ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025року, головуючий у суді першої інстанції Приваліхіна А.І.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У грудні 2024року ОСОБА_1 подав в суд позов проти ОСОБА_2 з вимогою про усунення йому перешкод у користуванні частиною нежитлового приміщення № 1, площею 41,5кв.м, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_1 , шляхом примусового виселення (звільнення приміщення) відповідача.

Існування таких вимог позивач обґрунтовував тим, що він є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04 березня 2021року. 14 квітня 2021року між ним та відповідачем було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 12/04-21. Предметом вказаного договору є передача позивачем у строкове платне користування відповідачу частини нежитлового приміщення № 1, площею 41,5кв.м, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_1 . Даний договір був укладений на строк до 20 квітня 2022року та міг бути продовженим за згодою сторін. Відповідно до вимог розділу 5 договору оренди, орендар зобов`язаний сплачувати орендодавцю орендну плату в розмірі 9 000,00грн та експлуатаційні й комунальні витрати. Позивач вказував, що починаючи з червня 2021року відповідач оренду плату не сплачує, приміщення по закінченню дії договору йому не повернув, тому на даний час у нього відсутній будь-який доступ до вказаного приміщення, він не має можливості вільно користуватися, розпоряджатися та володіти власним нерухомим майном.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025року провадження у цивільній справі закрито.

Закриваючи провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки спірні правовідносини виникли між сторонами як суб`єктами господарювання, а тому зазначений спір має розглядатись в порядку господарського судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

10 березня 2025року ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, виклав вимогу про скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що даний спір повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства, а тому правові підстави для застосування пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України відсутні.

Позивач посилався на те, що на момент укладення договору оренди нежитлового приміщення відповідачем не було надано орендодавцю інформації щодо його статусу як фізичної особи-підприємця, а тому вважав, що договір було укладено ним з відповідачем як з фізичною особою. Вважав, що предмет позову не стосується саме договору оренди нежитлового приміщення, а стосується особистих немайнових прав позивача, які виникли вже після договірних правовідносин між сторонами договору.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу не подали.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 березня 2025року витребувано з Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу, та 25 березня 2025року справа надійшла на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2025року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025року.

16 квітня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду на 11?? год 06 травня 2025року.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, довідками про доставку електронного листа і смс-повідомлення та отримання документів в Електронному суді.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

14 квітня 2021року між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір № 13/04-21 оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає на умовах оренди в строкове, платне користування частину нежитлового приміщення № 1, яка знаходиться в буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 41,5кв.м (пункт 1.1 договору) /а.с.6-10/.

Відповідно до пункту 1.3 договору оренди: «приміщення надається орендарю в оренду з метою здійснення господарської діяльності орендаря».

Пунктом 2.1 договору оренди визначено, що орендодавець зобов`язаний передати, а орендар прийняти приміщення до 19 квітня 2021року включно за актом прийому-передачі. По закінченню договору оренди передача приміщення від орендаря до орендодавця повинна бути передана до 20 квітня 2022року, за виключенням пункту 5.2, коли сторони додатково узгоджують строки оренди.

Вищевказаний договір підписаний від імені ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.с.10/.

З відповіді № 1141119 від 24 лютого 2025року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що з 09 серпня 2012року ОСОБА_2 зареєстрований за реєстраційним № з видом економічної діяльності 47.19 «Інші види роздрібної торгівлі в не спеціалізованих магазинах (основний)»/а.с.24/.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Суду першої інстанції виснував, що позивач, будучи суб`єктом господарювання, звернувся до суду з позовом до відповідача, який станом на дату укладеного правочину та на теперішній час є суб`єктом господарювання, із вимогою про усунення перешкод користування майном, яке було передано позивачем в оренду відповідачу для здійснення останнім господарської діяльності, але не було повернуто ним після закінчення дії даного договору, у зв`язку з чим позивачу чиняться перешкоди у користуванні вказаним майном.

Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при постановленні ухвали додержані норми процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до положень частини другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно пункту 1 частини другої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями.

Згідно з частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

За положеннями статті 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

За змістом пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суб`єктного складу такого спору, суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018року у справі № 916/2791/16.

У даній справі встановлено, що 14 квітня 2021року між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар) укладено договір № 13/04-21 оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає на умовах оренди в строкове, платне користування частину нежитлового приміщення № 1, яка знаходиться в буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 41,5 кв.м (пункт 1.1 договору) та сторони в Договорі в пункті 1.3 обумовили, що приміщення надається орендарю в оренду з метою здійснення господарської діяльності орендаря.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач ОСОБА_2 з 09 серпня 2012року зареєстрований як фізична особа-підприємець.

На теперішній час діяльність його не припинена.

Згідно вказаного реєстру, діяльність відповідача зазначена як: Інші види роздрібної торгівлі в не спеціалізованих магазинах (основний).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини виникли між сторонами як суб`єктами господарювання, а тому розгляд даної справи підвідомчий господарському суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що предмет позову не стосується саме договору оренди нежитлового приміщення, а стосується особистих немайнових прав позивача, які виникли вже після договірних правовідносин між сторонами договору, є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, будучи суб`єктом господарювання посилався на те, що відповідач з червня 2021року не сплачує орендну плату за договором оренди нежитлового приміщення від 14 квітня 2021року, предмет договору по закінченню його дії не повертає, у зв`язку з чим він не має можливості вільно користуватися, розпоряджатися та володіти власним нерухомим майном, тобто позов обґрунтований саме невиконанням однією із сторін умов договору.

Пунктом 9.4 договору оренди визначено, що всі правовідносини, що виникають з цього договору або пов`язані з ним, у тому числі пов`язані з дійсністю, укладенням, виконанням, зміною й припиненням даного договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення договору, регламентуються даним договором і відповідними нормами діючого в Україні законодавства.

Усі суперечки, пов`язані з цим договором, його укладенням або ті, які виникають в процесі виконання умов цього договору, вирішуються шляхом переговорів між представниками сторін. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку по встановленій підвідомчості й підсудності такого спору в порядку, визначеному відповідним чинним законодавством України (пункт 9.5 договору оренди).

Твердження позивача в апеляційній скарзі про те, що на момент укладення договору оренди нежитлового приміщення відповідачем не було надано йому інформації щодо його статусу як фізичної особи-підприємця, через що останній вважав, що договір було укладено ним з відповідачем як з фізичною особою, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про те, що спір між сторонами виник з приводу виконання договору оренди нежитлового приміщення.

Позивач самостійно визначив предмет позову та підстави для позову.

Предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу» (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019року у справі № 917/1739/17, провадження № 12-161гс19).

Отже, аналіз предмету та підстав поданого позову свідчить про те, що спірні правовідносини виникли між сторонами як суб`єктами господарювання, а тому зазначений спір має розглядатись в порядку господарського судочинства.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, то згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2025року про закриття провадження у цивільній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 травня 2025року.

Судді: