Справа № 456/6155/24
Провадження № 2/456/461/2025
РІШЕННЯ

іменем України

29 квітня 2025 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Яніва Н. М. ,

з участю секретаря судового засідання Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Короткий виклад позицій сторін у справі.

Позивач АТ «Кредобанк», через свого представника Пеха М.В., скориставшись поштовим зв`язком, звернувся до Стрийського міськрайонного суду Львівської області з позовною заявою, у якій просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованості за кредитним договором. Крім того, позивач просить, при ухваленні рішення покласти на відповідача судові витрати у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 07.07.2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №іро24799. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.У випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків позичальником, кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. Банк належним чином виконав свій обов`язок, щодо надання позичальнику кредиту.Однак, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого наявна на момент подання позовної заяви заборгованість відповідача за кредитним договором становить 721 906 грн.

Однак, надалі, відповідачем частково погашено суму заборгованість, а тому представник позивача подав до суду заяву, у якій змінив розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача залишок боргу у розмірі 574 906,93 грн.

Відповідач, скориставшись правовою допомогою адвоката Горзова О.О., який у запропонований строк, подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначає, що з долучених до позовної заяви матеріалів неможливо оцінити рух коштів та зробити достовірний розрахунок сплати кредитних зобов`язань. Крім того, представник відповідача наголошує, що позивачем не надано до матеріалів справи підтвердження того, що відповідач отримав письмове повідомлення банку (досудову вимогу) та не виконав свого зобов`язання не пізніше 60-го календарного дня після отримання такого повідомлення позивачем. Аналогічну позицію адвокат Горзов О.О. висловив у судовому засіданні та просив врахувати їх при ухваленні рішення.

Представник позивача Пех М.В. у свою чергу подав до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що згідно правових позиції Верховного суду виписка, меморіальний ордер та розрахунок може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Також зазначає, що весь рух коштів де вказується суми оплати і дати оплати і подальше розподіл коштів вказано у виписці по особовому рахунку з 07.07.2021 по 20.09.2024, яка також долучена до матеріалів справи. Також до позову додано розрахунок де видно прострочену заборгованість, яка формувалась до моменту подачі позовної заяви в суд. Кошти, які сплачувались відповідачем відображаються на рахунку 2909, по якому і надано виписку про рух коштів яка знаходиться в матеріалах справи. Також, представник позивача звертає увагу суду на те, що досудова вимога є офіційною та направлено саме за адресою зареєстрованого місця проживання боржника. І саме обов`язок контролю отримання кореспонденції належить відповідачу, і відповідальність щодо неотримання несе виключно відповідач. Отримання чи не отримання листа відповідачем лежить поза волею і можливістю позивача. Отже, незалежно від того отримав чи не отримав досудову вимогу відповідач, кредитор виконав свій обов`язок щодо письмового повідомлення позичальника. Аналогічну позицію представник позивача Пех М.В. висловив у судовому засіданні та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 19.11.2024 року головуючим суддею щодо розгляду вищевказаної позовної заяви визначено суддю Янів Н.М..

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суддею вжито заходів для отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, який не є суб`єктом підприємницької діяльності - відповідача ОСОБА_1 ..

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області Янів Н.М. від 28.11.2024 року позовну заяву АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалами Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23.12.2024 року та 27.01.2025 року розгляд справи було відкладено, у зв`язку з неявкою сторін у судове засідання.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 20.02.2025 року, у судовому засіданні оголошено перерву.

Ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання від 13.03.2025 року, у судовому засіданні оголошено перерву та визнано явку представника позивача обов`язковою.

У судовому засідання, котре відбулося 08.04.2025 року сторони висловили свої позицію щодо спору, який виник, а надалі у судовому засіданні оголошено перерву.

Розгляд справи по суті відбувся 29.04.2025 року.

Усі заяви та клопотання були вирішені судом у встановленому порядку.

Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.

Встановленні судом фактичні обставини справи та їх обгрунтування.

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Судом встановлено, що 07.07.2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №іро24799.

Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.

Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що сума виданого кредиту складає 807 000 грн, з терміном виконання до 06.07.2041. Сума щомісячного платежу - згідно із графіком. Процентна ставка - змінювана.

АТ «Кредобанк» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 807 000 грн, шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника, яку вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується меморіальним ордером №38124681 від 07.07.2021 року.

Натомість, боржник свої зобов?язання за кредитним договором №іро24799 належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти, у зв`язку з чим на момент подання позову заборгованість відповідача становила 721 906,93 грн.

Надалі, відповідачем здійснювалися перерахунки коштів задля погашення заборгованості на загальну суду 163 500 грн, у результаті того заборгованість відповідача ставить 558 406,93 гривень, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості за кредитним договором та квитанції про перерахування коштів, якими частково погашено суму боргу.

При цьому суд звертає увагу, що виписка, меморіальний ордер та розрахунок може бути належним доказом заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Відтак, частково сплативши заборгованість, відповідач тим самим вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору.

Пунктом 4.1 кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору.

Поряд з цим, судом встановлено, що відповідно до п. 4.7. погашення заборгованості за кредитним договором здійснюється у наступній черговості:

- у першу чергу: прострочені платежі по сплаті процентів за користування кредитом; прострочені платежі по поверненню Кредиту (основного боргу);

- у другу чергу: поточні платежі по сплаті нарахованих процентів за користування кредитом; поточні платежі по поверненню Кредиту (основного боргу);

- у третю чергу: прострочені платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені кредитним договором; Поточні платежі по сплаті комісії та інших платежів, які передбачені кредитним договором; Пеня, штрафи та інші види неустойки; дострокові платежі по поверненню кредиту (основного боргу) на наступний місяць/місяці.

Крім того, відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

У зв`язку з наведеним, при частковій сплаті заборгованості в першу чергу здійснювалося погашення наявної заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом, а в другу погашувалася заборгованість за тілом кредиту.

Також судом встановлено, що позивачем вживалися заходи досудового врегулювання спору, зокрема відповідачу скеровувалася досудова вимога щодо виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до п. 4.9 кредитного договору банк, у випадках передбачених п.2.9 кредитного договору вправі вимагати дострокове повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Відповідно до п. 4.10. Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення, банку передбаченого п. 4.9. кредитного договору усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленнях протягом 60 днів з дня отримання такого повідомлення.

На момент направлення досудової вимоги відповідач порушив свої зобов`язання, і загальна кількість днів по прострочених платежах складала 189 днів. Відповідач не виконав умови досудової вимоги і не погасив прострочку, яка була на день направлення досудової вимоги та платежі, які були нараховані протягом 65 днів з моменту направлення досудової вимоги.

При цьому така досудову вимога є офіційною та направлена саме за адресою зареєстрованого місця проживання боржника.Натомість у позивача немає жодного механізму забезпечити вручення кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №800/547/17 від 25 квітня 2018 року зазначено, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним.

Позиції Великої Палати Верховного суду, висловлені у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, постанові від 26 травня 2020 у справі № 638/13683/15-ц полягають в обов`язковому досудовому врегулюванні спорів у відносинах кредитора зі споживачем за споживчим кредитом. Однак не місять висновку про те, що право кредитора на дострокове повернення кредиту залежить від фактичного отримання такої вимоги.

Тому повідомлення боржника необхідно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, відправлення з описом вкладення, копія якого долучено до матеріалів справи.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених цим Кодексом, зокрема, статтею 82 ЦПК України, яка закріплює підстави звільнення від доказування.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 в справі № 2-383/2010.

Висновки суду за результатами розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи.

Таким чином, враховуючи, що розмір заборгованості підтверджується долученими до справи доказами, в свою чергу відповідачем не надано доказів для підтвердження спростування неналежності виконання своїх зобов`язань, суд дійшов висновку що позовні вимоги АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають до задоволення у повному обсязі. Відтак, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Кредобанк» підлягає до стягнення заборгованість в загальному розмірі 558 406,93 гривень.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно, до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем, при поданні даної позовної заяви до суду, було сплачено судовий збір у розмірі 10828,60 грн, який підтверджено платіжною інструкцією №48281649 від 07.10.2024 року.

Відтак, у зв`язку із частковим задоволенням заявлених позовних вимог, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 8 375,92 грн (558 406,93 х 100: 721 906,93 = 77,35 %; 10828,60 х 77,35 % : 100% = 8 375,92)

Керуючись ст.10,12,76-81,89,141,258,259,263,265,280-283,284 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» грошові кошти за кредитним договором № іро24799 від 07.07.2021 року у загальному розмірі 558 406 (п`ятсот п`ятдесят вісім тисяч чотириста шість) грн. 93 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» сплачений судовий збір у сумі 8 375 (вісім тисяч триста сімдесят п`ять) гривень 92 коп..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство «Кредобанк», ; місцезнаходження юридичної особи: вул. Сахарова, 78, м. Львів, 79026;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Назар ЯНІВ