Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/6279/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі головуючого-судді Трагнюк В.Р., секретар судового засідання Конар В.М., за участю представника позивача Бора Ю.В., представника відповідача Захарченко О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бора Юрій Володимирович, до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності,

В С Т А Н О В И В :

20.09.2023 року ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Бора Ю.В., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, згідно з яким просив: усунути перешкоди у користуванні належними йому земельними ділянками за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:003:0034) та АДРЕСА_1 (кадастровий номер : 07:003:0192) шляхом: - знесення (демонтажу) облаштованої ОСОБА_2 між дворогосподарствами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 огорожі, в тому числі бетонного фундаменту; знесення (демонтажу) частини зведеної ОСОБА_2 між дворогосподарствами № НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 господарської будівлі, в тому числі бетонного фундаменту, в параметрах дотримання відстані не менше 3 метрів від спільної межі земельних ділянок; відновлення стану земельних ділянок позивача, який існував до порушення прав, а саме - ліквідації наслідків будівництва огорожі та господарської будівлі та питання розподілу судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача вказує на те, що ОСОБА_1 є власником двох земельних ділянок з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд: площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :00:003:0034; площею 0,0586 га за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :07:003:0192. Відповідач є власником суміжної (сусідньої) земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер : 00:003:0662.

У 2023 році ОСОБА_2 між належними сторонам спору земельними ділянками розпочато зведення огорожі (паркану) з облаштуванням бетонного фундаменту як основи та захисної стіни з бетонного блоку та металевого профілю. Така огорожа встановлена по всій довжині спільної межі земельних ділянок. Крім того, відповідачем по одній лінії з огорожею також здійснюється будівництво господарських будівель.

Через явне порушення відповідачем суміжної межі земельних ділянок, позивачем замовлено проведення топографічних робіт з визначення просторового розташування огорожі та задньої стіни будівель відносно встановлених меж земельних ділянок за АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 . За результатами порівняння даних Державного земельного кадастру та їх проекції на місцевості, визначення фактичних параметрів будівництва огорожі відносно планування території встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 здійснено самовільне захоплення частини належної позивачу на праві приватної власності земельної ділянки площею 0,0020 га (20 м.кв.) конфігурацією у формі полоси вздовж межі. Таким чином, будівництво огорожі та частково господарської будови вчинено суміжним землевласником на належній ОСОБА_1 земельній ділянці.

Такі обставини також підтверджено висновком експерта за результатами проведеного земельно-технічного дослідження від 15.08.2023 року №Д-17/2023.

Крім того, представник позивача вказує, що зведена відповідачем господарська будівля просторово розміщена на спільній межі земельних ділянок, що є прямим порушенням вимог п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» (для нової садибної та дачної забудови відстань від межі слід встановлювати не менше 3 метри).

Як зауважує представник позивача, звернення до відповідачки з приводу врегулювання такої ситуації останньою просто ігноруються або переростають у конфліктні ситуації. Виноградівська міська рада у розгляді земельного спору позивачу відмовила через перебування земельних ділянок у приватній власності.

Представник позивача вважає, що має місце усвідомлене та умисне порушення прав позивача як власника. З огляду на викладене, на приписи ЗК України представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги.

У ході судового розгляду справи (після проведеної у справі експертизи) представник позивача звернувся до суду із заявою про поновлення строку для подання позовної заяви щодо зміни предмета позову (а.с.203-205 т.1), в результаті чого позовні вимоги було уточнено та викладено в наступній редакції: «Зобов`язати відповідача ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканку АДРЕСА_3 усунути перешкоди позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 у користуванні належними на праві приватної власності земельними ділянками за адресою: АДРЕСА_2 та звільнити частину земельної ділянки за кадастровим номером :07:003:0192 площею 18,43 м.кв., частину земельної ділянки за кадастровим номером :00:003:0034 площею 3,19 м.кв., які зазначені у висновку судової земельно-технічної експертизи від 18.06.2024 року №681/02- 24, шляхом:

- знесення (демонтажу) зведеної відповідачем ОСОБА_2 огорожі, в тому числі бетонного фундаменту, між власним дворогосподарством за адресою: АДРЕСА_3 (земельна ділянка за кадастровим номером :00:003:0662) та дворогосподарством позивача за адресою: АДРЕСА_2 (земельні ділянки за кадастровими номерами :00:003:0034 та :07:003:0192);

- знесення (демонтажу) частини зведених відповідачем ОСОБА_2 господарських будівель, в тому числі бетонного фундаменту, на межі власного дворогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 (земельна ділянка за кадастровим номером :00:003:0662) та дворогосподарства позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (земельні ділянки за кадастровими номерами :00:003:0034 та :07:003:0192) у технічних параметрах дотримання відстані не менше 3 метрів від спільної межі земельних ділянок;

- відновлення стану частини земельних ділянок позивача ОСОБА_1 , який існував до порушення прав, а саме - ліквідації наслідків будівництва огорожі та господарських будівель. Вирішити питання розподілу судових витрат».

Ухвалою суду від 15.10.2024 року позивачу поновлено строк для подання позовної заяви щодо зміни предмета позову, прийнято позовну заяву щодо зміни предмета позову, подану позивачем, до розгляду.

Скориставшись своїм правом у відповідності до вимог ЦПК України представником відповідача - адвокатом Захарченко О.Ю. 24.12.2024 року подано відзив на позовну заяву (а.с.241-245 т.1), а 20.01.2025 року доповнення до відзиву на позовну заяву (а.с.5-18 т.2), згідно з якими просить відмовити у задоволенні позову повністю. У відзиві адвокат Захарченко О.Ю. заперечив уточнені позовні вимоги, оскільки вважає, що згідно ухвали про відкриття провадження визначено, що розгляд справи відбувається за правилами загального провадження, яке було закінчено 17.09.2024 р., відповідно позивачем пропущено строк на подання нових позовних вимог, а тому суд повинен відмовити позивачу у прийнятті нових позовних вимог. При цьому зауважує, що ЦПК України не передбачено право позивача на подання до суду уточненої позовної заяви.

В заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову представник відповідача зазначає наступне.

Первісний позов не підлягає до задоволення зважаючи на висновок експерта, а саме: відповідно до висновку експерта судової земельної технічної експертизи №681/02-24, встановлено, що позивач ОСОБА_1 отримав у спадщину земельні ділянки за кадастровими номерами №№:00:003:0034, :07:003:0192 у 2021 році. На дані земельні ділянки було виготовлено землевпорядні документації: кадастровий номер №:00:003:0034 - 2004 році, кадастровий номер №:07:003:0192-2014 році.

В той же час дані земельні ділянки позивача межують із земельною ділянкою відповідачки ОСОБА_2 (кадастровий номер №:00:003:0662), яку разом з ділянкою та усіма будовами на ній отримала 2002 році. Експертом встановлено, що у фактичному користуванні ОСОБА_2 знаходяться частини земельних ділянок позивача (проведені обміри), в той же час експерт зазначає, що на межі земельних ділянок позивача та відповідача стоїть паркан з сітки рабиця і будівлі, безпосередньо паркан встановлений біля та на цоколі раніше існуючого паркану, також будівля що на межі ділянок, які з наявних ознак фізичного зносу, конструкцій і елементів матеріалів, були збудовані задовго до формування земельної ділянки ОСОБА_1 .

Зазначає, що експертом встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 №:00:003:0034 та :07:003:0192 мають не правильні конфігурації і між ділянками №:00:003:0034 та :07:003:0440 є розрив по всій їх довжині (незайнята смуга), а від так при правильному формуванні земельної ділянки такого розриву не мало бути.

