Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.04.2025 Справа №607/25269/24 Провадження №2/607/1429/2025

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Якімця Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Трембач С.О.,

за участі сторін:

представника ОСОБА_1 адвоката Будза Т.В.,

представника ПрАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» адвоката Крет Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» про визнання права власності на нерухоме майно та

У С Т А Н О В И В :

І. Описова частина

1. Стислий зміст позовної заяви

25 листопада 2024 року через підсистему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ПрАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» (далі також ПрАТ «Тернопільгаз») про визнання за позивачем права власності на квартиру номер АДРЕСА_1 , загальною площею 82,4 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м. (а.с. 1 12).

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що 10 червня 2022 року на засіданні Правління «Тернопільгаз» було прийнято рішення, у зв`язку з виробничо-господарською необхідністю здійснити купівлю нерухомого майна вартістю 1 860 000,17 гривень, а саме: цілої квартири за АДРЕСА_1 з метою подальшого продажу їй відповідно до проєкту попереднього договору на умовах розстрочення платежів. Цього ж дня, між сторонами було підписано проєкт попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна на умовах розстрочення платежів. 26 липня 2022 року «Тернопільгаз» набуло право власності на вказану квартиру. 02 серпня 2022 року між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як продавцем, було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна на умовах розстрочення платежів, яким передбачено, що протягом трьох років з моменту укладення цього попереднього договору, укласти договір купівлі-продажу зазначеної квартири протягом цього ж строку на умовах, передбачених цим договором. Вказує, що пунктом 5 попереднього договору, за домовленістю сторін продаж вказаної квартири вчиняється за суму 1 860 000,17 гривень із ПДВ, з яких покупець сплачує 42 000 гривень

до 31 грудня 2022 року, 606 000 гривень до 31 грудня 2023 року, 606 000 гривень до 31 грудня 2024 року та 606 000 гривень до 02 серпня 2025 року. Покупець має право на дострокове проведення платежів, і у разі, якщо покупець достроково повністю сплатить вартість квартири, він має право вимагати від продавця укласти основний договір купівлі-продажу квартири не раніше одного місяця з дня проведення останнього платежі.

Позивач посилається на те, що в якості підтвердження своїх намірів укласти основний договір щодо придбання квартири, нею було сплачено достроково на рахунок ПрАТ «Тернопільгаз» повну вартість передбаченої договором квартири у розмірі 1 860 000,17 гривень, останній платіж, який було проведено на суму 4 000,17 гривень 21 березня 2024 року. Крім того, за умовами пункту 8 попереднього договору, факт повного розрахунку за цим договором, також підтверджується довідкою ТЕР-01/1113 від 28 жовтня 2024 року, а також актом звірки взаємних розрахунків станом на 28 жовтня 2024 року. Жодних заперечень з приводу дострокової сплати нею вартості спірної квартири зі сторони продавця не надходило. Таким чином, позивачем було виконано усі взяті на себе зобов`язання за умовами попереднього договору від 02 серпня

2022 року. ОСОБА_1 зазначає про те, що на усі її неодноразові усні звернення до відповідача з вимогою про укладення договору купівлі-продажу сплаченої нею квартири були залишені без реагування. 24 вересня 2024 року позивач звернулася до т.в.о. голови правління ПрАТ «Тернопільгаз» Рубського О.І. з письмовим зверненням, у якому просила укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна на підставі попереднього договору купівлі-продажу

від 02 серпня 2022 року. Відповідь просила надати у місячний строк, тобто до 25 жовтня 2024 року, однак, на момент подачі позовної заяви, відповіді не отримано, а відповідачем не вчинено жодних дій з метою укладення договору купівлі-продажу квартири та його нотаріального посвідчення. Така бездіяльність ПрАТ «Тернопільгаз» свідчить про свідоме ухилення від укладення з нею договору купівлі-продажу в належній формі, а саме: шляхом його нотаріального посвідчення.

2. Стислий зміст відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив

Відповідач Приватне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» своїм правом на відзив, що передбачене статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), не скористалося.

3. Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2024 року відкрито провадження у цій цивільній справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження (а.с. 101).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат

Будз Т.В. позов підтримав у повному обсязі, з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ПрАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» адвокат Крет Ю.М. щодо задоволення вказаного позову не заперечила.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд встановив наступні обставини справи.

ІІ. Мотивувальна частина

1. Фактичні обставини встановлені судом.

Протоколом № 2 засідання ПрАТ «Тернопільгаз» від 10 червня 2022 року прийнято рішення здійснити купівлю квартири за номером АДРЕСА_1 вартістю 1 860 000,17 грн. Процедуру купівлі (придбання) ПрАТ «Тернопільгаз» нерухомого майна (квартири) здійснити з метою подальшого продажу головному бухгалтеру підприємства ОСОБА_1 відповідно до проєкту попереднього договору на умовах розстрочення платежів (а.с. 33 44).

