Справа № 204/4783/25
Провадження № 2/204/2821/25
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

06 травня 2025 року суддя Чечелівського районного суду міста Дніпра Токар Н.В., ознайомившись з матеріалами цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати, середнього заробітку та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати, середнього заробітку та моральної шкоди.

На виконання вимог ч.8 ст.187 ЦПК України, судом був зроблений запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) позивача; того ж дня судом отримано відповідь №1351319 із відсутністю інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) позивача.

Ознайомившись із поданою позовною заявою, вважаю, що дана заява не відповідає вимогам ст.177 ЦПК України.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету, проте позивачем не зазначено:

- офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти позивача,

- офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти відповідача.

Згідно п.4 ч.3 статті 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити, в тому числі, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав або інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні, проте, позивач, визначаючи вимогу №3 про стягнення з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати не зазначає за який саме період остання просить стягнути з відповідача визначену суму компенсації, у зв`язку із чим, позивачу необхідно уточнити зміст прохальної частини позовної заяви.

Також, позивач, визначаючи вимогу №4 про стягнення з відповідача середній заробіток за весь час затримки не зазначає за який саме період остання просить стягнути з відповідача середній заробіток, не надає відповідний розрахунок суми середнього заробітку та не зазначає розмір середнього заробітку, у зв`язку із чим, позивачу необхідно уточнити зміст прохальної частини позовної заяви.

Крім того, позивач, визначаючи вимогу №6 про стягнення з відповідача правової допомоги «на користь ОСОБА_1 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Скай-Віннер» на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі», зазначає інших осіб, які не є учасниками справи, у зв`язку із чим, позивачу необхідно уточнити зміст прохальної частини позовної заяви.

Також, в порушення частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви не додані документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Таке саме положення міститься і в Законі України «Про судовий збір», де зазначено, що при поданні до суду позовної заяви за кожну позовну вимогу позивачу необхідно сплати судовий збір.

Звертаючись до суду з позовною заявою позивачем заявлено чотири позовні вимоги майнового характеру по яким позивач просить відстрочити сплату судового збору через перебування на лікуванні та наявність інвалідності третьої групи.

Ознайомившись із поданим клопотанням, суд приходить до наступного.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Отже, за змістом ст.5 Закону України "Про судовий збір" пільг щодо сплати судового збору для інвалідів 3 групи, не встановлено.

За наведеного, у суду відсутні підстави вважати, що позивач підлягає звільненню від сплати судового збору на підставі ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в ухвалах від 06 лютого 2020 року у справі №640/21075/19 та від 23 липня 2020 року у справі №240/12008/19.

Що стосується заяви в частині відстрочення сплати судового збору, суд зазначає наступне.

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір", частиною першою статті 136 ЦПК України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, за певних умов та у порядку, передбаченому законом, може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення.

Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору (або відстрочення, розстрочення сплати судового збору), повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Разом з цим, стаття 8 Закону України "Про судовий збір" конкретизує порядок, умови відстрочення сплати судового збору та коло осіб, до яких може застосувати суд цю норму.

Зі змісту статті 8 Закону України «Про судовий збір» убачається, що обов`язковим елементом застосування цієї статті є майновий стан сторони, який не дозволяє їй сплатити судовий збір взагалі (у випадку, якщо сторона клопоче про звільнення її сплати судового збору) або перед зверненням до суду (у випадку, якщо сторона клопоче про відстрочення або розстрочення сплати судового збору).

Окремо слід зазначити, що встановлений статтею 8 Закону України «Про судовий збір» перелік умов, за яких особа може бути звільнена від сплати судового збору, або сплата судового збору може бути відстрочення або розстрочена, також є вичерпним.

За статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. І, як уже зазначалося, вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя, яке у розумінні практики Європейського суду з прав людини не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими (справа «Креуз проти Польщі» (KREUZ v. POLAND) від 19 червня 2001 року).

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64).

Такими документами, що підтверджують майновий стан, наприклад, можуть бути довідки про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка фіскального органу про перелік розрахункових та інших рахунків, довідка про взяття заявника на облік центром зайнятості як безробітного, документи про нарахування субсидії, соціальної допомоги малозабезпеченим, довідку про відсутність доходу за попередній рік, тощо.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявника на доступ до правосуддя, оскільки формування справедливих принципів оплати судового збору характеризує рівень доступності до правосуддя у країні (справа «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) від 19 червня 2001 року).

Надаючи оцінку документам, наданим позивачем, суд вказує на таке.

У формі індивідуальної програми реабілітації інваліда відображено інформацію про реабілітацію позивача ще у 2020 році, тобто така інформація станом на день звернення позивача до суду з позовною заявою 05.05.2025 не є актуальною. Інша інформація відсутня, а тому, клопотання не узгоджується із положеннями статті 8 Закону України "Про судовий збір".

Таким чином, позивачем не надано суду документів, які б характеризували її майновий стан станом на момент подання позовної заяви відповідно до вимог закону.

З огляду на наведене, відсутні підстави для задоволення заяви позивача про відстрочення сплати судового збору, а тому у задоволенні заявленого клопотання слід відмовити, та позивач має сплатити судовий збір у розмірі, визначеному Законом України "Про судовий збір".

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір».

Частиною першою статті 3 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028 грн.

Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 211,20 грн) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу (15 140,00 грн).

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Позивач, звертаючись до суду із позовною заявою, пред`явила вимоги майнового характеру, а саме про:

- стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі у розмірі 169 528,00 грн.

- стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати у розмірі 43 817,57 грн.

- стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку без визначення розміру

- стягнення моральної шкоди у розмірі 54 518,48 грн.

У змісті позовної заяви, позивач зазначає, що вона звільнена від сплати судового збору з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Водночас, зазначені посилання є частково помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Відповідно до правового висновку, викладеного у змісті постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

Аналогічний висновок викладений у змісті постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21). У змісті зазначеної постанови викладено висновок, що на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» не поширюється.

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Отже, позивач не звільнена від сплати судового збору в частині вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати та середнього заробітку за весь час затримки та по день фактичного розрахунку, та вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за подання позовної заяви в частині вимог про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати та вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 786,68 грн (43 817,57 грн + 54 518,48 грн) х 1 % х 0,8.

Одночасно з цим, таким самим чином, позивачу необхідно буде сплатити і судовий збір за подання позовної заяви в частині вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки та по день фактичного розрахунку, після визначення цієї суми позивачем.

На підтвердження сплати судового збору до суду необхідно надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Судовий збір має бути перераховано або внесено на р/р UA0004632, код отримувача (МФО) 899998, Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), код отримувача (ЄДРПОУ) 37988155, отримувач коштів ГУК у Дн-кiй обл/Чечел.р/ 22030101.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Додержання процесуальної форми і змісту позовної заяви є однією з обов`язкових вимог національного законодавства, що забезпечує право на звернення до суду та порушення судом провадження у справі.

За таких обставин, позивачу необхідно надати уточнену позовну заяву та на підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Таким чином, згідно із ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити.

Оскільки при вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а тому позовна заява підлягає залишенню без руху з метою надання позивачу строку, що не перевищує десяти днів з дня отримання нею копії ухвали, усунути зазначені недоліки.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М.Макарова» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів виплати, середнього заробітку та моральної шкоди - залишити без руху і надати позивачеві строк для усунення недоліків, який не перевищує десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Н.В. Токар