Таким чином експертиза хоч і надає відповідь про перебування частини земельної ділянки ОСОБА_1 у фактичному користуванні ОСОБА_2 в той же час свідчить про зміщення земельної ділянки позивача №:00:003:0034 до земельної ділянки позивача №:07:003:0192, що зміщена до земельної ділянки ОСОБА_2 на якій задовго до формування земельної ділянки ОСОБА_1 знаходилися конструкції паркану та будинків.

Крім того у відзиві зауважено на те, що позивач успадкував земельні ділянки, щодо яких існує спір від своєї матері (Свідоцтва про спадщину) дане відповідно свідчить проте, що ОСОБА_1 достеменно було відомо про погодження меж земельної ділянки відповідачки його матір`ю ОСОБА_3 20.01.2010 «по огорожі» (технічна документація на земельну ділянку ОСОБА_2 ) вище вказана експертиза засвідчує наявність решти огорожі під новою огорожею та відсутність будівництва за нею на території позивача.

Відтак, як доказ проведена експертиза вказує на зміщення меж земельних ділянок, а не на порушення права позивача на вільне володіння своєю приватною власністю або заволодіння його частиною земельної ділянки.

А тому вважає, що у задоволенні нової позовної вимоги викладеної в новій позовній заяві та первісної позовної заяви поданої адвокатом Бора Ю.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності, слід відмовити у повному обсязі.

Крім того, 24.12.2024 року ОСОБА_2 та її представник Захарченко О.Ю. подали до суду заяву про застосування строків давності у даній справі, мотивуючи заяву тим, що представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Захарченко О.Ю. проаналізувавши технічну документацію ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважає, що початок перебігу строку позовної давності, виник у 2010 та як мінімум у 2014 роках, зважаючи на документацію яку замовляла ОСОБА_3 з моменту коли ОСОБА_3 погодила межі земельної ділянки відповідачки та остання погодила межі земельної ділянки матері позивача.

Разом з тим вказує, що проведена експертиза доводить факт наявності огорожі по якій було погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 суміжним землекористувачем ОСОБА_3 (мати позивача). Зважаючи на вище викладені факти, які підтверджуються документально то строки позовної давності у позивача сплили у 2013 році.

У зв`язку з наведеним просять у задоволенні позову відмовити.

Скориставшись своїм правом у відповідності до вимог ЦПК України представником позивача адвокатом Борою Ю.В. подано додаткові пояснення на позовну заяву (а.с.20-21 т.2), у яких вказує, що позивач не порушував питання відповідності взаємного розташування житлового будинку ОСОБА_2 та межі земельних ділянок. На належну ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0192 заступає тільки частина дахової конструкції житлового будинку відповідача. Спір у цій частині відсутній та ніколи не мав місця. Однак, у розрізі спорудження відповідачем нової огорожі та нових господарських будівель (споруд) зауважив, то такі конструктивні елементи зведені (частина зводиться до цього часу) у 2023 році, порушення позивача прав власника є триваючим. ОСОБА_2 , розпочинаючи будівництво нових господарських будівель (споруд), розташувала такі безпосередньо на бетонній основі (цоколі) існуючої на той час огорожі. Відповідно нею як наслідок було змінено конфігурацію (лінію) старої огорожі. Вважає, що є підтвердженим факт порушення відповідачем вимог п.6.1.41 ДБН Б.2.2- 12:2019 «Планування та забудова територій» (для нової садибної та дачної забудови відстань від межі слід встановлювати не менше 3 метри), що вимагає в свою чергу судового захисту порушених прав позивача.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бора Ю.В. в судовому засіданні повністю підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові та заяві про зміну предмета позову. Пояснив, що з боку відповідачки існують порушення суміжної межі земельних ділянок, а саме спорудження огорожі та часткове зведення господарських будівель на належній позивачу земельній ділянці. Порушення з боку відповідачки відображене у висновку експерта та вимагає вирішення у судовому порядку. На усні зауваження і пропозиції відповідачка не реагує та відмовляється від добровільного усунення перешкод в користуванні належними позивачу земельними ділянками. Що стосується позовних вимог про розподіл судових витрат, повідомив суд про обґрунтування задекларованого розміру судових витрат, а саме витрат на правову допомогу, протягом 5-ти денного строку з моменту прийняття рішення у справі.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Захарченко О.Ю. в судовому засіданні повністю заперечив відносно заявлених уточнених позовних вимог, висловив свою позицію щодо їх безпідставності. Пояснив, що спірні земельні ділянки позивач отримав у спадок від своєї матері, яка за життя не мала претензій до відповідачки. Вважає, що відсутній факт зі сторони відповідачки у перешкоджанні позивачу у володінні його приватною власністю.

