушила п.12.1,13.1, 2.3б ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП. Власником вантажного автомобіля ДАФ д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом є позивач по справі.

19.10.2023 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області Крістіну Л.М. за вказані дії, було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП.

Відповідач ОСОБА_3 мала поліс обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності у ПАТ НАСК Оранта. Представником страхової компанії було оглянуто транспортний засіб, та зафіксовано пошкодження.

09.10.2023 року позивач звернувся на станцію СТО (ТОВ «ММС ТІДІСІ-ДАЛЬБОЙ») для проведення ремонту транспортного засобу, а саме: зняття пошкодженого колеса, покупка колеса та встановлення нового, а також 13.10.2023 року до СТО "ТОВ "АФ-ТРАНС Сервіс" для купівлі та встановлення інших пошкоджених частин напівпричепа. Загальна вартість фактичних витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу склала 38596,70 грн без ПДВ.

15.11.2023 року позивач звернувся до ПАТ НАСК Оранта з заявою про страхове відшкодування.

27.02.2024 року позивачу було перераховано в рахунок страхового відшкодування від ПАТ НАСК Оранта 18009,97 грн. Таким чином, страховою компанією було частково відшкодовано збитки внаслідок ДТП в сумі 18009,97 грн. Залишок невідшкодованих збитків становить 20586,73 грн.

Крім майнової шкоди завданої внаслідок даної ДТП, позивачем заявлено до стягнення упущену вигоду в сумі 58880,65 грн. Оскільки ФОП ОСОБА_2 перебуває на обліку ГУ ДПС у Миколаївській області, зареєстрований як платник ПДАВ з 01.10.2020 року. ФОП ОСОБА_2 здійснює вантажні перевезення використовуючи власні вантажні автомобілі. Транспортний засіб ДАФ д.н.н. НОМЕР_2 з напівпричепом д.н.з НОМЕР_3 використовується позивачем для здійснення підприємницької діяльності. У зв`язку з потраплянням в ДТП зазначений транспортний засіб з 03.10.2023 року по 13.10.2023 року не міг використовуватись для ведення господарської діяльності, позивач був змушений відмовитись він надання послуг з перевезення. Після ДТП, що сталось ТЗ змінив свій маршрут на направився в м.Чернівці для постановки на ремонт.

Рахунок упущеної вигоди складається з заробітної плати водія ТЗ за 10 днів та розрахунку середнього прибутку одного транспортного засобу з наданням послуг з перевезення.

Ухвалою суду від 27.05.2024 року, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

08.08.2024 року ухвалою суду до справи залучено за клопотання представника відповідача третю особу: ПАТ НАСК "Оранта".

30.08.2024 року представник відповідача Ремський Є.В. подав відзив на позовну заяву. Згідно поданого відзиву представник відповідача не визнає позовні вимоги посилаючись на пред`явлення даного позову до неналежного відповідача та необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог.

На момент ДТП відповідач мала укладений договір поліс № 216827048 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з ПАТ НАСК «Оранта».

Відшкодування збитків від ДТП, винуватцем якої визнано відповідача ОСОБА_3 , відповідно до законодавства має проводити зазначена страхова компанія в межах страхового відшкодування, однак позивач з відповідною заявою до ПАТ НАСК "Оранта" не звертався.

Також посилається на необґрунтованість та недоведеність позивачем розміру заподіяної матеріальної шкоди завданої ДТП, оскільки ним не подано висновку автотоварознавчої експертизи. Не надано жодних доказів на підтвердження, які саме пошкодження отримав його автомобіль внаслідок ДТП, та які запчастини підлягали заміні при цьому. Також вважає, що доводи про необхідність відшукання упущеної вигоди є неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу. У зв`язку із наведеним, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача 23.09.2024 року до суду надала відповідь на відзив, де просила не приймати до уваги відзив відповідача та позов задовольнити. Щодо упущеної вигоди, додатково зазначила, що автомобіль направлявся для завантаження дизельним паливом. Вказана послуга виконувалась на підставі договору №1910-1 від 19.10.2021 року укладеного між ФОП Рябченко та ТОВ «Альянс Енерго Трейд» з урахуванням Додатків №10 та №11 до Договору (визначенням маршрутів та вартості перевезень на період з вересня та листопад 2023 року включно). Доказами отримання позивачем реального доходу є заявки на перевезення товару та Акти виконаних робіт за жовтень 2023 року перевезень здійснених транспортним засобом Даф д.н.з. НОМЕР_4 з напівпричепом НОМЕР_5 (другий транспортний засіб позивача) та перевезень здійснених Даф д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом д.н.з. НОМЕР_3 після ремонтних робіт. Після ДТП автомобіль позивача пропустив вихід 2-х заздалегідь запланованих маршрути відстанню 675 км вартістю 33750 грн без ПДВ та 1045 км вартістю 52250 грн.

26.11.2024 року ухвалою суду за клопотанням представника відповідача та погодженням з представником позивача витребувано у ПАТ НАСК «Оранта» докази: акт незалежної експертизи та страховий акт щодо розміру завданих збитків і суми страхового відшкодування.

Представник третьої особи витребувані докази суду не надав.

28.02.2025 року ухвалою суду підготовче судове засідання у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити з урахуванням доказів, що містяться в матеріалах справи. Просила стягнути з відповідача судові витрати витрати на професійну правничу допомогу в сумі 21350 грн та витрати на оплату судового збору в сумі 968.96 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі з мотивів викладених у відзиві на позов.

З`ясувавши позиції сторін в судовому засіданні, згідно позову, відзиву, заяв, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 03.10.2023 року о 23 год. 00 хв. на автодорозі Н-24 75 км Благовіщенсье-Миколаїв в селі Мигія Первомайського району Миколаївської області по вул. Первомайській біля будинку №13 ОСОБА_3 керувала автомобілем Ford д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрала безпечну швидкість руху, не дотрималась дистанції між транспортними засобами, відволіклась від керування та допустила зіткнення з автомобілем DAF д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом General д.н.з. НОМЕР_3 , який рухався в попутному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні ушкодження та пасажирка з автомобіля Ford гр. ОСОБА_4 отримала незначні тілесні ушкодження. Вказаними діями ОСОБА_3 порушила п. 12.1, 13.1, 2.3 б ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.10.2023 року ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Транспортний засіб марки DAF д.н.з. НОМЕР_2 з напівпричепом General д.н.з. НОМЕР_3 , згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_2 .

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №216827018, транспортний засіб марки Ford д.н.з. НОМЕР_1 застрахований страхувальником ОСОБА_3 в ПрАТ НАСК «Оранта» - 22.09.2023 року, строк дії договору до 21.09.2024 року. Страхова сума за шкоду заподіяну майну становить сто шістдесят тисяч гривень.

Як вбачається із платіжної інструкції 27.02.2024 року та підтвердженно в судовому засіданні сторонами, ПАТ «НАСК`Оранта» виплатила позивачу ОСОБА_2 18 тис 09 грн 97 коп страхового відшкодування по зазначеному ДТП.

На підтвердження матеріальної шкоди позивачем надано: опис пошкоджень; платіжна інструкція від 11.10.2023 року на суму 290 грн від позивача на користь ТОВ «МСС «ТІДІСІ-Дальнобой» за послуги зняття/ встановлення коласа згідно рахунку від 09.10.2023 року; платіжна інструкція від 13.10.2023 року платник позивач на користь ТОВ «АФ-Транс Скервіс» на суму 37222.03 грн, що є платою за товари тех. обслуговування згідно рахунку №1504 від 13.10.2023 року.договору №42/22 від 01.11.2022 року; платіжну інструкцію від 11.10.2023 року на суму 8804 грн платник позивач на користь ТОВ №МСС`ТІДІСІ-Дальнобой» оплата за шину вантажну згідно рахунку від 09.10.2023 року; нарад замовлення №1 від 13.10.2023 року про виконані роботи на транспортному засобі напівпричепі НОМЕР_3 - ТОВ «АФ-Транс Сервіс» на суму 37222.03 грн; рахунок оплату №1504 від 13.10.2023 року на суму 37222.03 «АФ-Транс Сервіс» на підставі договору №42/22 про технічне обслуговування, ремонт транспортного засобу та реалізацію матеріалів; акт здачі прийняття робіт (надання послуг) щодо зняття /встановлення колеса на суму 290 грпн ТОВ «ТІДІСІ-Дальтнобой» на транспортному засобі НОМЕР_3 ОСОБА_2 ; рахунок-фактура від 09.10.2023 року на суму 290 грн зняття/встановлення колеса; видаткова накладна від 11.10.2023 року на суму 8804 грн на оплату шини вантажної платник ОСОБА_2 отримувач ТОВ «МСС «Тідісі-Дальнобой»; рахунок -фактура від 09.10.2023 року на суму 8804 грн шина вантажна, платник ОСОБА_2 отримувач ТОВ «МСС «Тідісі-Дальнобой».

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(далі Закон № 1961-IV) визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП, відшкодування заподіяної шкоди.

Згідно з статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 Закону №1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону №1961-IV).

Суд звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), зазначено, що Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IVвиникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IVвипадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IVне має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Позивачем не було надано доказів того, яким чином ПАТ НАСК «Оранта» 1 здійснено розрахунок страхового відшкодування саме на суму 18009.97 грн, як і не надано суду відомостей щодо того, чому страховик відповідача не здійснив виплату страхового відшкодування в повному обсязі в розмірі 38596.70 грн.

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Тому висновок позивача та його представника про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим.

Постановою Верховного Суду від 20 серпня 2024 року у справі № 712/9328/21 ще раз підтверджено вказану правову позицію.

Згідно з частиною першою статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом наведеної норми цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, на позивача покладений обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.

Щодо упущеної вимоги суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У частині другій статті 22 ЦК України визначено, що збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно із частиною другою статті 224, частиною першою статті 225 ГК України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.

Тобто, збитки- це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і що виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Як зазначено вище, збитки, як правова категорія, включають в себе й упущену (втрачену) вигоду (lucrum cessans), яка відрізняється від реальних збитків (damnum emergens) тим, що реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а у разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча і могло збільшитися, якби не правопорушення.

Тобто, упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення:

1) протиправної поведінки особи (боржника);

2) збитків, заподіяних такою особою;

3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками;

4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди. За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення не настає відповідальності з відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди (така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 3-64гс11, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.10.2018 у справі № 908/2261/17, від 31.07.2019 у справі № 910/15865/14, від 30.09.2021 у справі № 22/3928/20).

При цьому протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності).

Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага тощо.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до статті 22 ЦК України у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Тому звернення з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди покладає на кредитора (позивача) обов`язок також довести, окрім наведеного, реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання.

Крім того, позивачу (кредитору) слід довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача (боржника) стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (подібні за змістом висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц (провадження № 14-79цс18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 910/12204/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18).

Тобто, вимоги про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди мають бути належним чином обґрунтовані, підтверджені конкретними підрахунками і доказами про реальну можливість отримання позивачем відповідних доходів, але не отриманих через винні дії відповідача (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 127/16524/16-ц (провадження № 61-22106св18)).

Також позивач (кредитор) повинен довести: факти вжиття ним певних заходів щодо одержання таких доходів. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягає відшкодуванню (подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2019 у справі № 908/2486/18, від 15.10.2020 у справі № 922/3669/19, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18).

При цьому суд зазначає, що упущена вигода, будучи складовою поняття «збитки», на відміну від реальних збитків, фактичну вартість яких можна виявити на основі оцінки прямих майнових втрат, завданих особі, пов`язана з тим реальним приростом, збільшенням її майнової сфери, якого можна було б очікувати за звичайних обставин, якби ці обставини не були порушені неправомірною поведінкою боржника.

У частині третій статті 623 ЦК України закріплено норму, яка регламентує ціни на товари, роботи, послуги тощо, які використовуються для обчислення збитків, зокрема, збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Судом встановлено, що між ФОП Рябченко та ТОВ «Альянс Енерго Трейд» було укладено договір перевезення вантажу. Автомобіль позивача в результаті ДТП 03.10.2023 року був знятий з маршруту, про що було повідомлено замовника 04.10.2010 року

Розрахунок позивача щодо упущено вигоди як зазначає сам позивач зроблено приблизно відповідно до подібних актів виконаних робіт та вересень -жовтень 2023 року автомобілем позивача, який потрапив ДТП. Розрахунок збитків від двох заздалегіть запланованих маршрутів даним автомобілем позивач не надав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За вказаних обстави суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив

у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа ПАТ НАСК «Оранта» про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою та упущеної вигоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 02.05.2025 року.

Суддя: