Справа № 539/1058/25
Провадження № 2/539/686/2025
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 травня 2025 року місто Лубни
Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді Рудалєвої Л.В.,
при секретарі судового засідання Бас В.Г.,
сторони у судове засідання не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Лубни Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
УСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
05 березня 2025 року ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі позивач) звернулося до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (далі суд) з позовом до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) (далі відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить суд:
7 300 (сім тисяч триста) гривень 00 копійок сума заборгованості за основним зобов`язанням;
21 852 (двадцять одна тисяча вісімсот п`ятдесят дві) гривні 55 (п`ятдесят п`ять) копійок сума заборгованості за процентами користування кредитом;
828 (вісімсот двадцять вісім) гривень 00 копійок заборгованість за комісією за надання кредиту;
7 107 (сім тисяч сто сім) гривень 45 (сорок п`ять) копійок сума заборгованості за неустойкою (штраф, пеня).
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» (первісний кредитор) та відповідачем 16 квітня 2024 року було укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 8134002, відповідно до умов якого відповідач отримав у борг кошти у сумі 7 300,00 грн на строк 345 днів та зобов`язувався повернути отримані кошти та сплатити відсотки за користування ними.
28 серпня 2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» (первісним кредитором) та позивачем укладено Договір факторингу № 28082024/2 (далі договір факторингу), відповідно до якого первісний кредитор відступив позивачу права вимоги за кредитним договором, серед іншого, до відповідача.
Унаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором у нього виникла заборгованість перед первісним кредитором. За результатами укладення між первісним кредитором та позивачем договору факторингу, право вимоги за заборгованістю відповідача перед первісним кредитором перейшло до позивача.
Як правову підставу для звернення до суду позивач зазначає норми статей 512, 514, 1082 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) щодо правових наслідків відступлення права вимоги; статей 626, 627, 628, 629 ЦК України щодо обов`язковості умов укладених договорів; статей 1049, 1050, 1054 ЦК України щодо особливостей укладення та виконання кредитних договорів; статей 526, 625 ЦК України щодо обов`язковості виконання боржником узятих на себе зобов`язань за договором.
Відповідач до суду відзив на позовну заяву не надіслав.
Заяви, клопотання учасників справи
В прохальній частині позовної заяви позивач просить розгляду справи без його участі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою від 11 березня 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у цивільній справі та вирішив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначив на 14 квітня 2025 року.
Розгляд справи відкладався на 01 травня 2025 року у зв`язку із неявкою без поважних причин у судове засідання відповідача.
Ухвалою від 01 травня 2025 року суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку із тим, що відповідач повідомлений належним чином, не з`явився у судове засідання, не надав відзив на позовну заяву, а позивач не заперечує, суд розглядає справу та ухвалює рішення на підставі документів, що в ній містяться.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Позивач ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ІВДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» - є фінансовою установою, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацією фінансової установи № ФК-183 від 27 грудня 2007 року (а.с.27).
16 квітня 2024 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН УКРАЇНА» (первісний кредитор) та відповідачем укладено Договір про споживчий кредит №8134002 (далі кредитний договір)(а.с.8-13), відповідно до пункту 1.1 якого первісний кредитор надає споживачу (відповідачу) кредит у гривні, а споживач (відповідач) зобов`язаний повернути отриманий кредит, оплатити проценти за користування ним.
Сума кредиту 7 300,00 грн (пункт 1.2 кредитного договору), строк кредитування 345 днів (пункт 1.3 кредитного договору), денна процентна ставка 1,99% (пункт 1.5 кредитного договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту становить: за стандартною ставкою за весь строк кредитування - 49 220,25 грн (пункту 1.5.3 кредитного договору).
Кредит надається з 16 квітня 2024 року (пункт 1.3 кредитного договору), а повертається 27 березня 2025 року (пункт 1.4 кредитного договору)
Пунктом 1.5.1 кредитного договору визначено, що за надання кредиту сплачується комісія у сумі 828,00 грн, яка нараховується за ставкою 11,50% від суми кредиту одноразово момент видачі кредиту.
Згідно з пунктом 4.2 кредитного договору у разі прострочення позичальником (відповідачем) зобов`язань з повернення кредиту кредитодавець (первісний кредитор) має право неустойку (штраф, пеню), загальний розмір якої не може перевищувати розміру подвійної суми, отриманої позичальником.
Згідно з узгодженим сторонами графіком платежів (а.с.6, зворотна сторона) загальна вартість кредиту складає 57 348,25 грн, з яких: сума кредиту 7 300,00 грн, проценти за користування кредитом 49 220,25 грн, комісія за надання кредиту 828,00 грн.
Вказана у кредитному договорі інформація про наданий кредит відображена у Паспорті споживчого кредиту (далі Паспорт)(а.с.5-6).
Відповідно до пункту 2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються первісним кредитором у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача (відповідача) уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 .
Кредитні кошти - 7 300,00 грн - були перераховані 16 квітня 2024 року на рахунок відповідача, указаний у кредитному договорі, що підтверджується платіжним дорученням № 128477758 (а.с.24).
28 серпня 2024 року між первісним кредитором (ТОВ «МІЛОАН») та позивачем укладено Договір факторингу № 28082024/2 (договір факторингу) (а.с.16-18), відповідно до умов якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до боржників, серед яких заборгованість за кредитом відповідача.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу первісний кредитор передав позивачу право вимоги за кредитним договором у загальній сумі 37 088,00 грн, з якої: основний борг 7 300,00 грн, відсотки 21 852,55 грн, комісія за надання кредиту 828,00 грн, пеня 7 107,45 грн. (а.с.20).
Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачкою виникли правовідносини, пов`язані із невиконанням останньою зобов`язань за укладеним нею кредитним договором відповідно до умов договору факторингу.
Вказані правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України), Законом України «Про споживче кредитування» (далі Закон про споживче кредитування) станом на дату виникнення спірних правовідносин.
Не погоджуючись із відповідачкою, яка не сплачувала заборгованість за кредитним договором, керуючись положеннями договору факторингу, позивач звернувся із цим позовом до суду.
Відповідно до частини першої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.
Норми права, які застосував суд
Згідно зі статею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері врегульовано Законом про споживче кредитування.
Так, пунктом 1-1 частини першої статті 1 Закону про споживче кредитування визначено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.
Відповідно до пункту 7-1 частини першої статті 1 Закону про споживче кредитування новий кредитор - особа, яка у встановленому законодавством порядку набула за цивільно-правовим договором або з інших підстав заміни кредитора у зобов`язанні право вимоги за договором про споживчий кредит або іншим договором, передбаченим частиною другою статті 3 цього Закону.
Частиною першою статті 18 Закону про споживче кредитування визначено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
До нового кредитора переходять передбачені цим Законом зобов`язання кредитодавця, зокрема щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки) (частина третя статті 18 Закон про споживче кредитування).
Частиною п`ятою статті 8 Закону про споживче кредитування визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону про споживче кредитування визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати:
протягом перших 120 днів - 2,5 %;
протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після дня набрання чинності цим Законом, крім пункту 6 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, та пункту 7 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, які відповідають викладеним у зазначеному пункті критеріям, пункту 7-1 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит та договори, передбачені пунктами 1 і 5 частини другої статті 3 цього Закону, які відповідають встановленим у зазначеному пункті критеріям, а також пунктів 8-16 цього розділу, дія яких поширюється на всі договори про споживчий кредит та всі договори, передбачені частиною другою статті 3 цього Закону, предметом забезпечення за якими є або, станом на 24 лютого 2022 року, було майно, яке відповідає ознакам, визначеним пунктом 8 цього розділу (пункт 2 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону про споживче кредитування).
Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Оцінка суду
Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом (частина третя статті 263 ЦПК України).
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача слід задовольнити частково з огляду на таке.
Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, звертає увагу суду на те, що відповідач не виконує умови укладених між ним та первісними кредиторами кредитного договору в електронному вигляді, право вимоги за яким передано позивачу. Оскільки відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, який укладено в електронному вигляді, в наслідок цього виникла заборгованість, її слід стягнути у судовому порядку.
Відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, в жодних документах по цій справі свою позицію щодо виникнення у нього заборгованості за кредитними договорами не висловив.
Суд, оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи, чинне законодавство України із вказаного спірного питання, дійшов наступних висновків.
Відповідно до змісту статей 526, 527, 530, 627, 628 ЦК України договір є обов`язковим до виконання на умовах, які ним визначені, а прийняті на себе контрагентами зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений термін, відповідно до закону, договору.
Як було зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, відповідно до вимог кредитного договору відповідач отримав кредитні кошти та був зобов`язаний їх повертати на умовах та у строк, передбачений договором. При цьому, в матеріалах справи, документів, які б підтверджували виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, немає.
В силу вимог статей 629 та 1054 ЦК України, Закону про споживче кредитування позичальник зобов`язаний виконувати кредитний договір відповідно до його умов та вимог закону.
Суду не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність підстав звільнення Відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, що відповідає положенням статті 617 ЦК України.
При цьому, суд звертає увагу, що як було зазначено вище, стаття 205 ЦК України надає право укладати договір, серед іншого, у письмовій (електронній) формі. Крім того, Закон України «Про електронну комерцію» визначає, що договір, підписаний у порядку, визначеному цим Законом, якому передував обмін електронними повідомленнями, прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Як вбачається із матеріалів справи, відповідач уклав кредитний договір шляхом підписання своїм електронним підписом, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора.
Юридична особа (первісний кредитор), яка укладала кредитний договір з відповідачем, є фінансовою установою та має відповідне свідоцтво.
Таким чином, аналізуючи норми Цивільного кодексу України та Закону України «Про електронну комерцію», а також матеріали справи, зокрема умови кредитного договору, суд дійшов висновку, що без отримання смс-повідомлення для входу в особистий кабінет, без здійснення входу на веб-сайт Кредитора до особистого кабінету, без отримання смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором для підписання угоди, кредитний договір між первісним кредитором та відповідачем не був би укладений, а кредитні кошти не були би перераховані відповідачу.
Судом встановлено, що відповідачем здійснені дії, які чітко свідчать про його свідомий вибір щодо укладення кредитного договору. Без відповідних дій з боку відповідача укладення договору було б неможливе.
Проаналізувавши зміст договору факторингу, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача за кредитним договором відповідно до вимог статей 512, 514 та 516 ЦК України, статті 18 Закону про споживче кредитування була правомірно передана позивачу. У зв`язку з тим, що відповідач не виконав у строк взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, позивач має підстави вимагати від відповідача їх виконання відповідно до умов договору факторингу, позовні вимоги є обґрунтованими.
При цьому, що стосується задоволення розміру позовних вимог в частині тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, суд зазначає таке.
Як було зазначено вище, відповідно до вимог пунктів 2 та 17 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону про споживче кредитування до договорів споживчого кредитування, які були укладені після набрання чинності змін Закону про споживче кредитування законодавчо передбачене обмеження щоденної процентної ставки:
протягом перших 120 днів не більше 2,5 % (тобто з 24 грудня 2023 року до 21 квітня 2024 року включно)
протягом наступних 120 днів не більше 1,5 % (тобто з 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 року включно).
Крім того, відповідно до норм частини п`ятої статті 8 Закону про споживче кредитування з 20 серпня 2024 року денна процентна ставка не може перевищувати 1%.
Керуючи указаними вище нормами Закону про споживче кредитування суд проводить власний розрахунок заборгованості за користування кредитом, а саме:
Як було зазначено вище та підтверджується матеріалами справи, відповідно до умов кредитного договору відповідачу надано кредит у сумі 7 000,00 грн на строк 345 днів із стандартною процентною ставкою 1,99% на день.
Ураховуючи вказані вище вимоги пункту 17 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону про споживче кредитування, денна процентна ставка за кредитом має становити:
З 16 квітня 2024 року до 21 квітня 2024 року включно 6 днів денна процентна ставка може бути 1,99 % (як про це зазначено у кредитному договорі), а тому розмір процентів, який слід стягнути із відповідача за указаний період, становить:
7 300,00 грн (сума кредиту)*1,99% (денна процентна ставка)/100%*6 днів (строк кредитування за ставкою 1,99%) = 871,62 грн (сума відсотків за кредитом за ставкою 1,99% за 6 днів кредитування);
З 22 квітня 2024 року до 19 серпня 2024 включно 120 днів - денна процентна ставка може бути не більше 1,5 % (передбачено пунктом 17 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону про споживче кредитування), а тому розмір процентів, який слід стягнути із відповідача за указаний період, становить:
7 300,00 грн (сума кредиту)*1,5% (денна процентна ставка)/100%*120 днів (строк кредитування за ставкою 1,5%) = 13 140,00 грн (сума відсотків за кредитом за ставкою 1,5% за 120 днів кредитування);
З 20 серпня 2024 року до 04 березня 2025 року включно (переддень подачі позовної заяви позивачем до суду) 197 днів денна процентна ставка може бути не більше 1% (відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону про споживче кредитування), а тому розмір процентів, який слід стягнути із відповідача за указаний період, становить:
7 300,00грн (сума кредиту, яка порахована первісним кредитором на дату укладення договору факторингу)*1,0% (денна процентна ставка)/100%*197 днів (строк кредитування за ставкою 1,0%) = 14 381,00 грн (сума відсотків за кредитом за ставкою 1,0% за 197 днів кредитування);
Таким чином, загальна сума заборгованості за відсотками за кредитним договором складає: 871,62 грн+13 140 грн+14 381,00 грн = 28 392,62 грн.
Враховуючи, що позивач заявив позовну вимоги щодо стягнення заборгованості за відсотками за кредитом у сумі 21 852,55 грн, що є меншою, ніж розрахована судом, суд задовольняє вимогу, заявлену позивачем 21 852,55 грн.
Що стосується позовної вимоги про стягнення заборгованості за комісією суд зазначає таке.
Як вбачається із матеріалів справи, згідно з умовами кредитного договору позичальником сплачується комісія за його надання одномоментно. Враховуючи, що сторони кредитного договору узгодили сплату комісії за надання кредиту одним платежем, а ці кошти комісія, як підтверджується відомістю про щоденні нарахування та погашення, - було нараховано 16 квітня 2024 року (а.с.21), а списано 28 серпня 2024 року двома платежами (540,00 грн та 288,00 грн) (а.с22), суд дійшов висновку про те, що підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією відсутні.
Що стосується позовної вимоги про стягнення заборгованості за неустойкою (штрафом, пенею) суд зазначає таке.
Як було зазначено вище, пунктом 18 Прикінцевим та перехідних положень ЦК України визначено, що
у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання умов кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення неустойки з відповідача не підлягають задоволенню.
За вказаного вище правового врегулювання, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач не надавши своєї позиції щодо позову, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам позивача та доказам, що це підтверджують, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги слід задовольнити частково.
Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
У зв`язку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє частково, судовий збір стягується із відповідача пропорційно сумі задоволених позовних вимог 2 380,00 грн.
Ураховуючи вищевикладене, керуючись статтями 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 205, 512, 514, 516, 516, 527, 530, 627, 628, 617, 1054 Цивільного кодексу України, статтями 3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію», суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
за тілом кредиту 7 300 (сім тисяч триста) гривень 00 копійок;
за процентами за користування кредитом - 21 852 (двадцять одна тисяча вісімсот п`ятдесят дві) гривні 55 (п`ятдесят п`ять) копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.
Якщо повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 265 ЦПК України:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області Л.В.Рудалєва