Заслухавши доводи та заперечення учасників цивільного процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753.8671.21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду».

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 316, 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.10.2021, посвідченим приватним нотаріусом Берегівського нотаріального округу Богаш Н.Я. та зареєстрованого в реєстрі за №1593, позивач по справі ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:0034, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка згідно з цим Свідоцтвом має площу 0,10 га та цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Право власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за вих. №278395945 від 06.10.2021 (а.с.7 т.1).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.10.2021, посвідченим приватним нотаріусом Берегівського нотаріального округу Богаш Н.Я. та зареєстрованого в реєстрі за №1594, позивач по справі ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :07:003:0192, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка згідно з цим Свідоцтвом має площу 0,0586 га та цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Право власності ОСОБА_1 на цю земельну ділянку підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за вих. №278399578 від 06.10.2021 (а.с.9 т.1).

Відповідачка ОСОБА_2 є власником суміжної (сусідньої) земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер : 00:003:0662. Належність речових прав на цей об`єкт нерухомого майна підтверджується інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с.10 т.1) та Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2023 від 19.09.2023 року (а.с.11-13 т.1).

У 2023 році відповідачкою ОСОБА_2 між належними сторонам спору земельними ділянками, розпочато зведення огорожі (паркану) з облаштуванням бетонного фундаменту як основи та захисної стіни з бетонного блоку та металевого профілю. Така огорожа встановлена по всій довжині спільної межі земельних ділянок. Крім того, відповідачем по одній лінії з огорожею також здійснюється будівництво господарських будівель, що підтверджується фотоматеріалами, які знаходяться у матеріалах справи (а.с.19-20 т.1).

Судом досліджено Висновок експерта (судовий експерт ОСОБА_4 ) за результатами проведеного земельно-технічного дослідження №Д-17/2023 від 15.08.2023 року із фототаблицею на замовлення позивача ОСОБА_1 (а.с.21-23 т.1). За результатами проведеного дослідження встановлено, що площа накладання огорожі та стін суміжних будівель на земельні ділянки з кадастровими номерами :07:003:0192 та :00:003:0034 у відповідності до плану розробленого ФОП ОСОБА_5 становить 0,002 га.

З метою вирішення земельного спору позивач ОСОБА_1 звертався до Виноградівської міської ради. Листом №02-25/3554 від 31.08.2023 року сторонам по справі повідомлено про проведення перевірки за результатами якої встановлено, що гр. ОСОБА_2 на власній присадибній ділянці веде будівництво господарських будівель без дозвільних документів з порушенням ДБН.2.2-12:2019 та ДБН В.1.1-25, а саме задня стіна будівель розміщена по межі земельних ділянок, покрівля будівель має ухил в сторону присадибної ділянки ОСОБА_1 та виходить за межі присадибної ділянки ОСОБА_2 в сторону присадибної ділянки ОСОБА_1 , що порушує право приватної власності ОСОБА_6 на земельну ділянку. Міською радою запропоновано ОСОБА_2 зупинити будівництво господарських будівель та виготовити будівельний паспорт, подати до Державної інспекції архітектури та містобудування повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, роботи продовжити відповідно до даних будівельного паспорту. Щодо самовільного зайняття земельної ділянки гр. ОСОБА_1 звернутися до атестованих спеціалістів, для отримання висновку щодо наявності (відсутності) факту самовільного зайняття земельної ділянки та звернутися до суду (а.с.27 т.1).

Для з`ясування обставин, що мають значення для справи за клопотанням позивача ОСОБА_1 для вирішення питання щодо наявності чи відсутності порушення порядку користування належними позивачу земельними ділянками зі сторони сусіднього землевласника ОСОБА_2 , ухвалою суду від 16.02.2024 року у справі призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Колчару В.Д.

Згідно Висновку експерта судової земельно-технічної експертизи (а.с.147-178 т.1) із схемами та фототаблицями по цивільній справі №299/6279/23 від 18.06.2024 року №681/02-24 встановлено, що:

- має місце порушення меж порядку користування належними ОСОБА_1 земельних ділянок з кадастровими номерами :07:003:0192 та :00:003:0034, які знаходяться по АДРЕСА_2 , зі сторони сусіднього землевласника ОСОБА_2 , яка є власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:0662 по АДРЕСА_3 . Зокрема, мають місце два накладення земельної ділянки, яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 , на земельні ділянки, які перебувають у власності ОСОБА_1 у конфігурації, яка міститься в ДЗК у вигляді координат поворотних точок: одне накладення на земельну ділянку ОСОБА_1 з кадастровим номером :07:003:0192, і загальна площа його складає 18,43 кв.м., а друге на земельну ділянку ОСОБА_1 з кадастровим номером :00:003:0034, і його площа становить 3,19 кв.м.;

- на належних на праві власності ОСОБА_1 земельних ділянках з кадастровими номерами :07:003:0192 та :00:003:0034, які знаходяться по АДРЕСА_2 , але перебувають у фактичному користуванні сусіднього землевласника ОСОБА_2 , яка є власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:0662 по АДРЕСА_3 , знаходяться наступні елементи та конструкції: огорожа (бетонний фундамент, стіни з бетонного блоку та металевого профілю), частина господарських будівель та частина дахової конструкції житлового будинку ОСОБА_2 ;

- огорожа (бетонний фундамент, стіни з бетонного блоку та металевого профілю), частина господарських будівель та частина дахової конструкції житлового будинку, які знаходяться на належних на праві власності ОСОБА_1 земельних ділянках з кадастровими номерами :07:003:0192 та :00:003:0034, які знаходяться по АДРЕСА_2 , але перебувають у фактичному користуванні сусіднього землевласника ОСОБА_2 , яка є власником земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:0662 по АДРЕСА_3 , - мають наступні параметри: 1) перший фрагмент це ділянка огорожі, що збудована в передній частині між спірними домоволодіннями, починаючи від вулиці, і простягається вглиб на довжину 13,45 м, та улаштована із сітки-рабиці, що укладена між металевими стовпами. Поряд з огорожею на цій ділянці огорожі з боку домоволодіння ОСОБА_1 розміщується бетонна конструкція цоколю, що виступає над землею на декілька сантиметрів (3-5) і має ширину близько 0,12 м. Металеві стопи огорожі, на які закріплено сітку-рабицю, укладено поруч з цією конструкцією цоколя. Відстань від сітки-рабиці до межі між спірними земельними ділянками, яка зареєстрована в ДЗК становить від 0,32 м до 0,42 м, утворюючи тим самим накладення фактичних меж відповідача по справі ОСОБА_1 з кадастровим номером :07:003:0192; 2) другий фрагмент це ділянка огорожі мі спірними домоволодіннями, яка представляє собою бетонний цоколь висотою 0,25-0,40 м від поверхні землі, в тілі якого розташовуються металеві стовпчики, по яких укладено сітку-рабицю, а далі вглиб на відстань 15,95 м аж до побудованих нещодавно господарських будівель метало профільні листи, що установлені між металевими стовпчиками і закріплені до металевих рамок. На цій ділянці огорожа, що установлена між спірними домоволодіннями, заступає за межі земельної ділянки позивача по справі ОСОБА_1 з кадастровим номером :07:003:0192 у конфігурації по ДЗК на величину від 0,41 до 0,43 м. На цьому фрагменті спірної межі на належній ОСОБА_1 земельній ділянці з кадастровим номером :07:003:0192 розташовується також і частина дахової конструкції житлового будинку ОСОБА_2 , який, виходячи з наявних ознак фізичного зносу його конструкцій і елементів та матеріалу стін, був збудований задовго на формування меж земельної ділянки ОСОБА_1 з кадастровим номером :07:003:0192 у конфігурації, що міститься в ДЗК у вигляді координат поворотних точок. Частина даху житлового будинку ОСОБА_2 , який спадає на земельну ділянку ОСОБА_1 , з кадастровим номером :07:003:0192, має форму трикутника зі сторони 1,08 м, 1,13 м та 0,24 м, і також є частиною накладення земельної ділянки, що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_1 у конфігурації, що міститься в ДЗК у вигляді координат поворотних точок; 3) третій фрагмент це новозбудовані господарські будівлі ОСОБА_2 , які розташовуються за другим фрагментом огорожі, і також заступають за межу земельних ділянок позивача ОСОБА_1 з кадастровими номерами :07:003:0192 та :00:003:0034 вглиб домоволодінь цієї особи, і ширина такого заступу складає від 0,46 м до 0,56 м, а довжина -15,31 м. При цьому, окрім стін та бетонного цоколя цих будівель, за межу між спірними домоволодіннями заступає також і дахова конструкція цих будівель ОСОБА_2 . Такий заступ дахової конструкції також є порушенням меж земельної ділянки, так як сам дах є частиною будівлі, а право власності на земельну ділянку за визначенням ч.3 ст.79 ЗК України, розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Тому, вказаний заступ дахової конструкції господарських будівель відповідача ОСОБА_2 є також накладенням на земельні ділянки позивача ОСОБА_1 з кадастровими номерами :07:003:0192 та :00:003:0034. При цьому слід зазначити, що вказані будівлі ОСОБА_2 збудовано без будь-якого відступу від межі, тоді як згідно з вимогами діючих на даний час нормативними документами п.6.1.41 ДБН Б2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» - відстань від стін будівель до межі земельних ділянок повинна становити не менше 1,0 м для можливості догляду за ними і проведення поточного ремонту; 4) четвертий фрагмент це огорожа, що розташовується за новозбудованими відповідачем ОСОБА_2 господарськими будівлями. У цьому місці улаштованою є огорожа із сітки-рабиці по металевих стовпах, і так само як і на першому фрагменті, поруч з цією конструкцією огорожі проходить бетонна конструкція цокольного типу, що виступає над поверхнею землі на 3-5 см. Металеві стопи огорожі, на які закріплено сітку-рабицю, розташовуються поза цією бетонною конструкцією цокольного типу. На цій ділянці огорожа, що установлена між спірними домоволодіннями, заступає за межі земельної ділянки позивача ОСОБА_1 , з кадастровим номером :00:003:0034 у конфігурації по ДЗК на величину від 0,32м до 0,34 м та довжиною 2,37 м.

Спірні правовідносини стосуються порядку здійснення права власності та права користування земельними ділянками та регулюються положеннями щодо режиму права власності та Земельного кодексу України. Земельний кодекс України визначає дві форми законного користування земельною ділянкою: право власності або право користування земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої статті 78 Земельного кодексу України (далі ЗК України) право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Згідно пунктів «г» та «е» частини 1 статті 91 Земельного кодексу України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

За змістом статті 41 Конституції України та статті 317 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування збитків.

Частиною шостою статті 106 ЗК України передбачено, що власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані дотримуватися меж земельних ділянок.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків, застосування інших, передбачених законом, способів.

Аналіз наведених вище норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Враховуючи вищезазначені норми закону та висновок судової земельно-технічної експертизи №681/02-24 від 18.06.2024 року суд вважає, що відповідачка ОСОБА_2 шляхом самовільного встановлення огорожі (паркану) з облаштуванням бетонного фундаменту як основи та захисної стіни з бетонного блоку та металевого профілю, та будівництва господарських будівель, порушила межі порядку користування належними ОСОБА_1 земельних ділянок з кадастровими номерами :07:003:0192 та :00:003:0034, які знаходяться по АДРЕСА_2 , порушила правила добросусідства та перешкоджає позивачу користуватися належними йому земельними ділянками, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ОСОБА_2 демонтажу зведеної огорожі та частини зведених господарських будівель, а також відновлення стану частини земельних ділянок позивача, який існував до порушення прав, а саме ліквідації наслідків будівництва огорожі та господарських будівель.

Доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та доповненні до відзиву, суд вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Так, позивач у своїй позовній заяві не порушував питання відповідності взаємного розташування житлового будинку ОСОБА_2 та межі земельних ділянок. На належну ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :07:003:0192 заступає тільки частина дахової конструкції житлового будинку відповідача. Спір у цій частині відсутній та ніколи не мав місця. Однак, у розрізі спорудження відповідачем нової огорожі та нових господарських будівель (споруд), то такі конструктивні елементи зведені (частина зводиться до цього часу) у 2023 році, порушення позивача прав власника є триваючим. ОСОБА_2 , розпочинаючи будівництво нових господарських будівель (споруд), розташувала такі безпосередньо на бетонній основі (цоколі) існуючої на той час огорожі. Відповідно нею як наслідок було змінено конфігурацію (лінію) старої огорожі. Крім того, судовим експертом встановлено факт порушення відповідачем вимог п.6.1.41 ДБН Б.2.2- 12:2019 «Планування та забудова територій» (для нової садибної та дачної забудови відстань від межі слід встановлювати не менше 3 метри), що вимагає в свою чергу судового захисту порушених прав позивача.

Припущення представника відповідача про те, що проведена експертиза вказує на зміщення меж земельних ділянок, а не на порушення права позивача на вільне володіння своєю приватною власністю або заволодіння його частиною земельної ділянки не є твердженням, що спростовує докази надані позивачем.

Щодо зауважень експерта у частині можливості взаємної зміни конфігурації земельних ділянок сторін спору через наявність розриву між земельними ділянками відповідача та сусідньою земельною ділянкою з протилежної сторони суд зазначає наступне: по-перше, сам експерт у такому описі ситуації застосовує визначення «можливо», оскільки така земельна ділянка не була об`єктом дослідження; по-друге, не можна виключити умовно хибної проекції в натурі (на місцевості) саме цієї ділянки, а не земельних ділянок позивача; по-третє, у рамках даного спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є можливим приймати будь-які рішення або здійснювати припущення за рахунок речових прав третьої особи, яка не є учасником справи.

24.12.2024 року ОСОБА_2 та її представник Захарченко О.Ю. подали до суду заяву про застосування строків давності, мотивуючи заяву тим, що представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Захарченко О.Ю., проаналізувавши технічну документацію ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , вважає, що початок перебігу строку позовної давності, виник у 2010 та як мінімум у 2014 роках, зважаючи на документацію яку замовляла ОСОБА_3 з моменту коли ОСОБА_3 погодила межі земельної ділянки відповідачки та остання погодила межі земельної ділянки матері позивача.

Разом з тим вказує, що проведена експертиза доводить факт наявності огорожі по якій було погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 суміжним землекористувачем ОСОБА_3 (мати позивача). Зважаючи на вище викладені факти, які підтверджуються документально то строки позовної давності у позивача сплили у 2013 році.

Згідно матеріалів справи та наданих позивачем доказів - належність речових прав на вказані об`єкти нерухомого майна позивачу підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 05.10.2021 року, виданими приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Богаш Н.Я. за реєстровими № 1593, № 1594 (а.с.5-18).

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), під визначенням позовної давності слід розуміти строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ст. 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач дізнався про порушення відповідачем меж земельних ділянок, які належать позивачу за результатами проведеної земельно-технічного дослідження (висновок експерта О.В. Павлич №Д-17/2023) 15.08.2023 року, позовну заяву про усунення перешкод у здійсненні права власності подано до суду 20.09.2023 року, що повністю спростовує заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків. Встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її не доведення.

У постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставинам не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Таким чином, оцінюючи в сукупності обставини, на яких ґрунтуються заявлені позивачем вимоги, аналізуючи надані сторонами докази, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, суд вважає, що уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення, оскільки стороною позивача надано достатні, належні та допустимі докази, які в сукупності свідчать про наявність правових підстав для задоволення уточненого позову.

Що стосується позовних вимог про розподіл судових витрат, суд приходить до наступного.

Позивачем у позовній заяві порушено питання відшкодування судових витрат, в тому числі витрат на проведення експертного дослідження, судової земельно-технічної експертизи та витрат на оплату послуг залученого спеціаліста.

Сукупна вартість таких судових витрат складає 54434, 44 грн., з яких:

- 12000,00 грн. оплата проведеного земельнотехнічного дослідження (судовий експерт Павлич О.В., рахунок №01/27/07/23 від 25.07.2023 року, квитанція №11 від 28.07.2023 року) (а.с.25, 26 т.1);

- 27434,44 грн. оплата вартості судової експертизи (судовий експерт ОСОБА_7 , рахунок-фактура №681/1 від 01.04.2024 року, квитанція №268008769 від 17.04.2024 року) (а.с.198, 199 т.1);

- оплата послуг спеціаліста (ФОП ОСОБА_8 , рахунок від 08.04.2024 року, квитанція №268938002 від 22.04.2024 року) (а.с.200-201 т.1);

- судовий збір у розмірі 1092,92 грн. (а.с.34).

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Що стосується вимог про розподіл судових витрат, позивач повідомив суд про обґрунтування задекларованого розміру судових витрат, а саме витрат на правову допомогу, протягом 5-ти денного строку з моменту прийняття рішення у справі.

З огляду на викладене, судові витрати понесені позивачем підлягають стягненню із відповідача.

Керуючись ст.ст. 3-4, 10-11, 57-61, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Уточнені позовні вимоги задоволити.

Зобов`язати відповідача ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканку АДРЕСА_3 усунути перешкоди позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 у користуванні належними на праві приватної власності земельними ділянками за адресою: АДРЕСА_2 та звільнити частину земельної ділянки за кадастровим номером :07:003:0192 площею 18,43 м.кв., частину земельної ділянки за кадастровим номером :00:003:0034 площею 3,19 м.кв., які зазначені у висновку судової земельно-технічної експертизи від 18.06.2024 року №681/02- 24, шляхом:

- знесення (демонтажу) зведеної відповідачем ОСОБА_2 огорожі, в тому числі бетонного фундаменту, між власним дворогосподарством за адресою: АДРЕСА_3 (земельна ділянка за кадастровим номером :00:003:0662) та дворогосподарством позивача за адресою: АДРЕСА_2 (земельні ділянки за кадастровими номерами :00:003:0034 та :07:003:0192);

- знесення (демонтажу) частини зведених відповідачем ОСОБА_2 господарських будівель, в тому числі бетонного фундаменту, на межі власного дворогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 (земельна ділянка за кадастровим номером :00:003:0662) та дворогосподарства позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (земельні ділянки за кадастровими номерами :00:003:0034 та :07:003:0192) у технічних параметрах дотримання відстані не менше 3 метрів від спільної межі земельних ділянок;

- відновлення стану частини земельних ділянок позивача ОСОБА_1 , який існував до порушення прав, а саме - ліквідації наслідків будівництва огорожі та господарських будівель.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканця АДРЕСА_5 витрати за: проведення земельно-технічного дослідження 12 000 гривень, земельно-технічної експертизи 27 423 гривні 44 копійок, виготовлення збірного кадастрового плану, проведення замірів 15000 гривень та 1092 гривні 92 копійки зі сплати судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття до Закарпатського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 02.05.2025 року.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк