Справа № 346/2190/25
Провадження № 2/346/1505/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Яремин М.П., розглянувши заяву про самовідвід в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері, -

в с т а н о в и в:

01.05.2025 року позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання як матері, в твердій грошовій сумі 1 000 грн. щомісячно.

У відповідності до розподілу справ автоматизованою системою документообігу суду 13.03.2023 року вказану справу розподілено судді Коваленку Д.С.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду (суддя Коваленко Д.С.) від 02.05.2025 року задоволено заяву судді Ковалкенка Д.С. про самовідвід, відведено суддю Ковенка Д.С. від розгляду вищевказаної справи, а останню передано до апарату суду для визначення іншого судді для розгляду цієї справи у порядку, встановленому ЦПК України.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2025 року зазначену справу розподілено судді Яремин М.П.

У відповідності до розподілу справ автоматизованою системою документообігу суду 21.04.2023 року розподілено зазначену справу судді Яремин М.П.

Суддя Яремин М.П. заявила самовідвід, на підставі п.5 ч.1ст.36 ЦПК України, вважаючи, що не може розглядати дану справу та підлягає самовідводу, оскільки ОСОБА_1 ставить перед судом питання про стягнення на її користь аліментів на її утримання з ОСОБА_2 , який вже сплачує аліменти за рішенням суду на утримання дитини, матір`ю якої є ОСОБА_3 , яка є працівником Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області (працює на посаді заступника керівника апарату), в провадженні якого перебуває вказана цивільна справа, та рішення в цій справі, у випадку задоволення позову, навіть частково, на підставі ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, може бути підставою для зменшення судом розміру аліментів, визначеного рішенням суду про стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання дитини, батьком якої є ОСОБА_2 , в чому звісно не зацікавлена ОСОБА_3 .

Відповідно до п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно з частинами 1, 2, 11 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності з п. 66 рішення ЄСПЛ (Справа «Мироненко і Мартенко проти України, заява № 4785/02») безсторонність судді за усталеною практикою Суду для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Відповідно до об`єктивного критерію, визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. З огляду на те, що зовнішні прояви можуть мати певну важливість, ЄСПЛ у справі «De Cubber v. Belgium» зазначив, що «правосуддя має не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться». Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві («Wettstein v. Switzerland», «Castillo Algar v. Spain», «Білуха проти України»). Отже, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений. Так, достатнім для відводу є обґрунтоване припущення, що суддя у силу дії певних чинників не зможе виглядати в очах незацікавлених спостерігачів безстороннім та неупередженим.

Другим показником Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 №2006/23 визначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. При виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів. Поведінка судді в процесі засідання та за стінами суду має сприяти підтримці та зростанню довіри суспільства, представників юридичної професії та сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів. Суддя по можливості обмежує себе у здійсненні дій, що можуть стати приводом для позбавлення його права брати участь у судовому засіданні та виносити рішення у справах. Перед розглядом справи (про який відомо, що він відбудеться, або це тільки передбачається) суддя утримується від будь-яких коментарів, що могли б з огляду на розумну оцінку ситуації якимось чином вплинути на перебіг цієї справи чи поставити під сумнів справедливе ведення процесу. Суддя утримується від публічних та інших коментарів, оскільки це може перешкодити неупередженому розгляду справи стосовно певної особи чи питання.

Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, зокрема, у судді склалося реальне упереджене ставлення до якоїсь зі сторін або судді з його власних джерел стали відомі певні докази чи факти стосовно справи, яка розглядається.

У рішенні ЄСПЛ «Skrlj v. Croatia» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-який служитель Феміди, щодо якого є підстави сумніватися в неупередженості, повинен усунутися від розгляду справи.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року в справі №908/137/18 зроблено висновок, що наявність безсторонності для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого легітимного сумніву з цього приводу (рішення від 24.05.1989 у «Справі Гаусшильдта» (Hauschildt Case), заява №11/1987/134/188, §46). Згідно з об`єктивним критерієм Велика Палата Верховного Суду зазначила, що необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані. Отже, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Проте, заява судді-доповідача у даній справі про відвід від розгляду справи була задоволена Великою Палатою Верховного Суду, з тих підстав, щоб за суб`єктивним критерієм з боку стороннього спостерігача не виникали сумніви у неупередженості судді-доповідача під час вирішення справи.

Таким чином, сам факт недовіри особи може створити враження необ`єктивності та упередженості судді при розгляді справи, а відтак в майбутньому стане причиною недовіри до об`єктивності, справедливості, неупередженості та законності судового рішення у цій справі та сумніву щодо реалізації права особи на справедливий судовий розгляд.

Беручи до уваги, що право сторін на справедливий суд закріплений в нормах міжнародного права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вважаю, що наявні підстави для заявлення самовідводу, оскільки розгляд справи № 346/2190/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання матері може вплинути на право ОСОБА_3 отримувати аліменти на утримання дитини у розмірі, визначеному судом, а суддя Яремин М.П. та Хриптун Л.О. працюють в одному суді, що можерозглядатись як окрема та самостійна підстава для сумніву у безсторонності судді, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності заявлення суддею самовідводу, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Отже, з метою виключення у сторін будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, запобігання нарікань на необ`єктивність та неупередженість головуючого судді, а також звинувачень у заінтересованості результатів розгляду справи та для прискорення подальшого розгляду справи по суті, приходжу до висновку про заявлення та задоволення самовідводу на підставі п.5 ч.1 ст.36 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного та, керуючись ст. ст. 36, 40, 260, 261 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

заяву про самовідвід головуючого судді Яремин Марії Павлівни задовольнити.

Матеріали цивільної справи №346/2190/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері передати до канцелярії Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області для повторного розподілу відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Яремин М. П.