ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 травня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 738/2276/24

Головуючий у першій інстанції - Волошина Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/461/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області у складі судді Волошиної Н.В. від 06 грудня 2024 року, місце ухвалення рішення - м. Мена, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 . В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 16.05.2012 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 03.05.2012 року до досягнення старшою дитиною повноліття. Позивач зазначала, що аліменти на дітей сплачуються в повному обсязі, проте, після досягнення дочкою ОСОБА_5 повноліття, аліменти на неї буде припинено. За доводами позивача, дочка сторін спору - ОСОБА_6 навчається на ІІІ курсі комунального закладу професійної освіти "Київський професійний коледж "Лівобережний", форма навчання - денна, у зв`язку з чим, не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги. Позивач, із посиланням на статті: 181-184, 199 Сімейного кодексу України, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.10.2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 06.12.2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Менського районного суду Чернігівської області від 06.12.2024 року, та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити частково та стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19.10.2024 року до 30.06.2025 року. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме, статей: 199, 200, 201 Сімейного кодексу України, із порушенням норм процесуального права, а саме, статей: 1, 3, 4, 5, 53, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, що відповідно до статті 376 Цивільного процесуального кодексу України, є підставою для його скасування. Апелянт ОСОБА_1 стверджує, що відмовляючи у задоволені вимог заявленого нею позову, суд першої інстанції виходив з того, що на утриманні відповідача перебувають інші повнолітні діти та батьки. Крім того, за доводами суду першої інстанції, відповідач, отримуючи заробітну плату в середньому 43-55 тис. грн., не має змоги допомагати повнолітній дочці до закінчення нею навчання на стаціонарі. За доводами апелянта, посилання суду першої інстанції, як на підставу для відмови у задоволенні позову на те, що на утриманні відповідача знаходиться інші діти, є необґрунтованим, оскільки необхідність утримання дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній дочці - ОСОБА_5 , яка її потребує. Апелянт вказує, що бажання відповідача утримувати нерідних, а також офіційно не всиновлених дітей дружини від теперішнього шлюбу, утримувати батьків та інших осіб, є його власним бажанням та не є обов`язком, а отже, жодним чином не виключає обов`язку надавати допомогу рідній повнолітній дочці, на період її навчання на денній формі. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 також зазначає, що з урахуванням вимог чинного законодавства, судом першої інстанції проігноровано той факт, що у дочки ОСОБА_3 наявні всі підстави для отримання аліментів від батька ОСОБА_2 . Так, дочці відповідача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_10 виповнилось 18 років, вона продовжує навчатись на стаціонарі, що підтверджено довідкою №520 від 16.09.2024 року, виданою комунальним закладом професійної (професійно-технічної) освіти "Київський професійний коледж "Лівобережний", є студенткою III курсу комунального закладу професійної (професійно-технічної) освіти "Київський професійний коледж "Лівобережний", форма навчання денна, термін навчання - до 30.06.2025 року. Апелянт стверджує, що дочка відповідача - ОСОБА_5 не має самостійного заробітку, всі витрати на її проживання в м.Києві, харчування, одяг забезпечуються ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги вказують, що дочка ОСОБА_3 у 2016 році перенесла складну операцію по видаленню правої нирки, і на сьогоднішній час дочка сторін спору має все життя жити із однією ниркою, що відповідно потребує особливого харчування та додаткового догляду для запобігання надмірного навантаження на одну наявну нирку. Апелянт ОСОБА_1 вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дочці до завершення її навчання на стаціонарі, оскільки згідно із довідкою про доходи №428 від 04.12.2024 року, виданою військовою частиною № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 є військовослужбовцем, загальна сума його доходу за період з 01.05.2024 року до 31.10.2024 року, без утримання податків, становить 323 180,60 грн.; середня місячна заробітна плата відповідача складає 53 900 грн. Апелянт стверджує, що за даних обставин, висновок суду першої інстанції, що відповідач, отримуючи заробітну плату в сумі 54 000 грн., не має можливості надавати матеріальну допомогу дочці ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, є необґрунтованим, зробленим без урахування всіх обставин справи та із порушенням норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а обгрунтоване рішення Менського районного суду Чернігівської області від 06.12.2024 року, залишити без змін.

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За даних обставин, рішення Менського районного суду Чернігівської області від 06.12.2024 року переглядається апеляційним судом у оскаржуваній апелянтом частині, тобто, в частині відмови судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Менського районного суду Чернігівської області від 06.12.2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.7,14).

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 13.01.2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , було розірвано (а.с.4,5).

Рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 16.05.2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 03.05.2012 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.6).

Згідно із довідкою №520 від 16.09.2024 року, виданою комунальним закладом професійної (професійно-технічної) освіти "Київський професійний коледж "Лівобережний", ОСОБА_3 є студенткою ІІІ курсу комунального закладу професійної (професійно-технічної) освіти "Київський професійний коледж "Лівобережний", форма навчання - денна, термін навчання - до 30.06.2025 року (а.с.13).

Із копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , копій свідоцтв про народження, відповідно, серії НОМЕР_3 , серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_7 , яка має дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.34,36,37).

Із копій свідоцтв про народження: серії НОМЕР_5 , серії НОМЕР_6 вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ще двох малолітніх дітей - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на утримання яких сплачує аліменти, що підтверджується довідкою про сплату аліментів від 01.12.2024 року (а.с.40,41,47).

Із копій пенсійних посвідчень вбачається, що батьки відповідача: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , мають статус пенсіонерів (а.с.38,39).

Із довідки про сплату аліментів від 01.12.2024 року, виданої Центральним відділом державної виконавчої служби у м. Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вбачається, що ОСОБА_2 , на підставі виконавчого листа №2/750/1636/23 від 08.12.2023 року, виданого Деснянським районним судом м.Чернігова, сплачує аліменти на дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 17.04.2023 року, і до досягнення старшою дитиною повноліття. Утримання проводиться із заробітної плати ОСОБА_2 щомісячно, заборгованість станом на 01.12.2024 року - відсутня (а.с.47) .

Згідно із довідкою про доходи №428 від 04.12.2024 року, виданою військовою частиною НОМЕР_1 , ОСОБА_2 є військовослужбовцем, загальна сума його доходу за період з 01.05.2024 року до 31.10.2024 року, без утримання податків, становить 323 180,60 грн.; загальна сума сплачених аліментів за вказаний хронологічний період становить 222 833,03 грн. (щомісячний розмір сплачених аліментів протягом травня-червня 2024 року становить 38 243,12 грн. (заробітна плата - 55 465 грн.), у липні 2024 року - 31 348,12 (заробітна плата - 45 465 грн.), протягом серпня-жовтня 2024 року - 38 332,89 грн. (заробітна плата - 55 595,20 грн.); а загальна сума доходу відповідача за вказаний хронологічний період, за винятком аліментів, становить - 102 562 грн. 57 коп. (а.с.49).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 06.12.2024 року, відмовляючи у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, суд першої інстанції вказав, що позивач у обґрунтування заявлених позовних вимог послалася лише на ту обставину, що їх із відповідачем дочка ОСОБА_6 навчається в коледжі на денній формі, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку батька, разом з тим не зазначила, які саме несе витрати, пов`язані із навчанням дочки. Суд першої інстанції зазначив, що позивачем ОСОБА_1 не надано належних доказів щодо можливості відповідача надавати допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання. З огляду на викладене, та враховуючи матеріальний стан відповідача, відсутність у його власності рухомого та нерухомого майна, наявність двох відритих виконавчих проваджень, за якими з нього стягуються аліменти на трьох неповнолітніх дітей, в тому числі, і на спільного із позивачем ОСОБА_1 сина ОСОБА_14 , щомісячний розмір яких складає більшу половину заробітку відповідача, майже 70%, враховуючи положення статті 70 Закону України "Про виконавче провадження", суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення повних вимог ОСОБА_1 , в частині стягнення аліментів із відповідача на дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів з відповідача на утримання їх сина ОСОБА_14 , суд першої інстанції визнав їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки аліменти на утримання сина сторін спору - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , присуджені рішенням Менського районного суду Чернігівської області від 16.05.2012 року, після досягнення повноліття старшою дочкою ОСОБА_6 , продовжують стягуватись із відповідача.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що рішення суду першої інстанції від 06.12.2024 року, у оскаржуваній апелянтом частині, ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме, статей: 199, 200, 201 Сімейного кодексу України, із порушенням норм процесуального права, а саме: статей: 1, 3, 4, 5, 53, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, що відповідно до статті 376 Цивільного процесуального кодексу України, є підставою для його скасування, знайшли своє часткове підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 стверджує, що відмовляючи у задоволені вимог заявленого нею позову, суд першої інстанції виходив з того, що на утриманні відповідача перебувають інші повнолітні діти та батьки. Крім того, за доводами суду першої інстанції, відповідач, отримуючи заробітну плату в середньому 43-55 тис. грн., не має змоги допомагати повнолітній дочці до закінчення нею навчання на стаціонарі. За доводами апелянта, посилання суду першої інстанції, як на підставу для відмови у задоволенні позову на те, що на утриманні відповідача знаходиться інші діти, є необґрунтованим, оскільки необхідність утримання дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній дочці - ОСОБА_5 , яка її потребує. Апелянт вказує, що бажання відповідача утримувати нерідних, а також офіційно не всиновлених дітей дружини від теперішнього шлюбу, утримувати батьків та інших осіб, є його власним бажанням та не є обов`язком, а отже, жодним чином не виключає обов`язку надавати допомогу рідній повнолітній дочці, на період її навчання на денній формі. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 також зазначає, що з урахуванням вимог чинного законодавства, судом першої інстанції проігноровано той факт, що у дочки ОСОБА_3 наявні всі підстави для отримання аліментів від батька ОСОБА_2 . Так, дочці відповідача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_10 виповнилось 18 років, вона продовжує навчатись на стаціонарі, що підтверджено довідкою №520 від 16.09.2024 року, виданою комунальним закладом професійної (професійно-технічної) освіти "Київський професійний коледж "Лівобережний", є студенткою III курсу комунального закладу професійної (професійно-технічної) освіти "Київський професійний коледж "Лівобережний", форма навчання денна, термін навчання - до 30.06.2025 року. Апелянт стверджує, що дочка відповідача - ОСОБА_5 не має самостійного заробітку, всі витрати на її проживання в м.Києві, харчування, одяг забезпечуються ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги вказують, що дочка ОСОБА_3 у 2016 році перенесла складну операцію по видаленню правої нирки, і на сьогоднішній час дочка сторін спору має все життя жити із однією ниркою, що відповідно потребує особливого харчування та додаткового догляду для запобігання надмірного навантаження на одну наявну нирку. Апелянт ОСОБА_1 вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дочці до завершення її навчання на стаціонарі, оскільки згідно із довідкою про доходи №428 від 04.12.2024 року, виданою військовою частиною № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 є військовослужбовцем, загальна сума його доходу за період з 01.05.2024 року до 31.10.2024 року, без утримання податків, становить 323 180,60 грн.; середня місячна заробітна плата відповідача складає 53 900 грн. Апелянт стверджує, що за даних обставин, висновок суду першої інстанції, що відповідач, отримуючи заробітну плату в сумі 54 000 грн., не має можливості надавати матеріальну допомогу дочці ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, є необґрунтованим, зробленим без урахування всіх обставин справи та із порушенням норм матеріального права.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до приписів ч.1, ч.2 статті 141 Сімейного кодексу України, яка регламентує рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно ч.1 статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим, потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

У п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" міститься роз`яснення, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно із приписами статті 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Тобто, на відміну від аліментів на неповнолітню дитину, при стягненні аліментів на дитину, яка досягла повноліття, необхідно враховувати, чи має батько можливість надання такого утримання.

Отже, розглядаючи позови про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, суди мають встановити декілька юридичних фактів, зокрема: чи є дитина повнолітньою, чи продовжує вона навчатись, чи потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, та чи є у відповідача матеріальна можливість таку допомогу надавати.

Стягуючи аліменти на повнолітню дитину, необхідно також мати на увазі, що з часу повноліття дитина стає працездатною та має фізичну можливість додатково здійснювати своє утримання за рахунок інших доходів, а тому необхідно з`ясовувати факт отримання повнолітньою дитиною іншого доходу, ніж аліменти, зокрема, стипендії тощо.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного перегляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що є помилковим висновок суду першої інстанції про те, що матеріальний стан відповідача, відсутність у його власності рухомого та нерухомого майна, наявність двох відритих виконавчих проваджень, за якими з нього стягуються аліменти на трьох неповнолітніх дітей, в тому числі, і на спільного із позивачем ОСОБА_1 , сина ОСОБА_14 , щомісячний розмір яких складає більшу половину його заробітку, майже 70%, свідчить про відсутність у відповідача ОСОБА_2 можливості сплачувати аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_5 , яка продовжує навчання.

Як вбачається із матеріалів даної цивільної справи, дійсно, до ІНФОРМАЦІЯ_10 відповідач ОСОБА_2 сплачував аліменти на утримання чотирьох дітей, а саме, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісячно та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , - у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, а всього - у розмірі 7/12 частин заробітку (доходу), щомісячно, що перевищує 58% заробітку відповідача.

Проте, із ІНФОРМАЦІЯ_10, після досягнення повноліття дочкою сторін спору ОСОБА_6 , стягнення аліментів на її утримання припинилося, у зв`язку з чим, відповідач ОСОБА_2 став сплачувати аліменти на утримання трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу), щомісячно та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, а всього - у розмірі 5/12 частин заробітку (доходу), щомісячно, що не перевищує 42% заробітку відповідача.

Приймаючи до уваги наведене вище, апеляційний суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 має змогу сплачувати аліменти на утримання своєї повнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що продовжує навчання, та у зв`язку з цим, потребує такої допомоги. За даних обставин, наявні правові підстави для стягнення із відповідача аліментів на повнолітню дочку ОСОБА_6 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/12 частки всіх видів його заробітку (доходу), до закінчення навчання дочкою ОСОБА_3 . Таким чином, загальний розмір аліментних зобов`язань відповідача ОСОБА_2 складатиме 50% його заробітку (доходу), що відповідає приписам Закону, який регламентує спірні правовідносини.

Враховуючи зазначене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково. При цьому, рішення Менського районного суду Чернігівської області від 06.12.2024 року, у оскаржуваній апелянтом частині - скасувати, і ухвалити у вказаній частині позовних вимог постанову, якою частково задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання. А саме, стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 19.10.2024 року, і до закінчення навчання - 30.06.2025 року.

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, і відповідно до положень якої, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у неоскаржуваній апелянтом частині рішення Менського районного суду Чернігівської області від 06.12.2024 року, апеляційним судом не переглядається.

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 369, 374; п.1, п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Менського районного суду Чернігівської області від 06 грудня 2024 року, у оскаржуваній частині, скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 19.10.2024 року, і до закінчення навчання - 30.06.2025 року.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 02.05.2025 року.

Головуючий: Судді: