Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/8756/24
Провадження №2/711/244/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2025 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Буйновській А.П.,

за участю представника

Черкаської окружної

прокуратури прокурора Дячкової Л.В.,

представника Черкаської

міської ради за довіреністю Коломієць Т.В.,

представника відповідача

адвоката Аль-Атті І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом Черкаської окружної прокуратури в інтересах Черкаської міської ради (територіальної громади міста Черкаси) до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач Черкаська окружна прокуратура в інтересах Черкаської міської ради (територіальної громади міста Черкаси) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, зобов`язання вчинити певні дії. Свої позовні вимоги мотивує тим, що Черкаська міська рада є власником земель м. Черкаси на праві комунальної власності на підставі Закону України № 5245-17 від 06.09.2012 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».

Встановлено, що згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 19.02.2020 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на торгівельний павільйон, загальною площею 30 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер відомостей про речове право 35563134).

Підставою для реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості зазначено технічний паспорт № 16-17 від 17.02.2020 (виданий ТОВ «Гет Текнолоджі»), паспорт прив`язки тимчасової споруди № НОМЕР_1 від 16.11.2017, наказ про присвоєння та зміну нумерації будинків та споруд № 3161-а від 27.11.2019, виданий Департаментом архітектури та містобудування Черкаської міської ради.

Проте, державним реєстратором виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Цьопою Богданом Анатолійовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19.02.2020 № 51216141 про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на вказаний об`єкт.

Крім цього, за результатами опрацювання загальнодоступних даних Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (https://e-construction.gov.ua) встановлено, що відсутня інформація про наявність дозвільних документів на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Разом з тим, згідно листа виконавчого комітету Черкаської міської ради від 18.09.2024 № 13391/19809-01-11 містобудівні умови та обмеження на розташування об`єкту нерухомості по АДРЕСА_1 не надавалися, адреса не присвоювалася.

Таким чином, підставою для виникнення права власності на вищевказаний об`єкт та внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стали технічний паспорт, паспорт прив`язки тимчасової споруди, наказ про присвоєння та зміну нумерації будинків та споруд, який не видавався.

Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрованого права приватної власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості та фізичне зайняття ним земельної ділянки комунальної власності, не позбавляє територіальну громаду м. Черкаси права володіння спірним майном, проте, неправомірно створює їй перешкоди у його повноцінному використанні та розпорядженні, а отже, суперечить інтересам суспільства в цілому. Недотримання встановлених законодавством вимог до розміщення тимчасових споруд погіршує умови для життєдіяльності територіальної громади в цілому та кожного її члена окремо, може загрожувати протипожежній, санітарній та екологічній безпеці тощо, безпеці учасників дорожнього руху та відвідувачів таких споруд, негативно впливає на безпечні для життя і здоров`я умови перебування на території відповідного населеного пункту, створює ризики настання аварій, інших надзвичайних ситуацій. Відтак, дотримання встановленого законом порядку провадження підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці становить публічний (суспільний) інтерес її громади.

З огляду на викладене, подані для державної реєстрації права приватної власності на об`єкт нерухомості та внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності не можуть слугувати правовою підставою для набуття права власності на об`єкт нерухомого майна та підтверджувати відповідність заявлених прав поданим документам, а також державної реєстрації такого права, а тому, як на думку позивача, вбачається незаконне розміщення нежитлової будівлі та незаконність реєстрації права приватної власності.

На думку позивача (прокурора), державним реєстратором не були виконані вимоги законодавства, про що свідчить прийняте ним рішення про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі поданих документів. Тобто, державним реєстратором при внесенні запису до Державного реєстру речових прав та прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, порушено вимоги пунктів 2, 3 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункт 10-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Зазначено, що Черкаською міською радою рішення про передачу земельної ділянки в оренду ні до реєстрації права власності, ні після, - не приймалося, питання надання дозволу на розробку та затвердження документації із землеустрою на земельну ділянку не вирішувалося, вказана земельна ділянка не виділялась та не надавалась у користування.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно там наявний наказ Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 27.11.2019 № 3161-а «Про присвоєння та зміну нумерації будинків та споруд на території м. Черкаси», проте, відповідно до інформації виконавчого комітету Черкаської міської ради від 18.09.2024 № 13391/19809-01-11 наказ про присвоєння адреси об`єкту нерухомості не приймався.

Враховуючи, що ОСОБА_1 подано документи для реєстрації права власності на нерухоме майно, під яке не було виділено земельну ділянку, таке майно, як вважає позивач, не могло бути зареєстровано, оскільки повинно вважатися самочинним будівництвом.

Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом.

Враховуючи зазначені вимоги Закону, а також те, що ОСОБА_1 при реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, подано документи на підставі яких право приватної власності не підлягало реєстрації, то позивач розцінює як відсутність належних документів, а тому у нього не виникло право власності на нерухоме майно.

Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного.

Не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці. Оскільки, відповідно до вимог чинного законодавства, обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Як вказується у позовній заяві, спірна будівля є самочинним будівництвом, оскільки рішення про надання земельної ділянки для її розміщення Черкаською міською радою не приймалося, будь-яких дозвільних документів на її будівництво компетентні органи не видавали. Оскільки Черкаська міська рада, як власник земельної ділянки, не надавала згоди на визнання права власності ОСОБА_1 на самочинно збудований об`єкт, то задоволення позовних вимог щодо зобов`язання його знести, узгоджується із положеннями земельного та цивільного законодавства.

Крім того, у позовній заяві зазначено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Знесення самочинного будівництва можливе без попереднього рішення суду про зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову.

Позивач вказує, що документи на підтвердження реєстрації права власності, чи оренди за ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку відсутні. Також відсутні будь-які документи на підтвердження надання Черкаською міською радою дозволу щодо використання спірної земельної ділянки, будь-які угоди щодо такого використання не укладалися. Таким чином, як вважає позивач, законні правові підстави зайняття зазначеної земельної ділянки відсутні.

З огляду на принцип слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована, а також фактичні обставини створення об`єкту нерухомості на АДРЕСА_1 , позивач вважає, що правовий режим зазначеного об`єкта будівництва як самочинного, не створює підстав для виникнення прав на земельну ділянку.

Позивач вказує, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю. На думку позивача, спосіб захисту ним обрано вірно.

Звернення прокурора з цим позовом лежить у площині здійснення контролю за використанням земель комунальної власності та відновлення майнового інтересу територіальної громади, а отже й держави у питанні отримання максимального ефекту від використання земельної ділянки комунальної власності, зайнятої самовільно збудованим об`єктом нерухомості, державної реєстрації права власності на нього за ОСОБА_1 (яка сама по собі, за відсутності визначених законом підстав, не свідчить про виникнення права власності на об`єкт нерухомого майна).

Легітимною метою цього позову є контроль за користуванням земельною ділянкою, що належить територіальній громаді м. Черкаси. Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрованого права приватної власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості та фізичне зайняття ним земельної ділянки комунальної власності, не позбавляє територіальну громаду м. Черкаси права володіння спірним майном, проте, неправомірно створює їй перешкоди у його повноцінному використанні та розпорядженні, а отже, суперечить інтересам суспільства в цілому.

Об`єктивна констатація недобросовісності ОСОБА_1 , як вказує позивач, виключає наявність критерію непропорційності втручання у право на володіння майном, відсутності справедливого балансу між інтересами суспільства й приватними інтересами відповідача у фактичному володінні спірною земельною ділянкою.

На думку позивача (прокурора), приватні інтереси ОСОБА_1 у володінні самовільно збудованим майном торгівельним павільйоном (нежитлова будівля) по АДРЕСА_1 не перевершують загальні інтереси територіальної громади м. Черкаси у контролі за комунальним майном. Відповідач не понесе надмірний тягар у зв`язку зі знесенням тимчасової споруди.

Негаторний позов подається у випадках, коли власник або титульний володілець (в тому числі орендар) має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є його спрямованість на захист права від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння майном, а саме у разі протиправного вчинення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Позивач вважає, що строки позовної давності ним не порушені.

Таким чином, позивач просить суд, - усунути перешкоди державі в особі територіальної громади міста Черкаси в особі Черкаської міської ради () у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної власності, шляхом скасування державної реєстрації речового права на самочинно збудоване нерухоме майно торгівельний павільйон, загальною площею 30 кв.м по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер відомостей про речове право 35563134) за ОСОБА_1 ; усунути перешкоди територіальній громаді міста Черкаси в особі Черкаської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести самочинно збудоване нерухоме майно торгівельний павільйон, загальною площею 30 кв.м, який знаходиться на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер відомостей про речове право 35563134). Стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідачем ОСОБА_1 через представника адвоката Сененко К.В. подано відзив на позов, який прийнятий судом. Зазначено, що 27.12.2007 між ПП Сіденком С.А. в особі брокера, біржове місце № 7, який діє згідно протоколу № 13 від 01.01.2004, наказу № 65/К від 01.04.2004, договору доручення № 8591 від 27.12.2007, надалі представник продавця, якому доручив діяти в своїх інтересах: Приватна фірма «СВС» в особі Чудакова С.О., що діє на підставі статуту, акт прийому-передачі. Договір дарування від 11.04.97, викопійовка з плану міста акт прийому в експлуатацію від 21.07.1997, договору оренди земельної ділянки від 24.07.2003, викопійовки із плану, з одного боку та ФОП ОСОБА_1 , згідно із протоколом біржових торгів № 9479 від 27.12.2007, зареєстрований під № 9604 від 27.12.2007, уклали угоду про наступне: пунктом 1 договору визначено, що продавець продав і зобов`язується передати у власність майно: кіоск 8.25 кв.м (інв. № 328), який розташований на земельній ділянці (договір оренди земельної ділянки від 24.07.03) об`єкт, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а покупець купив і зобов`язується прийняти зазначений об`єкт, сплатити за нього грошову суму відповідно до умов, що визначені в угоді, та провести всю необхідну перереєстрацію на право володіння, у відповідних установах за територіальною приналежністю. Відповідно до пункту 1.1 договору вартість майна становить 10000 грн 00коп.

Приватна фірма «СВС» повідомила ЧМР про те, що вони не заперечують проти вилучення земельної ділянки, площею 8,25 кв.м за адресою: по АДРЕСА_2 , на користь ПП ОСОБА_1 під розташування торгового кіоску. Відповідач вважає, що оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, то ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення кіоску, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Також зазначено, що відповідно до довідки, виданої в.о. начальника Державного агентства земельних ресурсів України ГУЗР у Черкаській області Коверським А.М. № 3138-25-2 від 04.08.2008, - земельна ділянка по АДРЕСА_2 , площею 8,25 кв.м відноситься до земель комерційного використання. Землі комерційного призначення - це ділянки, призначені для ведення підприємницької діяльності. Також звертає увагу, що відповідно до відповіді Управління містобудування та архітектури виконкому Черкаської міської ради № 4241/14 від 25.07.2008, відсутні обмеження та обтяження землекористування на земельну ділянку, площею 8,25 кв.м, яка розташована по АДРЕСА_2 , управління містобудування та архітектури вважало за можливе надати ОСОБА_1 вищевказану земельну ділянку у користування на умовах оренди. Крім того, згідно із листом Управління планування та архітектури департаменту архітектури та містобудування ЧМР від 04.08.2017, управління повідомило ФОП ОСОБА_1 , що не заперечує щодо можливості розміщення торгівельного павільйону з продажу продовольчих та непродовольчих товарів по АДРЕСА_3 , площею до 24 кв.м.

16.11.2017 Управління планування та архітектури департаменту архітектури та містобудування ЧМР видало ФОП ОСОБА_1 паспорт прив`язки тимчасової споруди торгівельного павільйону по АДРЕСА_3 , площею до 24 кв.м. Крім того, як зазначено, 05.11.2017 голова комітету самоорганізації населення мікрорайону «Соборний» ОСОБА_2 повідомив ФОП ОСОБА_1 , що не заперечують проти розміщення суспільно необхідного об`єкту по наданню послуг громадянам, а саме, торгового павільйону АДРЕСА_4 . В подальшому, за зверненням ОСОБА_1 було виготовлено ТОВ «Гет Текнолоджі» технічний паспорт на нежитлову будівлю торгівельний павільйон за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 17.02.2020.

Із даного технічного паспорта, як вказує відповідач, можливо встановити, що за адресою: АДРЕСА_1 , розташований торгівельний павільйон, нежитлова будівля, фундамент з/б блоки, стіни мет.проф, покрівля металопрофіль, перекриття мет. форми, підлога бетон, висота 3,10 м, площа основи 30.0 кв.м об`єм 93,0 куб.м.

Також у відзиві зазначено, що 19.02.2020 державним реєстратором Цьопою Б.А. зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на торгівельний павільйон, за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 30,0 кв.м. Підставою для державної реєстрації були: технічний паспорт, серії та номер: 16-17 виданий 17.02.2020, наказ про присвоєння та зміну нумерації будинків та споруд, серія та номер: 3161-а, виданий 27.11.2019, видавник Департамент архітектури та містобудування, паспорт прив`язки тимчасової споруди, серія та номер: 736, виданий 16.11.2017, видавник Департамент архітектури та містобудування.

Відповідач вказує, що державний реєстратор здійснив оформлення права власності на нерухоме майно в порядку, передбаченому законодавством України, не порушуючи встановлену процедуру, оскільки на момент проведення реєстраційних дій щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірне нерухоме майно, були відсутні підстави, для відмови у проведенні державної реєстрації.

А тому вважає, що вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , задоволенню не підлягають.

