КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року

справа № 367/8066/21

провадження № 22-ц/824/2453/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.

при секретарі: Шереметьєвій М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 лютого 2024 року, постановлене під головуванням судді Горбачової Ю.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів дарування та витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року до Ірпінського міського суду Київської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів дарування та витребування майна, в якому вона просить визнати недійсним договір дарування 58/100 (п`ятдесят вісім сотих) частин житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , укладений між позивачем та ОСОБА_3 , посвідчений 25 липня 2011 року приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Нельзіним М.С., реєстраційний номер № 3713, та скасувати його реєстрацію; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0,0313 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , реєстровий номер - :01:016:0014, укладений між позивачем та ОСОБА_3 , посвідчений 25 липня 2011 року приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Нельзіним М.С., реєстраційний номер № 3716, та скасувати його реєстрацію; витребувати від ОСОБА_2 на користь позивача 58/100 (п`ятдесят вісім сотих) частин житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; витребувати від ОСОБА_2 на користь позивача земельну ділянку площею 0,0313 га, кадастровий номер - :01:016:0014, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 07 квітня 1999 року ОСОБА_1 спільно з її мамою, ОСОБА_4 , придбали будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Апеляційного суду Київської області від 15.02.2005 року (справа № 22-а245-05) будинок було розділено між ними, позивачу виділено 58/100 частин від всього будинку, а матері позивачки - 42/100 частини будинку.

Після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_1 , 42/100 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , успадкував брат позивачки - ОСОБА_5 .

16 грудня 2003 року між позивачкою та ОСОБА_3 було укладено шлюб, актовий запис № 204 від 16.12.2003 року, зареєстрований Виконкомом Бучанської селищної ради, м. Ірпінь, Київської області. Від шлюбу спільних дітей не мали.

Позивачка зазначила, що у 2010 році вона тяжко захворіла. 02 червня 2010 року їй було встановлено діагноз - злоякісне новоутворення яєчника, аденокарцинома ендометріоїдна та здійснено хірургічне втручання. Після операції позивачка пройшла шість курсів хіміотерапії та дуже погано себе почувала.

Крім того, позивачка зазначає, що під час лікування раку у неї було виявлено супутні хвороби - цукровий діабет, ішемічна хвороба серця, гіпертонічну хворобу 2 ступеню, кардіосклероз, атеросклеротичний міокардіосклероз, тощо. У зв`язку з чим вона перебувала в дуже важкому психологічному стані, депресії, була під впливом ліків, потребувала догляду та вважала, що не зможе одужати.

В цей період, чоловік переконував її, що у разі смерті позивачки, її рідні виженуть його з будинку, і йому не буде де жити, та просив позивачку укласти договір довічного утримання, а він в свою чергу буде доглядати за позивачкою до останніх днів її життя. У зв`язку з цим позивачкою було підписано договір дарування 58/100 (п`ятдесят вісім сотих) частин житлового будинку та земельної ділянки кадастровий номер - :01:016:0014, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Позивачка наголошує, що ця угода була вчинена під впливом помилки, оскільки вона вважала, що укладає договір довічного утримання, за умовами якого, чоловік буде за нею доглядати, а будинок перейде у його власність після її смерті, наміру безоплатно позбавити себе єдиного житла, позивачка не мала. Позивачка стверджує, що не мала наміру дарувати будинок.

23.03.2018 року подружжя розірвало шлюб, актовий запис № 11 від 23.03.2018 року, але продовжували проживати однією сім`єю.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Після смерті чоловіка, у травні 2020 року, позивачка звернулась до Бучанської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Нотаріус повідомила їй, що позивачка не може отримати спадщину після смерті чоловіка, так як він все своє майно подарував своїй сестрі, в тому числі і спірну частину будинку з земельною ділянкою, відповідно до договору дарування від 24.11.2017 року. Позивачка вказує, що лише в вересні 2021 року в особистих речах чоловіка вона знайшла копії документів про дарування будинку та землі.

Позивачка зазначає, що відповідно до договору дарування 58/100 частин житлового будинку від 24.11.2017 року та договору дарування земельної ділянки від 24.11.2017 року, чоловік таємно, без її згоди, подарував 58/100 (п`ятдесят сотих) частин житлового будинку та земельної ділянки кадастровий номер - :01:016:0014, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , своїй сестрі.

У зв`язку з викладеними обставинами позивачка звернулася до суду.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 02 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договорів дарування та витребування майна - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

Вимоги обґрунтовані тим, що враховуючи, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_2 та Приватного нотаріуса Ірпінського нотаріального округу Нельзіним М.С., зокрема, у випадку встановлення судом неправомірності дій вказаних осіб, згадані особи підлягають залученню до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, але суд безпідставно відмовив в даному клопотанні апелянта. Крім того, судом було відмовлено у клопотанні про виклик свідків, які знали про обставини укладення оскаржуваних угод. Всі переговори з нотаріусом про угоду вів чоловік скаржниці, запевняв, що та підпише договір довічного утримання. Звертає увагу, що після перенесеної хвороби була слабка та потребувала продовження лікування, а також потребувала стороннього догляду. Зазначає, що дана угода була вчинена під впливом помилки, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання, наміру безоплатно позбавити себе єдиного житла не мала.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що стороною позивачки не наведено обґрунтованих доводів, як оскаржуване рішення може вплинути на права та обов`язки Приватного нотаріуса Ірпінського нотаріального округу Нельзіним М.С.

Вказала про те, що позивачка у 2011 році достеменно знала і розуміла, що вона підписує договори дарування на майно, яке набула на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 15.02.2005 року.

Відповідачкою у справі заявлено про застосування строку позовної давності.

В судовому засіданні відповідачка та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Позивачка в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження того, що вона дійсно помилилася при укладанні договорів дарування, вважаючи, що укладає договір довічного утримання.

Укладання спірних договорів здійснювалося в присутності нотаріуса, який перевірив особи сторін і їх дієздатність, тобто можливість усвідомлювати свої дії та керувати ними. Будь-яких доказів порушень процедури укладання договорів дарування суду не надано.

З наданих на розгляд суду копій договорів дарування суд дійшов висновку, що була наявна дійсна спрямованість позивачки на укладення договорів дарування, що вона розуміла значення, умови правочинів та їх правові наслідки, а підписання відбулося без будь-якого тиску на неї.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16 грудня 2003 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, актовий запис № 204 від 16.12.2003 року, зареєстрований Виконкомом Бучанської селищної ради, м. Ірпінь, Київської області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 16.12.2003 року серії НОМЕР_1 . Від шлюбу спільних дітей не мали.

Відповідно до копії витягу № 7783004 від 15.07.2005 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно, будинок за адресою: АДРЕСА_1 , належав на дату витягу ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 15.02.2005 року, у частці 58/100, що підтверджується копією рішення Апеляційного суду Київської області від 15.02.2005 року у справі № 22-а245-05.

У червні 2010 року позивачці було встановлено діагноз - злоякісне новоутворення яєчника, аденокарцинома ендометріоїдна та здійснено хірургічне втручання, що підтверджується копіями медичної документації, доданої до позову. Також у позивачки було виявлено, зокрема, цукровий діабет, ішемічну хворобу серця, гіпертонічну хворобу 2 ступеню, кардіосклероз, атеросклеротичний міокардіосклероз

Відповідно до копії договору дарування земельної ділянки від 25.07.2011 року, за реєстровим № 3716, посвідченого приватним нотаріусом Нельзіним М.С., між позивачем ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдаровуваний) було укладено договір дарування земельної ділянки :01:016:0014 площею 0,0313 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1 договору). П. 9 зазначеного договору передбачено, що до підписання даного договору сторони уважно ознайомились з усіма його умовами.

Відповідно до копії договору дарування 58/100 частин житлового будинку від 25.07.2011 року, за реєстровим № 3713, посвідченого приватним нотаріусом Нельзіним М.С., між позивачем ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_3 (обдаровуваний) було укладено договір дарування 58/100 частин житлового будинку.

Згідно з п. 1.1, 1.2 цього договору дарування, дарувальник передає, а обдаровуваний приймає безоплатно в дар 58/100 (п`ятдесят вісім сотих) частин житлового будинку, належні дарувальнику на праві приватної власності, за адресою: АДРЕСА_1 .

Також відповідно до копії договору, особи сторін було встановлено нотаріусом, їх дієздатність перевірено.

Відповідно до копії договору дарування земельної ділянки від 24.11.2017 року, за реєстровим № 6405, посвідченого приватним нотаріусом Нельзіним М.С., між ОСОБА_3 (дарувальник) та відповідачем ОСОБА_2 (обдаровуваною) було укладено договір дарування земельної ділянки :01:016:0014 площею 0,0313 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (п. 1 договору).

Відповідно до копії договору дарування 58/100 частин житлового будинку від 24.11.2017 року, за реєстровим № 6402, посвідченого приватним нотаріусом Нельзіним М.С., між ОСОБА_3 (дарувальник) та відповідачем ОСОБА_2 (обдаровуваною) було укладено договір дарування 58/100 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 9 зазначеного договору сторони домовилися, що в зазначеній частині житлового будинку буде довічно проживати громадянка ОСОБА_1 .

23.03.2018 року подружжя розірвало шлюб, актовий запис № 11 від 23.03.2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, серії НОМЕР_2 від 23.03.2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, актовий запис № 131, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Бучанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), серії НОМЕР_3 від 28.02.2020 року.

За змістом ст.ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 759/17065/14-ц (провадження № 61- 2779 св18) зазначено, що під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення. Під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір ж комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що позивачкою не надано належних доказів на підтвердження того, що вона дійсно помилилася при укладанні договорів дарування, вважаючи, що укладає договір довічного утримання.

Суд не врахував, що у 2010 році позивачка тяжко захворіла. 02 червня 2010 року їй було діагностовано захворювання та здійснено хірургічне лікування. Після проведеного лікування, остання перебувала в дуже важкому психологічному стані, була під впливом ліків, потребувала догляду та вважала, що не зможе одужати.

У зв`язку з тим, що після перенесеної хвороби позивачка потребувала продовження лікування, потребувала стороннього догляду, а її чоловік пообіцяв допомагати, нею було підписано договір дарування 58/100 (п`ятдесят вісім сотих) частин житлового будинку та земельної ділянки кадастровий номер :01:016:0014, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та вважала, що укладає договір довічного утримання.

Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що оспорюваний договір було укладено внаслідок помилки.

Згідно ч. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України).

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Оскільки судом встановлено наявність підстав для визнання договорів дарування земельної ділянки від 25.07.2011 року та договору дарування 58/100 частин житлового будинку від 25.07.2011 року недійсними, відтак, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 не мав права відчужувати зазначене нерухоме майно шляхом укладення договору дарування із відповідачкою ОСОБА_2 та в останньої підлягає витребуванню зазначене майно на користь позивачки ОСОБА_1 .

Доводи відповідачки щодо пропущення строку позовної давності, колегія суддів не приймає, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі до винесення рішення судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої стороною заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачкою не визнаються доводи ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 було відомо про договір дарування 58/100 частин житлового будинку від 24.11.2017 року між ОСОБА_3 (дарувальник) та відповідачем ОСОБА_2 (обдаровуваною) та договір дарування 58/100 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 стверджує, що не знала про укладення договору дарування, яким належні їй частки земельної ділянки та будинку було подаровано сестрі її колишнього чоловіка ОСОБА_2 . Звертала увага суду на те, що після укладення договору між нею та ОСОБА_3 , апелянт продовжила проживати в спірному будинку, є зареєстрована в ньому та протягом всього часу сплачує комунальні послуги за утримання будинку.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим доводи позивачки про те, що вона дізналась про наявність оспорюваних договорів у травні 2020 року після отримання в Бучанській міської державної нотаріальній конторі інформації про неможливість отримати спадщину після померлого чоловіка, оскільки він своє майно подарував своїй сестрі, в тому числі оспорюваний будинок з земельною ділянкою, відповідно до договору дарування від 24.11.2017 року.

Відтак, підстав для застосування строків позовної давності не встановлено.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 02 лютого 2024 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 58/100 (п`ятдесят вісім сотих) частин житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , укладений між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений 25 липня 2011 року приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального округу Нельзіним М.С., реєстраційний номер № 3713 та скасувати його реєстрацію.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,0313 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер - :01:016:0014, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений 25 липня 2011 року приватним нотаріусом Ірпінського нотаріального кругу Нельзіним М.С., реєстраційний номер № 3716 та скасувати його реєстрацію.

Витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 58/100 (п`ятдесят вісім сотих) частин житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,0313 га, кадастровий номер - :01:016:0014, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст складено 01 травня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді