Справа № 289/2093/24
Номер провадження 2/289/139/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2025 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Мельника О.В., з секретарем судових засідань Писаренко К.Л., за участі представника позивача Заставного Р.А., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 (місце знаходження/місце проживання: АДРЕСА_2 ) про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи внаслідок ДТП, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Заставний Р.А. звернувся до суду із позовом, в якому просять стягнути з відповідача моральну шкоду заподіяну смертю фізичної особи внаслідок ДТП,в розмірі, що перевищує страхову виплату і становить 154 000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що 11.05.2024, близько 00 год. 40 хв., водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz GL350», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі «Київ - Чоп», на 85 км. + 913 м. вказаної автодороги, в с. Кочерів Радомишльської ТГ Житомирського району Житомирської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці події.11.04.2024 року за фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104.

Постановою від 31.07.2024 року слідчого СВ відділення поліції №3 Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області капітана поліції Кухарського П.М., кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000104 від 11.05.2024 року, закрито у зв`язкуз відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, матері загиблого - ОСОБА_2 було завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок Відповідача.

З урахуванням права потерпілої на відшкодування моральної шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди, визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дорівнює 96 000 гривень.

Проте, на думку Позивача, розмір страхового відшкодування моральної шкоди розрахований у відповідності до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є співрозмірним із фактичним розміром заподіяної моральної шкоди, яку вона визначає у розмірі 250 000 грн.

Таким чином, з огляду на те, що станом на дату настання ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу, внаслідок дії якого заподіяно шкоди, була застрахована, то різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 154 000 гривень (з розрахунку (250 000 - 96 000), яка залишається не відшкодованою, яку Позивач і просить стягнути з Відповідача.

Позивач в судове засідання не з`явилася, свою участь забезпечила через представника адвоката Заставний Р.А., який заявлений позов підтримав. Вважає розрахунок моральної шкоди обґрунтованим та відповідним обставинам справи, оскільки в ДТП загинула єдина дитина позивача, а тому позов просить задоволити повністю.

Відповідач в судове засідання з`явився, проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що органами досудового розслідування встановлена його невинуватість у даній ДТП. Відповідальність відповідача була застрахована, а загиблий грубо порушив ПДР, оскільки вийшов на проїжджу частину вночі, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у не встановленому для переходу місці.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позов таким, що не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2 .

Згідно довідки від 17.05.2024 № 918 причиною смерті ОСОБА_3 є травми голови, тулубу, кінцівок.

Постановою слідчого СВ відділення поліції №3 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від 31 липня 2024 року, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000104 від 11 травня 2024 року за фактом ДТП в с.Кочерів Радомишльської ТГ, Житомирського району, Житомирської області, в результаті якої загинув пішохід ОСОБА_3 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В ході досудового розслідування було встановлено, про що зазначено в постанові слідчого від 31 липня 2024 року:

«11.05.2024, близько 00:40 на 85км + 913м кілометрі автодороги «Київ-Чоп» в с. Кочерів Радомишльської ТГ Житомирського району Житомирської області водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz GL350» р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода, який переходив проїзну частину дороги зліва на право у невідведеному для цього місці.

Внаслідок даної події пішохід ОСОБА_3 , отримав тілесні ушкодження від яких загинув на місці пригоди.»

Подія трапилась в темну пору доби, в неосвітленому місці. Де встановлено обмеження швидкості руху транспортних засобів 110 км/год.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №58 від 31.05.2024 виявлено етиловий спирт 1,49%, що відносно до живої людини відповідало легкому ступеню сп`яніння.

«Відповідно до висновку експертизи механізму і обставин дорожньо-транспортної пригоди № 605/24-25 від 17.07.2024.

Максимально безпечна швидкість руху, враховуючи видимість у напрямку руху приблизно 92…..96 км/год.

В даній дорожній обстановці, відповідно до заданих вихідних даних, водій автомобіля «Mercedes-Benz GL350», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 у всіх варіантах не мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода.

З технічної точки зору, відповідно до заданих вихідних даних та згідно проведеного дослідження, причиною виникнення даної ДТП в наведених умовах дорожнього руху слід вважати наявність пішохода на смузі руху автомобіля «Mercedes-Benz GL350», реєстраційний номер НОМЕР_1 на відстані меншій за відстань, яка необхідна для застосування водієм ОСОБА_1 технічних заходів відповідно до вимог пункту 12.3. ПДР України.

Таким чином у ході досудового розслідування встановлено, що пішохід ОСОБА_3 загинув по власній недбалості та необережності, в результаті грубого порушення вимог Правил дорожнього руху України. Підстав для притягнення до відповідальності інших осіб не має.»

Родинні відносини позивача підтверджуються Свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_3 виданого 26 грудня 1974 року в якому зазначено, що матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 .

Згідно Пенсійного посвідчення № НОМЕР_4 ОСОБА_2 з березня 2021 року є пенсіонером за віком.

Цивільна відповідальність транспортного засобу VIN-код НОМЕР_5 , станом на 11.05.2024 була застрахована в АТ «СК`КРАЇНА», що підтверджується витягом про Перевірку чинності полісу внутрішнього страхування.

15.07.2024 представником ОСОБА_2 до АТ «СК`КРАЇНА» подана Заява на виплату страхового відшкодування, щодо загибелі пішохода ОСОБА_3 внаслідок ДТП за участі автомобіля VIN-код НОМЕР_5 , в розмірі 96000,00 грн.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості. Таким чином, закон зобов`язує саме відповідача довести, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, було спричинено внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з його вини. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1167 ЦК України).

Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли, на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, серед яких і випадок відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: поперше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; подруге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Отже, положення статей 1187, 1188 ЦК України є спеціальними щодо статті 1167 ЦК України, тому за загальним правилом перевага у вирішенні вказаного спору надається спеціальним нормам.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13.

Згідно зі статтею 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Як визначено статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Однак, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

Згідно розрахунку позивача страхові виплати мають становити 96 000 грн. Як з`ясовано в судовому засіданні з пояснень представника, залучати страхову компанію до розгляду даної справи позивач не вважає за необхідне і ціна даного позову розрахована з урахуванням страхового відшкодування, виплата якого у даній справі позивачем призюмується, але на думку позивача ОСОБА_2 не покриває завданих їй моральних страждань.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Тобто, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Враховуючи положення статті 1193 та 1194 Цивільного кодексу України, а також моральні страждання матері загиблого ОСОБА_3 , з дотриманням засад виваженості, розумності та доцільності, суми нарахованого страхового відшкодування (виплата якого позивачем призюмується), як моральної шкоди, поведінку потерпілого, а саме, в стані алкогольного сп`яніння перехід швидкісної траси в темну пору доби у невстановленому місці, суд дійшов висновку про те, що втрати немайнового характеру позивача повністю покриваються страховим відшкодуванням, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 265, 268, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи внаслідок ДТП відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 05 травня 2025 року.

Суддя Олександр МЕЛЬНИК