Крім того, відповідач вказує, що 05.08.2008 ОСОБА_1 звертався до Черкаської міської ради із заявою, за якою просив ЧМР надати йому земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , в оренду на 10 років. Також, 17.07.2017 та 29.07.2017 ОСОБА_1 до Центру надання адміністративних послуг департаменту управління справами Черкаської міської ради звертався із заявами про укладення договору пайової участі в утриманні об`єкту (об`єктів) благоустрою міста за адресою: АДРЕСА_2 . Договір підписаний ФОП ОСОБА_1 та міським головою Бондаренком А.В. Також, 17.10.2017 між ФОП ОСОБА_1 та Черкаською міською радою було укладено договір щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою № 985. Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, замовник зобов`язується оплати пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою: по АДРЕСА_3 , площею 56 кв.м, на території якого розташовано торговий павільйон № НОМЕР_2 , площею 24 кв.м. Строк дії договору 5 років до 17.10.2022.

Також відповідач у відзиві вказує, що 21.03.2016 ним було подано через Центр надання адміністративних послуг департаменту управління справами Черкаської міської ради заяву про надання дозволів на розроблення документацій із землеустрою.

За наслідками розгляду заяви відповідача, на другій сесії Черкаської міської ради було прийнято рішення від 13.05.2016№ 2-622 «Про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок є висновки управління та планування архітектури, стаття 124, 134 Земельного Кодексу України, відповідно до якої передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 Земельного Кодексу України, серед яких відсутній випадок передачі земельних ділянок вільних від капітальної забудови, відповідно до розпорядження голови Черкаської обласної державної адміністрації від 28.04.2016 № 195.

Крім того, зазначає про те, що відповідно до постанови Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.11.2016 у адміністративній справі № 712/8359/16-а за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання протиправним та скасування рішень міської ради, визнання права на оренду землі, суд визнав протиправним та скасував рішення Черкаської міської ради від 13.05.2016 за №2-622, 2-623 від 13.05.2016 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Отже, як вважає відповідач, вказане підтверджує, що він неодноразово звертався до Черкаської міської ради із заявами з метою укладення договору оренди земельної ділянки, намагався отримати дозволи на розроблення документації із землеустрою, а у зв`язку із відмовою Черкаської міської ради звертався до суду за захистом своїх прав щодо спірної ділянки.

Тобто, як на думку відповідача, Черкаська міська рада знала про те, що на спірній ділянці розташований кіоск, а отже, знала про цільове використання зазначеної ділянки з 13.05.2016 та не уклала договору оренди земельної ділянки, як і не заявила про протиправне користування та розпорядження нею.

Відповідач у відзиві вказує, що до цих пір він сплачує орендну плату на землю, що підтверджується податковою декларацією з плати за землю (земельний податок та/ або орендна плата за земельні ділянки державної або комунальної власності) та довідками з Департаменту фінансової політики Черкаської міської ради.

На думку відповідача, оскільки Черкаська міська рада регулярно отримувала кошти за оренду спірної ділянки, при цьому, не заявляла про будь-які порушення стосовно неї, ОСОБА_1 правомірно розраховував на добросовісність та розумність у відносинах з Черкаською міською радою та не мав підстав сумніватися у правовому стані своєї земельної ділянки. Звертає увагу на те, що припис про усунення порушень йому не видавався, ніяких звернень зі сторони Черкаської міської ради стосовно усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою до нього не надходило.

Відповідач вважає позовні вимоги Черкаської окружної прокуратури, що діє в інтересах держави в особі Черкаської міської ради, протиправними та незаконними.

Також, відповідач вважає, що позивачем порушені строки позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки Черкаській міській раді ще 13.05.2016 стало відомо про порушення її прав. Вважає, що прокурор не довів того факту, що він не міг дізнатись про порушення права власності Черкаської міської ради на спірну земельну ділянку у межах позовної давності.

Відповідач вказує у відзиві про те, що спір у цій справі виник в межах спору про право користування земельною ділянкою, у якому територіальна громада міста Черкаси є учасником зобов`язальних відносин та стороною спору. Відповідно, наявність зобов`язальних відносин унеможливлює пред`явлення негаторного позову.

Отже, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Таким чином, відповідач просить суд, застосувати строки позовної давності; відмовити у задоволенні позову повністю; судові витрати залишити за позивачем.

Черкаською міською радою через представника подано відповідь на відзив, яка прийнята судом. Просить позовні вимоги задовольнити. Зазначено, що позивач є власником земельної ділянки, на якій розташований спірний об`єкт відповідача, на який за відповідачем було зареєстровано право власності як на об`єкт нерухомого майна. Підставою для виникнення права власності для відповідача на торгівельний павільйон та внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стали технічний паспорт, наказ про присвоєння та зміну нумерації будинків та споруд, а також паспорт прив`язки тимчасової споруди. Такі документи не є достатніми для реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно.

Вказано у відповіді на те, що згідно з відповіддю департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 22.10.2024 №15536/25939-01-11 встановлено, що вказаним департаментом, наказ від 27.11.2019 №3161-а щодо присвоєння адреси спірному об`єкту за вказаною адресою не видавався. Натомість, наказ від 27.11.2019 №3161-а видавався департаментом архітектури та містобудування Черкаської міської ради, однак щодо присвоєння адреси за іншою адресою. Таким чином, при державній реєстрації права власності на спірний об`єкт був відсутній документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, тобто у відповідача не виникло право власності на нерухоме майно.

Зазначено, що управління планування та архітектури департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради листом від 04.08.2017 повідомило відповідача, що не заперечує можливість розміщення торгівельного павільйону з продажу продовольчих та непродовольчих товарів (тимчасової споруди) по АДРЕСА_3 , площею до 24 кв.м. До того ж, зазначено, що встановлення тимчасових споруд здійснюється на підставі та відповідно до паспорту прив`язки тимчасової споруди, відхилення від паспорту прив`язки тимчасової споруди не допускається. Паспорт прив`язки тимчасової споруди торгівельного павільйону з продажу продовольчих та непродовольчих товарів, загальною площею 24 кв.м, по АДРЕСА_3 оформлено 16.11.2017 управлінням планування та архітектури департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради та був дійсний до 17.10.2022.

Вважає, що всупереч приписів та вимог чинного законодавства, Товариством з обмеженою відповідальністю «Гет Текнолоджі» 17.02.2020 виготовлено технічний паспорт на тимчасову споруду, яка не являється нежитловою будівлею вже площею 30 кв.м, а державним реєстратором виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Цьопою Б.А. зареєстровано право власності на вказану споруду, площею 30 кв.м, як на об`єкт нерухомого майна, без наявності відповідних правовстановлюючих документів (документу, що свідчать про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та документу, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси). Отже, як на думку представника міської ради, внаслідок дій державного реєстратора виконавчого комітету Мошнівської сільської ради Черкаського району Черкаської області Цьопи Б.А. відповідач всупереч вимог чинного законодавства набув право власності на тимчасову споруду, як на об`єкт нерухомого майна.

Зазначено, що за інформацією департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради від 22.10.2024 №15539/25941-01-11, від 22.10.2024 № 15536/25939-01-11 земельна ділянка по АДРЕСА_1 , на якій розташований спірний об`єкт, у користування ОСОБА_1 не передавалася. Вказане підтверджується і листом виконавчого комітету від 18.09.2024 №13391/1980901-11.

Вважає, що відповідачем не надано документів на підтвердження реєстрації права власності, чи оренди на вказану земельну ділянку. Таким чином, вважає, що законні правові підстави зайняття зазначеної земельної ділянки відсутні. Договір щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою від 17.10.2017 №985, на який посилається відповідач, не є правовстановлюючим документом на земельну ділянку. Пунктом 1.1 вказаного договору на відповідача покладено лише обов`язок оплатити пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою по АДРЕСА_3 , площею 56 кв.м (об`єкт благоустрою), на території якого розташовано торговий павільйон №1, площею 24 кв.м (тимчасова споруда), а виконавець зобов`язується забезпечити належне утримання прилеглої до зазначеної споруди території. Відповідачем не доведено і матеріали справи не підтверджують наявності у спірного об`єкту статусу нерухомого майна до моменту державної реєстрації, відповідачеві не надавалися ні містобудівні умови та обмеження (будівельного паспорту), ні дозвільні документи на здійснення будівництва, ні земельної ділянки під забудову. Спірний об`єкт збудований за відсутності дозвільних документів, земельна ділянка для його будівництва не виділялась, він має статус самочинного будівництва, а тому підлягає знесенню.

Зазначено, що з поданих державному реєстратору документів, жоден не надавав права на проведення державної реєстрації прав і реєстратором не було перевірено відповідність заявлених прав в порядку, передбаченому ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, за відповідачем було зареєстровано право власності на майно як об`єкт нерухомості, в той час як це майно не має ознак нерухомості, а є по своїй суті тимчасовою спорудою, а тому проведення такої реєстрації суперечить вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Предметом договору був не об`єкт нерухомості, а тимчасова споруда, речові права на яку не підлягають державній реєстрації в силу законодавчих приписів.

Представник відповідача у відзиві зазначає про наявність зобов`язальних відносин між Черкаською міською радою та ОСОБА_1 , що унеможливлює пред`явлення негаторного позову. Однак, представник міської ради вважає, що відповідачем не вказано, на підставі чого він дійшов до таких висновків та, про які зобов`язальні відносини йде мова.

Звернення із вимогою про зобов`язання знести самовільно побудовану споруду, переслідує легітимну мету, оскільки така споруда була збудована за відсутності дозвільної документації на земельній ділянці, яка не була відведена для здійснення цієї мети, що порушує права землевласника, територіальної громади м. Черкаси.

Вважає, що в даній справі прокуратурою обрано належний спосіб захисту, оскільки земельна ділянка, на якій розміщено спірний об`єкт із володіння територіальної громади не вибувала, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію права оренди відповідача на вказану земельну ділянку. Порушення інтересів держави в особі територіальної громади полягає в фактичному її зайнятті відповідачем та її обтяження наявністю запису про нерухоме майно, розміщене на ній, що створює перешкоди позивачу ефективно користуватися та розпоряджатись належною земельною ділянкою в інтересах територіальної громади. Таким чином, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідачем заперечення на відповідь на відзив подані не були.

Ухвалою суду від 14.11.2024 прийнято, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 15.01.2025, з врахуванням ухвали суду від 14.02.2025 про виправлення описки, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

В судовому засіданні прокурор Черкаської окружної прокуратури Дячкова Л.В. підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити, посилаючись на доводи позовної заяви та наявні докази. Просила стягнути з відповідача судовий збір. Також, зазначила, що доводи, які викладені стороною відповідача у відзиві, є безпідставними.

В судове засідання представник Черкаської міської ради за довіреністю Коломієць Т.В. не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. 31.03.2025 подано заяву про розгляд справи за її відсутності.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явився, будучи неодноразово належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, про що свідчать досліджені матеріали справи. Про поважність причин неявки не повідомив. Неявка відповідача в судові засідання судом була визнана як така, що відбулася без поважних причин.

В судові засідання не з`явився представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Сененко К.В., яка 17.02.2025 подала до суду заяву про припинення повноважень за договором про надання правничої допомоги ОСОБА_1 і ця заява прийнята судом.

17.02.2025 до суду адвокатом Тесля О.М. подано ряд заяв із підтвердженням повноважень щодо представництва відповідача, зокрема, ордер серія СА №1113140 від 17.02.2025, який виданий на підставі договору про надання правничої допомоги №03/25 від 17.02.2025. В жодні судові засідання представник не з`являлась. При цьому, 04.03.2025 представником подано заяву про розірвання договору про надання правничої допомоги від 17.02.2025. Ця заява прийнята судом.

04.03.2025 адвокатом Миненко О.В. подано ряд заяв із підтвердженням повноважень щодо представництва відповідача, зокрема, договір про надання правничої допомоги №03/25 від 20.01.2025, ордер від 27.02.2025, який виданий на підставі вказаного договору. Між тим, в жодне із судових засідань представник не з`являлась. Крім того, 31.03.2025 представником подано заяву про припинення повноважень, яка прийнята судом.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Аль-Атті І.В., яка діє на підставі ордеру серія СА №1116429 від 19.03.2025, що виданий на підставі договору про надання правничої допомогу №14 від 19.03.2025, просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на доводи відзиву та надані стороною відповідача докази.

Заслухавши пояснення прокурора, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 06.11.2024 № 402584180 (щодо об`єкту) реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, тип об`єкта: торгівельний павільйон, загальна площа 30 кв.м; адреса: АДРЕСА_1 ; нежитлова будівля, А-І, дата, час державної реєстрації: 19.02.2020, 14:20:26, підстава: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 35563134 від 19.02.2020, Цьопа Богдан Анатолійович, виконавчий комітет Мошнівської сільської ради Черкаського району, Черкаської області; документи, подані для державної реєстрації: технічний паспорт, серія та номер 16-17, виданий 17.02.2020, видавник ТОВ «Гет Текнолоджі», наказ про присвоєння та зміну нумерації будинків та споруд, серія та номер 3161-а, виданий 27.11.2019, видавник: Департамент архітектури та містобудування, паспорт прив`язки тимчасової споруди, серія та номер 736, виданий 16.11.2017, видавник Департамент архітектури та містобудування, розмір частки 1; власник ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_3 , країна громадянства: Україна; номер запису про право власності: 32420756; відомості внесено до Реєстру: 19.02.2020.

Вказана інформація наявна і у витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.02.2020 №200929258, який сформований ОСОБА_3 , виконавчий комітет Мошнівської сільської ради Черкаського району, Черкаська область; підстава формування витягу: заява з реєстраційним номером заяви 38544990 від 19.02.2020 14:20:26, заявник ОСОБА_1 .

Крім того, ОСОБА_1 особисто 19.02.2020 звернувся із заявою (реєстраційний номер заяви 38544990 від 19.02.2020 14:20:26) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, тип права власності: право власності; форма: приватна; щодо торгівельного павільйону, як зазначено за адресою: АДРЕСА_1 .

Також судом досліджені документи, які були надані державному реєстратору: технічний паспорт, який виготовлений 17.02.2020 Товариством з обмеженою відповідальністю «Гет Текнолоджі» на нежитлову будівлю торгівельний павільйон, що по АДРЕСА_1 , замовник ОСОБА_1 разом із схематичним планом земельної ділянки, площею 30 кв.м, планом нежитлової будівлі літ. А, площею 30 кв.м, експлікацією торгова зала, загальною площею 30 кв.м, характеристикою будівель і споруд А-І нежитлова будівля, з/б блоки, мет.проф, металопрофіль, бетон, площа 30 кв.м; паспорт прив`язки тимчасової споруди торгівельний павільйон з продажу продовольчих та непродовольчих товарів, загальною площею 24 кв.м, по АДРЕСА_3 , замовник ФОП ОСОБА_1 , реєстраційний номер 736, який виданий управлінням планування та архітектури Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради на підставі висновку УПА від 04.08.2017 №45550-ТСІ, паспорт дійсний до 17.10.2022, дата оформлення 16.11.2017; інформація про продовження паспорту прив`язки відсутня; наказ від 27.11.2019 про присвоєння та зміну нумерації будинків та споруд на території м. Черкаси, видавник: Департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради.

При цьому, суд звертає увагу на те, що у наказі від 27.11.2019 №3161-а надано адресу торгівельному павільйону, орієнтовною площею 24 кв.м, що в АДРЕСА_1 , а не павільйону, площею 30 кв.м, на який за ОСОБА_1 зареєстровано право власності.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №51216141 від 19.02.2020, державний реєстратор прав на нерухоме майно ОСОБА_3 вирішив провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на торгівельний павільйон, що розташований: АДРЕСА_1 за суб`єктом ОСОБА_1 і відкрив розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна.

За даними листа виконавчого комітету Черкаської міської ради від 18.09.2024 №13391/19809-01-11, Черкаською міською радою рішення щодо надання ОСОБА_1 земельної ділянки по АДРЕСА_1 у користування не приймалось. Рішенням Черкаської міської ради від 13.05.2016 №2-622 гр. ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, серед яких, відмовлено в оформленні земельної ділянки орієнтовною площею 0,0015га по АДРЕСА_3 . Крім того, зазначено, що по АДРЕСА_1 оформлено паспорт прив`язки на розміщення тимчасової споруди ФОП ОСОБА_1 від 16.11.2017 №736, термін дії паспорту прив`язки сплив 17.10.2022, проте, фактичне місце розміщення ТС не відповідає схемі розміщення вказаній у паспорті прив`язки.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 18.11.2016 у адміністративній справі № 712/8359/16-а за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визнання протиправним та скасування рішень міської ради, визнання права на оренду землі, - суд визнав протиправним та скасував рішення Черкаської міської ради від 13.05.2016 за №2-622, 2-623 від 13.05.2016 «Про відмову гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою».

Слід зазначити, що на час розгляду даної цивільної справи рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення документації із землеустрою не приймалось.

За даними листа Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради №15539/25941-01-11 від 22.10.2024, земельна ділянка по АДРЕСА_1 , на якій розташований об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, в користування гр. ОСОБА_1 не передавалася.

За даними листа Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради №15536/25939-01-11 від 22.10.2024, земельна ділянка по АДРЕСА_1 , на якій розташований об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, в користування гр. ОСОБА_1 не передавалася. Містобудівні умови і обмеження та паспорт прив`язки на розміщення нежитлової будівлі, за цією адресою, площею 30 кв.м не надавалися і адреса не присвоювалася.

Під час розгляду справи, судом досліджені докази, які надані відповідачем в обґрунтування своїх заперечень проти позову. Зокрема, договір оренди земельної ділянки від 24.07.2003, що був укладений між Черкаською міською радою та ПФ «СВС» в особі директора Халявка Г.А., за яким останній приймає в оренду терміном на 5 років земельну ділянку, площею 8,25 кв.м, що по АДРЕСА_2 земель комерційного використання Черкаської міської ради. За п.2.2 договору, земельна ділянка передається в оренду, без права передачі її в суборенду, терміном на 5 років з дати прийняття рішення.

При цьому, до суду відповідачем не було надано доказів про те, що він отримав право оренди тією земельною ділянкою, що вказана у цьому договорі; що саме земельна ділянка, площею 8,25 кв.м є тією ж земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, площею 30 кв.м і, об`єкт розташований саме за однією і тією ж адресою ( АДРЕСА_2 , чи/та 5/1), незважаючи на доводи відзиву на позов. Крім того, в доповнення до цього, відповідачем не доведено й обставин того, що термін оренди земельної ділянки, площею 8,25 кв.м за договором від 24.07.2003 (встановлений на 5 років) був у подальшому продовжений. Даних про те, що до ОСОБА_1 перейшло (чи набув) право користування земельною ділянкою, що по АДРЕСА_1 , під час розгляду справи не встановлено.

Також, під час розгляду справи не встановлено доказів про те, що ОСОБА_1 придбав у власність майно кіоск, площею 8,25 кв.м, незважаючи на його твердження, які викладені ним у відзиві на позов. Відповідно, безпідставними є посилання ОСОБА_1 на: дані листа управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Черкаської міської ради від 25.07.2008 про відсутність обмежень та обтяжень землекористування на земельну ділянку, площею 8,25 кв.м та можливість надання цієї земельної ділянки у користування на умовах оренди; дані листа від 09.08.2008 про те, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 , площею 8 кв.м обліковується за ПФ «СВС», оскільки жодними належними доказами не підтверджено, що земельна ділянка, площею 8 кв.м, земельна ділянка, площею 8,25 кв.м та земельна ділянка, площею 30 кв.м є ідентичними як по розміру площі, так і за адресою розташування: АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 . Так, за дослідженими доказами, які надані позивачем, земельна ділянка, що за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розміщений об`єкт, площею 30 кв.м, - ОСОБА_1 у користування не передавалась, нежитловій будівлі адреса не присвоювалася і містобудівні умови і обмеження та паспорт прив`язки на її розміщення не надавалися. Більш того, фактичне місце розташування тимчасової споруди, яка зазначена у паспорті прив`язки від 16.11.2017 №736 не відповідає схемі розміщення, вказаній у паспорті прив`язки.

Крім того, суд вважає, що наданий відповідачем разом із відзивом лист ПФ «СВС» (без відповідних реквізитів, дати складання, номеру тощо), адресованого Черкаській міській раді про те, що фірма не заперечує проти вилучення із землекористування фірми земельної ділянки, площею 8,25 кв.м ( АДРЕСА_2 ) на користь ПП ОСОБА_1 під розташування торгового кіоску, - жодним чином не підтверджує факту переходу права користування цієї земельної ділянки до гр. ОСОБА_1 у порядку та спосіб, що визначені цивільним і земельним законодавством.

Також, судом досліджений проект тимчасової споруди на розміщення торгівельного павільйону з продажу продовольчих та непродовольчих товарів по АДРЕСА_3 , що наданий відповідачем із паспортом прив`язки тимчасової споруди №736 від 16.11.2017. При цьому, суд звертає увагу, що у проекті передбачена площа павільйону вже 24 кв.м. У пояснювальній записці до проекту зазначено, що це стаціонарна тимчасова споруда, яка має закрите приміщення для тимчасового перебування людей, виконується з полегшених конструкцій та встановлюється без влаштування фундаментів.

Отже, доказів відповідності об`єкту, площею 30 кв.м іншому об`єкту, площею 24 кв.м саме за адресою: АДРЕСА_1 , немає.

Крім того, сам по собі факт наявності договору №985 від 17.10.2017, що укладений між ФОП ОСОБА_1 та Черкаською міською радою щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою по АДРЕСА_3 , площею 56 кв.м, на території якого розташований торговий павільйон № НОМЕР_2 , площею 24 кв.м, - не свідчить про наявність у гр. ОСОБА_1 права користування земельною ділянкою, що по АДРЕСА_1 , на якій розташований об`єкт - торгівельний павільйон, площею 30 кв.м. Також, й не підтверджено обставин того, що ФОП ОСОБА_1 дійсно є власником тимчасової споруди, площею 24 кв.м, як вказано у цьому договорі.

Під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження доводи відповідача про те, що він сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою, на якій розміщений торгівельний павільйон, площею 30 кв.м, що по АДРЕСА_1 .

Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно зі статтею 13 Конституції України, статтею 1 Земельного Кодексу України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією (стаття 14 Конституції України).

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Незаконне та безоплатне використання землі ослаблює економічні основи органів місцевого самоврядування, що потребує прокурорського реагування у межах наданої Конституцією України компетенції.

Згідно з частинами 1, 2 статті 331 Цивільного Кодексу України особа може набути право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) нею. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. При цьому, згідно з пунктом 2 частини 3 статті 10 Закону державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно з пунктом 4 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 41 Порядку, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подається: документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ДБН В.2.2-23:2009, малі архітектурні форми - павільйони, кіоски, торговельні намети, рундуки тощо переважно збірно-розбірної конструкції, які застосовуються поряд із засобами благоустрою, включаючи невеликі споруди для відпочинку людей/покупців (лави, можливо тіньові навіси або перголи), урни для сміття, а також різноманітні елементи декоративно-прикладного мистецтва (наприклад, скульптури, декоративні басейни, фонтани тощо).

Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії.

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011. Відповідно до пункту 3 зазначеної постанови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Згідно із пунктом 4 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Згідно з пунктом 10-1 Порядку, державним реєстратором, під час формування та реєстрації заяви щодо державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, утворений у результаті нового будівництва чи реконструкції, на об`єкт незавершеного будівництва автоматично за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у режимі реального часу отримуються відомості Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - Єдиний реєстр документів) про документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, або у разі проведення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва - про документ, що відповідно до вимог законодавства дає право на проведення будівельних робіт.

На думку суду, зазначені вимоги не були виконані державним реєстратором, про що свідчить прийняте ним рішення про державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_1 на нежитлову будівлю торгівельний павільйон, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на підставі поданих документів (заява, технічний паспорт, наказ, паспорт прив`язки).

Таким чином, державним реєстратором при внесенні запису до Державного реєстру речових прав та прийнятті рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, було порушено вимоги пунктів 2, 3 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та пункт 10-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з абзацом 2 пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор обов`язково використовує відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством, у тому числі відомості з Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру документів.

Надання адреси об`єктам у місті Черкаси відноситься до повноважень міської ради, відповідно до положень статті 40 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Під час розгляду справи встановлено, що Черкаською міською радою рішення про передачу земельної ділянки в оренду ні до реєстрації права власності, ні після, - не приймалося, питання надання дозволу на розробку та затвердження документації із землеустрою на земельну ділянку не вирішувалося, вказана земельна ділянка не виділялась та не надавалась у користування, зокрема і ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 41 «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затверджених постановою КМУ від 25.12.2015 №1127 (в редакції від 23.07.2019, чинній на момент державної реєстрації за відповідачем права власності), для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подається: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власностіна новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5)договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).

Відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державному реєстратору замовником надавався наказ від 27.11.2019 про присвоєння об`єкту адреси, але достеменно встановлено під час розгляду справи, що за інформацією цього наказу від 27.11.2019, насправді адреса надавалася не об`єкту торгівельному павільйону, площею 30кв.м, а торгівельному павільйону, площею 24 кв. м, що по АДРЕСА_1 . Крім того, замовником державному реєстратору не були надані документи щодо прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Між тим, на такі невідповідності, державний реєстратор уваги не звернув.

Враховуючи викладені обставини, суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_1 подані документи для реєстрації права власності на майно торгівельний павільйон, площею 30 кв.м, під яке не було виділено земельну ділянку, за відсутності правовстановлюючих документів на це майно, як на нерухоме і, відповідно, таке майно не могло бути зареєстроване, а тому повинно вважатися самочинним будівництвом. Крім того, за даними паспорту прив`язки, що був також наданий державному реєстратору, в ньому зазначено про тимчасову споруду торгівельний павільйон, площею 24 кв.м, що розташований за іншою адресою, тобто відмінною від тієї, за якою державним реєстратором проведена реєстраційна дія і прийняте рішення від 19.02.2020.

Згідно із статтею 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими не обумовленими в них виправленнями, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформлені з порушенням вимог законодавства.

Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи зазначені норми законодавства, а також те, що ОСОБА_1 при реєстрації права власності на об`єкт нерухомості, подані документи, на підставі яких право приватної власності не підлягало реєстрації, то це, як на думку суду, свідчить про відсутність належних документів, а тому у нього не виникло право власності на нерухоме майно торгівельний павільйон, площею 30 кв.м, яке фактично таким не є.

Відповідно до статті 12 Земельного Кодексу України, розпорядження землями територіальних громад, надання їх у власність або користування належить до виключної компетенції міської ради.

Згідно з частинами 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Отже, встановлено, що Черкаська міська рада є власником земельної ділянки, на якій розташований вказаний спірний об`єкт. При цьому, відбулася зміна обсягу правомочностей Черкаської міської ради, зокрема, - щодо розпорядження належної їй земельною ділянкою під нерухомим майном.

Згідно з частиною 1 статті 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно з наведеним у статті 181 ЦК України визначенням до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення; рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Отже, на відміну від рухомих речей, нерухомість має безпосередній та нерозривний правовий зв`язок із земельною ділянкою, на якій вона розташована. У силу особливого правового статусу нерухомого майна чинне земельне законодавство передбачає і особливий пріоритетний порядок набуття законним власником нерухомості речового права на земельну ділянку, зокрема, автоматичний перехід речового права на землю (стаття 120 ЗК України), отримання земельної ділянки у власність поза конкурсом (частина 2 статті 134 ЗК України) тощо.

У той же час такий порядок відсутній щодо власників рухомого майна, які можуть набути прав на земельну ділянку на загальних підставах у порядку, встановленому чинним законодавством.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина 1 статті 373 Цивільного Кодексу України).

Елементом особливої правової охорони землі є норма частини другої статті 14 Конституції про те, що право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону; право власності на землю гарантується Конституцією України (частина 2 статті 373 Цивільного Кодексу України).

Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення (частина 4 статті 373 Цивільного Кодексу України).

Цільове призначення земель України покладено законодавцем в основу розмежування правових режимів окремих категорій земель (розділ ІІ «Землі України» Земельного Кодексу України), при цьому такі режими характеризуються високим рівнем імперативності, відносно свободи розсуду власника щодо використання ним своєї земельної ділянки.

Так само є нормативно регламентованим право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина 3 статті 375 Цивільного Кодексу України).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина 5 стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами Цивільного Кодексу України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Відповідно до змісту частини 4 статті 375 Цивільного Кодексу України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 Цивільного Кодексу України.

Відповідно до частин 1 4 статті 376 Цивільного Кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Вказаною нормою імперативно визначено, що: самочинним будівництвом вважаються житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони, зокрема, збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього; якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок.

При цьому, відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, формулювання положень статті 376 Цивільного Кодексу України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

Тобто реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті. Не допускається набуття права власності на споруджені об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або такого іншого речового права на земельну ділянку, що передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на відповідній ділянці.

Якщо нерухоме майно є самочинним будівництвом, реєстрація права власності на самочинно побудоване нерухоме майно у будь який інший спосіб, окрім визначеного статтею 376 Цивільного Кодексу України (тобто на підставі судового рішення про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно за особою, яка його побудувала, або за власником земельної ділянки), є такою, що не відповідає вимогам цієї статті.

Можливість настання інших правових наслідків, ніж передбачені статтею 376 Цивільного Кодексу України, як у випадку самочинного будівництва, здійсненого власником земельної ділянки, так і у випадку самочинного будівництва, здійсненого іншою особою на чужій земельній ділянці, виключається (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22).

Частиною 1 статті 319 Цивільного Кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 Цивільного Кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із приписами статті 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Верховний Суд у постанові від 02.06.2022 у справі № 910/14524/19 виснував, що особа, яка використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт.

Оскільки відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Належними вимогами, які може заявити особа власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22).

З огляду на викладене, суд вважає, що спірна будівля є самочинним будівництвом, оскільки рішення про надання земельної ділянки для її розміщення Черкаською міською радою не приймалося, будь-яких дозвільних документів на її будівництво компетентні органи не видавали. Крім того, стороною відповідача не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на спростування доводів позивача.

За змістом частини 7 статті 376 Цивільного Кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі: істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил.

У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.

Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 статті 376 ЦК України) (висновок Верховного Суду у постанові від 11.11.2020 у справі № 910/7141/13).

Відповідно до статті 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 4 статті 376 Цивільного Кодексу України передбачено, що в разі якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Згідно із статтею 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118, 123, 124 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За приписами статей 187, 188 ЗК України, контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Підпунктом 6 пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Відповідно до частини 1 статті 210 Цивільного Кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Суд констатує, що документи на підтвердження реєстрації права власності чи оренди за ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку відсутні. Також відсутні будь-які документи на підтвердження надання Черкаською міською радою дозволу щодо використання спірної земельної ділянки, будь-які угоди щодо такого використання не укладалися. Таким чином, законні правові підстави зайняття зазначеної земельної ділянки ОСОБА_1 , відсутні.

Згідно із статтею 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Частиною 2 статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (частина 3 цієї статті). Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки (стаття 212 ЗК України).

Відповідно до положень статті 377 Цивільного Кодексу України, статті 120 ЗК України діє принцип слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована. У разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі з усіма притаманними для власності складовими - володіння, користування, розпорядження ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, у власності або користуванні.

За висновками, викладеними у пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 у справі №921/158/18, згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття.

Водночас, з огляду на принцип слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована, а також фактичні обставини створення об`єкту на АДРЕСА_1 , правовий режим зазначеного об`єкта будівництва як самочинного, не створює підстав для виникнення прав на земельну ділянку.

Відповідно до частини 1 статті 317 Цивільного Кодексу України права володіння, користування та розпорядження своїм майном належать власникові. Згідно із статтею 319 Цивільного Кодексу України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 Цивільного Кодексу України).

За змістом частини 1 статті 16 Цивільного Кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З огляду на викладене, вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю.

Таким чином, власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю власністю, зокрема земельною ділянкою, шляхом відновлення її до попереднього стану, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 24.02.2020 у справі № 458/1046/15, висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13, від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц.

За змістом статті 391 Цивільного Кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 2 статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (пункт «б» частини 3 статті 152 ЗК України).

Суд погоджується із доводами прокурора про те, що звернення прокурора з цим позовом лежить у площині здійснення контролю за використанням земель комунальної власності та відновлення майнового інтересу територіальної громади, а отже, й держави у питанні отримання максимального ефекту від використання земельної ділянки комунальної власності, зайнятої самовільно збудованим об`єктом, державної реєстрації права власності на нього за ОСОБА_1 , яка сама по собі, за відсутності визначених законом підстав, не свідчить про виникнення права власності на об`єкт нерухомого майна.

Легітимною метою цього позову є контроль за користуванням земельною ділянкою, що належить територіальній громаді міста Черкаси. Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрованого права приватної власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомості та фізичне зайняття ним земельної ділянки комунальної власності, не позбавляє територіальну громаду міста Черкаси права володіння спірним майном, проте, неправомірно створює їй перешкоди у його повноцінному використанні та розпорядженні, а отже, суперечить інтересам суспільства в цілому. Недотримання встановлених законодавством вимог до розміщення споруд погіршує умови для життєдіяльності територіальної громади в цілому та кожного її члена окремо, може загрожувати протипожежній, санітарній та екологічній безпеці тощо, безпеці учасників дорожнього руху та відвідувачів таких споруд, негативно впливає на безпечні для життя і здоров`я умови перебування на території відповідного населеного пункту, створює ризики настання аварій, інших надзвичайних ситуацій. Відтак, дотримання встановленого законом порядку провадження підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території відповідної адміністративно - територіальної одиниці становить публічний (суспільний) інтерес її громади.

Недобросовісність ОСОБА_1 виключає наявність критерію непропорційності втручання у право на володіння майном, відсутності справедливого балансу між інтересами суспільства й приватними інтересами відповідача у фактичному володінні спірною земельною ділянкою. Отже, приватні інтереси ОСОБА_1 у володінні самовільно збудованим майном нежитловою будівлею (торгівельним павільйоном), що по АДРЕСА_1 не перевершують загальні інтереси територіальної громади міста Черкаси у контролі за комунальним майном. Відповідач не понесе надмірний тягар у зв`язку зі знесенням споруди, загальною площею 30 кв.м.

Таким чином, за результатами розгляду справи та досліджених доказів, суд вважає, що доводи позивача (прокурора) знайшли своє підтвердження. Так, на даний час Черкаська міська рада є власником земельної ділянки; державним реєстратором Цьопою Б.А. за ОСОБА_1 незаконно зареєстровано право власності на нежитлову будівлю за вказаною адресою, оскільки ним не були належним чином перевірені, надані із заявою від 19.02.2020 документи на їх відповідність дійсним обставинам, про що вказано вище, а також їх перелік, вочевидь, не відповідає тому переліку документів, які передбачені діючим законодавством для здійснення реєстрації речового права на майно; відповідач ОСОБА_1 не мав і не має право користування (оренди) земельною ділянкою; дозволу на будівництво, так званої, - нежитлової будівлі, він не має, дозволу на розробку відповідної документації він також не має, нежитлова будівля не введена в експлуатацію; адреса об`єкту, площею 30 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 органами місцевого самоврядування не присвоювалася і, фактично відповідачем самовільно зайнята земельна ділянка і вчинене незаконне будівництво з огляду на дані технічного паспорту. Крім того, за дослідженими доказами відповідачем не доведено належність йому на праві власності не лише об`єкту нерухомого майна нежитлової будівлі, а навіть й торгівельного павільйону, як тимчасової споруди (розмір, місце розташування тощо), враховуючи документи, які ним були надані державному реєстратору та до суду. Між тим, перелічені вище документи були прийняті державним реєстратором і на підставі них була вчинена державна реєстрація речового права саме на нерухомість за ОСОБА_1 , що вочевидь не відповідає нормам чинного законодавства і, навпаки, свідчить про незаконність прийнятого ним рішення та вчинення певних дій.

Крім того, суд вважає, що ОСОБА_1 , набувши право власності на об`єкт, так звану, «нежитлову будівлю», отримавши право на земельну ділянку, на якій розміщується цей об`єкт, - у подальшому це може бути загрозою для інтересів держави, оскільки Черкаською міською радою земельна ділянка за вказаною адресою йому не виділялась, відповідне рішення радою не приймалось. Встановлено, що він користувався земельною ділянкою без правових підстав. Черкаська міська рада не надавала згоди і не визнає право власності ОСОБА_1 на самочинно збудований ним об`єкт. Сам по собі факт звернення ОСОБА_1 до Черкаської міської ради щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, враховуючи рішення міської ради №2-622 від 13.05.2016 щодо відведення земельної ділянки, яке в подальшому скасоване судовим рішенням, не свідчить про те, що він у законний спосіб набув право власності на спірний об`єкт та/чи право користування земельною ділянкою саме за адресою: АДРЕСА_1 . Також, слід зазначити, що ті письмові докази, які надані відповідачем по цій справі, жодним чином не спростовують доводи позивача (прокурора), які наведені у позовній заяві та в судовому засіданні.

У випадках, коли на певний об`єкт нерухомого майна за жодних умов не може виникнути право приватної власності, державна реєстрація цього права не змінює володільця відповідного об`єкта, а тому порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади слід розглядати як таке, що не пов`язане з позбавленням власника володіння. Належним способом захисту прав власника у цих випадках є негаторний позов (пункт 230 постанови Великої Палати від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21).

Відповідно до статті 256 Цивільного Кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Приписи про застосування позовної давності поширюються, зокрема, на позови про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов). Натомість, негаторний позов може бути пред`явлений позивачем упродовж усього часу, поки існує відповідне правопорушення. Такий підхід у судовій практиці є усталеним (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц пункти 52, 96, від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц пункт 7.34, пункти 241 243 постанови від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21).

Негаторний позов подається у випадках, коли власник або титульний володілець (в тому числі орендар) має своє майно у володінні, але дії інших осіб перешкоджають йому вільно його використовувати або розпоряджатися ним. Характерною ознакою негаторного позову є його спрямованість на захист права від порушень, не пов`язаних з позбавленням володіння майном, а саме у разі протиправного вчинення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження та користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.

Суд вважає, що позивачем (прокурором) обрано належний спосіб захисту, а тому доводи відповідача щодо неналежного способу захисту та пропуску позивачем строків позовної давності, є безпідставними, з огляду на вище викладене.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову прокурора, а тому слід усунути перешкоди державі в особі територіальної громади міста Черкаси в особі Черкаської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної власності, шляхом скасування державної реєстрації речового права на самочинно збудоване нерухоме майно торгівельний павільйон, площею 30 кв.м, який знаходиться на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер відомостей про речове право 35563134) за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ); усунути перешкоди територіальній громаді міста Черкаси в особі Черкаської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести самочинно збудоване нерухоме майно торгівельний павільйон, площею 30 кв.м, який знаходиться на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер відомостей про речове право 35563134).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно з відповідача ОСОБА_1 стягнути на користь Черкаської обласної прокуратури судовий збір у розмірі 4844 грн. 80 коп., який був сплачений при подачі позову, відповідно до платіжної інструкції №2265 від 25.10.2024.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-83, 141, 259, 268 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Усунути перешкоди державі в особі територіальної громади міста Черкаси в особі Черкаської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою комунальної власності, шляхом скасування державної реєстрації речового права на самочинно збудоване нерухоме майно торгівельний павільйон, площею 30 кв.м, який знаходиться на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер відомостей про речове право 35563134) за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ).

Усунути перешкоди територіальній громаді міста Черкаси в особі Черкаської міської ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 знести самочинно збудоване нерухоме майно торгівельний павільйон, площею 30 кв.м, який знаходиться на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер відомостей про речове право 35563134).

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 ) на користь Черкаської обласної прокуратури (, бульв. Шевченка, 286, м. Черкаси, 18000, р/р: UA0003751 в Державній казначейській службі України в м.Київ) судові витрати судовий збір у розмірі 4844грн. 80коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 02.05.2025.

Головуючий суддя С. М. Позарецька