УХВАЛА

14 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 199/3256/24

провадження № 61-3811ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Карпенко С. О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Устінова Тетяна Аркадіївна, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 2 грудня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Кальчицької сільської ради Маріупольського району Донецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Друга державна нотаріальна контора м. Києва, про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Устінова Т. А., за допомогою підсистеми «Електронний суд», подала до Верховного Суду касаційну скаргу нарішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 2 грудня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року, повний текст якої складено 27 лютого 2025 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу

(далі - ЦПК) України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої

статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваних судових рішень із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскаржуваних судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, з чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права, щодо якої відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Такий висновок щодо застосування аналогічних норм Господарського процесуального кодексу України викладений у постанові Верховного Суду

від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Устінова Т. А., не відповідає зазначеним вимогам законуз огляду на таке.

Заявник посилається у касаційній скарзі на неврахування судом апеляційної інстанції постанови Верховного Суду від 19 червня 2018 року

у справі № 820/5348/17 (провадження № К/9901/51325/18) та постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення».

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судових рішень

пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити посилання на постанови саме Верховного Суду, в яких зроблено висновок щодо застосування норми права, із зазначенням, у чому саме полягає невідповідність оскаржених судових рішень сформованій практиці у подібних правовідносинах.

Тому посилання заявника на неврахування судом апеляційної інстанції постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» касаційним судом не приймаються.

Разом з тим, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України.

При цьому Верховний Суд не наділений повноваженнями замість заявника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які остання не навела у касаційній скарзі, або самостійно визначити конкретний випадок, передбачений частиною другою статті 389 ЦПК України, оскільки вказане свідчитиме про порушення принципу змагальності.

До касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, якщо така скарга та додані матеріали подаються до суду в електронній формі через електронний кабінет. У разі подання скарги та доданих матеріалів в електронній формі через електронний кабінет до неї додаються докази надсилання її копії та копій доданих матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу (пункт 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України).

Крім того, у касаційній скарзі заявник зазначила про те, що позов у цій справі не містить вимог майнового характеру, однак вказане не відповідає пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України, відповідно до якого, ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Матеріали касаційної скарги та оскаржувані судові рішення не містять відомостей щодо ціни позову, а саме вартості земельноїділянкиплощею 6,69 га

з кадастровим № :05:000:1007, розташованої на землях

Колективного сільсткогосполарського підприємства «Маріупольський» Зорянської сільської ради Нікольського району Донецької області, про визнання права власності на яку просила позивач.

Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції позбавлений можливості визначити, чи підлягають касаційному оскарженню рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 2 грудня 2024 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року відповідно до вимог пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Отже, заявник має право визначити ціну позову, підтвердивши вартість вказаної земельної ділянки належними та допустимими доказами.

За таких обставин заявнику необхідно подати до Верховного Суду: виправлену касаційну скаргу, оформлену у відповідності до вимог статті 392 ЦПК України, в якій зазначити пункт (пункти) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга, та обґрунтування (мотивування) наявності цієї підстави (підстав); докази надсилання копії виправленої скарги з доданими до неї матеріалами іншим учасникам справи, а також визначити ціну позову, на підтвердження якої надати відповідні докази.

Оскільки касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 ЦПК України, вона відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України залишається без руху.

Керуючись статтями 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Устінова Тетяна Аркадіївна, на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 2 грудня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 лютого 2025 року залишити без руху.

Надати заявнику десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення зазначених недоліків.

У разі невиконання у встановлений судом строк вимог цієї ухвали скарга вважатиметься неподаною і підлягатиме поверненню.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Карпенко