ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/773/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №704/246/25 Категорія: на ухвалу Москаленко І. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Карпенко О.В., Фетісової Т.Л.,

за участю секретаря Глущенко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 18 березня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області Тетерської Каміли Володимирівни про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання надати відповідь, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 28 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано заявнику строк для виправлення недоліків тривалістю в десять днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду мотивована тим, що до позовної заяви позивачем додано клопотання про звільнення від сплати судового збору, у якому позивач зазначає, що в нього відсутні джерела доходів, відтак, сума судового збору перевищує 5% від розміру його річного доходу. З огляду на викладене, позивач просив звільнити його від сплати судового збору.

На підтвердження скрутного майнового становища позивачем долучено відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 25.02.2025, з 1 по 4 квартали 2024 року.

Однак суд першої інстанції дійшов висновку, що відомості, які містяться у вказаній довідці, не підтверджують відсутність у позивача інших доходів.

Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 18 березня 2025 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто її позивачеві. Суд дійшов висновку про повернення позовної заяви у зв`язку тим, що протягом встановленого судом строку позивач не сплатив судовий збір за одну вимогу немайнового характеру.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, прийнятою із порушенням норм процесуального права, просить її скасувати та направити матеріали до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги вказує, що на підтвердження того факту, що розмір судового збору значно перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік, ним було надано стандартний для підтвердження розміру доходів доказ - довідка з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про відсутність доходів.

Вказує, що відповідно до усталеної судової практики Верховного суду відомості з державного реєстру фізичних осіб - платників про суми виплачених доходів та утриманих податків за попередній календарний рік є належним та достатнім відсутності доходу.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції судове рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом. В якому просив суд визнати протиправною бездіяльність приватного нотаріуса Звенигородського районного нотаріального округу Черкаської області Тетерської К.В. щодо ненадання відповіді на звернення від 18.10.2024 року та зобов`язати відповідача надати відповідь на звернення від 18.10.2024 року.

Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 28 лютого 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано заявнику строк для виправлення недоліків тривалістю в десять днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду мотивована тим, що до позовної заяви позивачем додано клопотання про звільнення від сплати судового збору, у якому позивач зазначає, що в нього відсутні джерела доходів, відтак, сума судового збору перевищує 5% від розміру його річного доходу. З огляду на викладене, позивач просить звільнити його від сплати судового збору.

На підтвердження скрутного майнового становища позивачем долучено відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 25.02.2025, з 1 по 4 квартали 2024 року, у яких відсутні дані про отримання ним будь-яких доходів за вказаний період.

Однак суд першої інстанції дійшов висновку, що відомості, які містяться у вказаній довідці, не підтверджують відсутність у позивача інших доходів.

У зв`язку з неусуненням вимог ухвали суду про залишення без руху позовної заяви, ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 18 березня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу.

Умови, за яких суд може, зокрема, звільнити від сплати судового збору або відстрочити його сплату та перелік суб`єктів, до яких таке звільнення (відстрочення) застосовується, обумовлені статтею 8 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Відповідно до статей 1 та 2 Закону № 3674-VI судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом; судовий збір включається до складу судових витрат; платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення.

Таким чином, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Суд також виходить з того, що саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору; обов`язок сплатити судові збори, встановлений відповідно до закону, має законну мету, а тому, за загальним правилом, не визнається судом непропорційним чи накладеним свавільно; застосовані згідно із законом процесуальні обмеження у формі обов`язку сплатити судовий збір, за загальним правилом, не зменшують для заявника можливості доступу до суду та не ускладнюють йому цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права.

За приписами частини першої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини третьої статті 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Таким законом є Закон № 3674-VI з його преамбули вбачається, що цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до частини першої статті 8 Закон № 3674-VI, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Отже, суд наділено повноваженням зменшити тягар несення судових витрат для особи, яка до нього звертається. Водночас наведені правові норми дають підстави для висновку про те, що зменшення тягаря несення судових витрат є не безумовним обов`язком суду.

Особа, яка звертається до суду, має право подати відповідне клопотання, в якому навести обставини щодо її майнового стану та за наявності обставини, з якими закон пов`язує можливість реалізації судом права зменшити тягар несення судових витрат у частині сплати судового збору. Такі обставини повинні бути підтверджені належними і допустимими доказами.

Колегія суддів зауважує, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

При цьому саме на заявника покладається обов`язок щодо доведення фактів відповідно до його прохання про звільнення (відстрочення) від сплати судового збору.

Так, на підтвердження наявності підстав для звільнення від сплати судового збору у суді апеляційної інстанції позивач надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 04 березня 2025 року (за період січня 2024 року по грудень 2025 року), в яких вказано про відсутність доходів за вказаний період.

Тобто, з наданих скаржником доказів вбачається, що позивач, на виконання вимог статті 8 Закону № 3674-VI надав суду першої інстанції відомості, які свідчать що розмір судового збору не тільки перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, а взагалі фактично свідчать про відсутність виплачених доходів у позивача - фізичної особи за календарний рік, який передував зверненню позивача із позовною заявою.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, Закон № 3674-VI не містить вичерпного й чітко визначеного переліку документів, які можливо вважати такими, що підтверджують майновий стан особи і у кожному конкретному випадку суд установлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Але, як наголошено у постанові Верховного Суду у справі від 29 вересня 2021 року № 160/12251/20 (адміністративне провадження № К/9901/19150/21), документом, який відображає всю суму доходу позивача за попередній календарний рік може бути, зокрема, довідка про суми виплачених доходів та утриманих податків, яка формується на підставі відомостей, що містяться у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 червня 2023 року у справі № 120/3505/22.

Крім того, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2024 року у справі № 638/20304/21 (провадження № 61-2139св24) вказано, що «за подання до суду апеляційної скарги на судове рішення заявник повинен сплатити судовий збір. Проте суд за клопотанням такого заявника може зменшити йому розмір належного до сплати судового збору або звільнити його від сплати такого збору в разі, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу цього скаржника. Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан (дохід) особи закон не містить, тому суд має встановити можливість сплатити судовий збір на підставі поданих заявником доказів за своїм внутрішнім переконанням.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що надані позивачем відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, не можуть безперечно свідчити, що у особи відсутні кошти на сплату судового збору.

Як наслідок, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача про звільнення його від сплати судового збору та необґрунтовано повернув позовну заяву позивача, чим порушив норми процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню в цій судовій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала про повернення позовної заяви постановлена судом з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.

Ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 18 березня 2025 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді