Справа № 297/612/25
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

06 травня 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого Ільтьо І. І,

при секретарі Гарані О.А,

за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Кльофа В.І., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО», третя особа ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» про захист прав споживача, визнання недійсним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Булат В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 , звернувся до Берегівського районного суду Закарпатської області із позовом до ПрАТ «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО», третя особа ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» про захист прав споживача, визнання недійсним та скасування рішення.

Свій позов мотивує тим, що 18 вересня 2023 року між ОСОБА_2 та ПАТ «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» укладено договір з розподілу електричної енергіх, відповідно до якого Оператор системи надає Споживачу послуги з розподілу електричної енергії. Крім того, між ОСОБА_2 та ТзОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» 02 жовтня 2023 року укладено договір постання електричної енергії постачальником універсальних послуг, відповідно до якого постачальник продає електричну енергії Споживачу для забезпечення потреб електроустановою споживача. У кінці серпня/початок вересня Постачальник в усній формі став вимагати від позивача переукладення договору у зв`язку з тим, що ніби ним порушуються умови попереднього укладеного договору постачання від 02.10.2023 року у частині цільового використання електричної енергії.

При цьому, постачальник, незважаючи на заперечення споживача, почав агресивно погрожувати, що у разі відмови в укладенні нового договору постачання, його буде відключено від постачання електричної енергії. Після чого було укладено новий договір про постачання електричної енергії споживачу від 25.09.2024 року №111905.

Однак, починаючи з кінця жовтня 2024 року, позивач почав отримувати від постачальника повідомлення про наявність заборгованості, а у грудні позивач отримав попередження від 03.12.2024 року №170138 про припинення постачання електричної енергії, у зв`язку із наявною заборгованістю електричної енергії у розмірі 475 103, 00 гривень.

Водночас, позивач належним чином виконував умови договору постачання електричної енергії та своєчасно сплачував за поставлену електричну енергію. Після звернення до постачальника стало відомо, що зазначена заборгованість обрахована відповідно до коригуючого розрахунку від 31.10.2024 року.

При цьому, зазначений коригуючий розрахунок здійснений на підставі Протоколу комісії з розгляду актів ПрАТ ««ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО» від 30 серпня 2024 року №32869, акт про порушення від 15.08.2024 року №138868.

Позивач вважає, що зазначене рішення комісії, оформлене Протоколом від 30 серпня 2024 року №3286 є незаконним, таким, що винесено із порушенням вимог законодавства та підлягає скасуванню.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

14.04.2025 року до Берегівського районного суду Закарпатської області надійшло клопотання представника відповідача Кльофа В.І. про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору, оскільки протокол від 30.08.2024 року №3286 було скасовано.

В судовому засіданні представник позивача Булат В. залишив питання про закриття провадження на розсуд суду, при цьому, у разі прийняття судом рішення про закриття провадження у справі, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу 40 000 гривень.

Представник відповідача Кльофа В.І. в судовому засіданні підтримав своє клопотання про закриття провадження у справі, однак, подав заперечення щодо вимоги про стягнення на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вважає, що у матеріалах справи відсутні підстави для стягнення витрат.

Заслухавши думку сторін судового провадження, дослідивши матеріали справи та зважаючи на доводи представника відповідача про закриття провадження у справі, суд приходить до наступних висновків.

Завданням цивільного судочинства визначеному у ст. 2 ЦПК України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій, несе кожна зі сторін.

Положеннями ст. 13 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та учасники справи вправі розпоряджатись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відповідно до правового висновку, сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у разі припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Також Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначив, що закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення.

З огляду на викладене, враховуючи, що в даній справі, у зв`язку із відсутністю, предмету спору на час ухвалення судового рішення, провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Щодо вимог позивача про стягнення із відповідача в його користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40 000 грн. суд констатує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Велика Палата Верховного Суду висловила наступну правову позицію у постанові від 19 лютого 2020 р. № 14-382цс19.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до договору №3012/1-24 про надання правничої допомоги та замовлення на надання послуг №1 до Договору про надання правничої допомоги від 30.12.2024 року №3012/1-24 з переліком правничої допомоги вказаних представником позивача Булат В. сторони погодили фіксований гонорар за надання правничої допомоги, що становить 40 000,00 гривень.

Отже, проаналізувавши опис виконаних представником позивача адвокатом Булат В. та вищенаведені норми законодавства, суд вважає розмір витрат понесених позивачем, тобто у даному випадку витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката є завищеними та неспівмірними з реальним обсягом такої допомоги, предметом спору та складністю справи, не відповідають критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Тому суд дійшов висновку щодо вимоги в частині стягнення з відповідача в користь позивача ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково, а саме у розмірі 20 000 грн.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 247, 255, 256, 263-265 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ПрАТ «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО», третя особа ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» про захист прав споживача, визнання недійсним та скасування рішення закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Стягнути з ПрАТ «ЗАКАРПАТТЯОБЛЕНЕРГО», (Код , с. Оноківці, вул. Головна, 57, Ужгородського району, Закарпатської області) на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 гривень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання нею копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Іван ІЛЬТЬО