10 червня 2022 року між ПрАТ «Тернопільгаз» та ОСОБА_1 укладено проєкт попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири за номером АДРЕСА_1 . Протягом строку у три роки з моменту укладення попереднього договору купівлі-продажу на умовах розстрочення платежів укласти договір купівлі-продажу зазначеної квартири протягом цього ж строку на умовах передбачених даним договором. За домовленістю сторін продаж вищевказаної квартири вчиняється за суму 1 860 000,17 гривень із ПДВ, покупець сплачує 42 000 гривень до

31 грудня 2022 року, 606 000 гривень до 31 грудня 2023 року, 606 000 гривень до 31 грудня 2024 року та 606 000 гривень до 02 серпня 2025 року. Покупець має право на дострокове проведення платежів. У разі, якщо покупець достроково повністю сплатить вартість квартири, він має право вимагати у продавця укласти основний договір купівлі-продажу квартири не раніше одного місяця з дня проведення останнього платежі (а.с. 25 28).

Заочним рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26 липня 2022 року (справа № 604/495/22) розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 21, 22).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 398664310 від 10 жовтня 2024 року, квартира, загальною площею 82,4 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної власності ПрАТ «Тернопільгаз» (а.с. 54).

02 серпня 2022 року між ПрАТ по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» (Продавець) та ОСОБА_1 (Покупець) укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна на умовах розстрочення платежів (а.с. 29 32). Пунктом 1 цього договору передбачено, що продавець зобов`язується продати на умовах розстрочення платежів та передати покупцю, а покупець зобов`язується купити на умовах розстрочення платежів та прийняти від продавця квартиру за номером АДРЕСА_1 протягом строку у три роки з моменту укладення попереднього договору купівлі-продажу на умовах розстрочення платежів та укласти договір купівлі-продажу зазначеної квартири протягом цього ж строку на умовах передбачених даним договором. Право власності у продавця на квартиру, що є предметом цього договору, посвідчується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (пункт 2 договору).

Згідно пункту 5 договору за домовленістю сторін продаж вищевказаної квартири вчиняється за суму 1 860 000,17 гривень із ПДВ, з яких покупець сплачує 42 000 гривень до 31 грудня 2022 року, 606 000 гривень до 31 грудня 2023 року, 606 000 гривень до 31 грудня 2024 року та 606 000 гривень до 02 серпня 2025 року. Покупець має право на дострокове проведення платежів. У разі, якщо покупець достроково повністю сплатить вартість квартири, він має право вимагати у продавця укласти основний договір купівлі-продажу квартири не раніше одного місяця з дня проведення останнього платежу.

Відповідно до пункту 6 договору кошти сплачені покупцем на виконання пункту 5 попереднього договору вважаються авансовими платежами за купівлю об`єкта нерухомості та зараховуються продавцем в рахунок сплати вартості об`єкта нерухомості.

Як вказано в пунктах 7 і 8 договору право власності на квартиру переходить до покупця після повної оплати вартості квартири, що є предметом даного договору, та з моменту реєстрації цього права за покупцем відповідно до Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» або за рішенням суду. Сторони домовились, що факт повного розрахунку за цим договором може підтверджуватися довідкою продавця (його представника), або іншим платіжним документом, що встановлений чинним законодавством.

При підписанні цього попереднього договору купівлі-продажу квартири на умовах розстрочення платежів продавець зобов`язується передати покупцю технічний паспорт та інші документи, що стосуються квартири (пункт 10 договору).

У пункті 18 договору вказано, що у разі, якщо продавець ухиляється від виконання зобов`язань за цим договором (тобто ухиляється від укладання основного договору), покупець має право звернутися до суду з вимогою про примушення укладання основного договору, на умовах, визначених цим договором, або звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом цього попереднього договору, шляхом визнання у судовому порядку за покупцем права власності на виплачену ним квартиру.

ОСОБА_1 за попереднім договором купівлі-продажу від 02 серпня 2022 року сплатила на рахунок ПрАТ «Тернопільгаз»: 1) 30 грудня 2022 року 42 000 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 851 від 30 грудня 2022 року;

2) 02 січня 2023 року 144 000 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 1 від 02 січня 2023 року; 3) 27 грудня 2023 року 464 000 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 984 від 27 грудня 2023 року;

4) 30 січня 2024 року 100 000 гривень, що підтверджується квитанцією про оплату № 253478465 від 30 січня 2024 року; 5) 30 січня 2024 року 156 000 гривень, що підтверджується квитанцією про оплату № 253499271 від 30 січня 2024 року; 6) 31 січня 2024 року 350 000 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №162 від 31 січня 2024 року;

7) 29 лютого 2024 року 510 000 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 61 від 29 лютого 2024 року; 8) 29 лютого 2024 року 90 000 гривень, що підтверджується квитанцією про оплату № 258974426 від 29 лютого 2024 року; 9) 21 березня 2024 року 4 000,17 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією № 120 від 21 березня 2024 року (а.с. 45 51).

Таким чином, позивач сплатила всю суму 1 860 000,17 гривень, про що свідчить довідка ПрАТ «Тернопільгаз» «Щодо сплати коштів» № ТЕР-01/1113 від 28 жовтня 2024 року (а.с. 52), а також, акт звірки взаємних розрахунків станом на 28 жовтня 2024 року (а.с. 53).

Письмовою заявою від 23 жовтня 2024 року, посвідченою приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б., зареєстрована в реєстрі за № 14989, ОСОБА_1 повідомила, що раніше перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 26 липня 2022 року (справа № 604/495/22). На цей час у шлюбі не перебуває (а.с. 23).

Відповідно до довідки Обслуговуючого кооперативу «Котеджне містечко «Кленовий гай» № 20 від 14 листопада 2024 року видана ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про те, що вони дійсно проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 24).

Відповідно до висновку про вартість майна, проведеної Товариством з обмеженою відповідальністю «Захід-Експерт» від 11 листопада 2024 року, ринкова вартість двокімнатної квартири (загальна площа 82,4 кв.м., житлова площа 31,4 кв.м.), що належить ПрАТ «Тернопільгаз», за адресою: АДРЕСА_2 , становить

3 085 857 гривень без ПДВ (а.с. 55 96).

2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

2.1. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частини перша та друга статті 8 Конституції України).

Конституційний Суд України зазначав, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України (друге та третє речення абзацу другого підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004); верховенство права як нормативний ідеал, до якого має прагнути кожна система права, і як універсальний та інтегральний принцип права необхідно розглядати, зокрема, в контексті таких основоположних його складових: принцип законності, принцип поділу державної влади, принцип народного суверенітету, принцип демократії, принцип юридичної визначеності, принцип справедливого суду (абзац четвертий пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 20 червня 2019 року № 6-р/2019); принцип верховенства права (правовладдя), зокрема така його вимога, як принцип домірності, є взаємопов`язаними фундаментальними засадами функціонування усієї юридичної системи України (див., перше речення абзацу четвертого пункту 3 мотивувальної частини Рішення

від 21 липня 2021 року № 3-р(ІІ)/2021).

Конституцією України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55). Частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку; суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод (пункт 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №9-зп).

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 10 ЦПК України визначено: суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша); суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина друга); суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (частина четверта); забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (частина десята).

Відповідно до статті 13 ЦПК України: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша); учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд; таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина третя).

За частиною першою статті 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

2.2. Особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників регулюються цивільним законодавством (частина перша статті 1 Цивільного кодексу України; далі ЦК України).

Згідно із статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За частиною другою статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Як було зазначено, стрижневою метою цивільного судочинства, означеною у частині першій статті 2 ЦПК України, є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Конституційний Суд України зазначав, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах; Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13) (речення перше абзацу десятого пункту 9 мотивувальної частини Рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2019 року (справа № 638/2304/17) вказав, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси власне порушені, а учасники цивільного обороту використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див., пункт 58 постанови від 26 січня 2021 року; справа № 522/1528/15-ц). У цьому правовому висновку у загальних рисах відтворено загально відомий принцип процесуальної економії, який спрямований, насамперед, на мінімізацію як часових, так і матеріальних витрат учасників провадження з моменту виникнення необхідності звернутися до суду, розв`язання спору по суті та дійового виконання судового рішення.

Суд констатує, що ефективним способом судового захисту має бути такий спосіб захисту, який, першочергово, ґрунтується на Конституції та законах України, сприяє дієвому припиненню дії, які порушують відповідне право, й ухвалене за результатами розв`язання спору судове рішення потенційно не вимагатиме повторного звернення до суду за захистом тих самих прав, зокрема щодо їх визнання.

2.3. Згідно частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частин першої третьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Попередній договір є одним із різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому для попереднього договору, поряд з іншими його умовами, повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору.

2.4. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п`ята).

У статті 204 ЦК України унормовано принцип презумпції правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За статтею 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно висновку, сформульованому у постанові Великої Палати Верховного Суду від

23 січня 2019 року (справа № 522/14890/16-ц), за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі

статті 235 ЦК України має визнати, правочин який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин (див., пункти 42, 43).

Суд, вважає за можливе частково використати у цьому провадженні згаданий висновок Великої Палати Верховного Суду в аспекті механізму розв`язання спору, зокрема щодо встановлення дійсної правової природи укладеного між сторонами правочину, та вирішити справу із застосуванням норм що регулюють такий правочин.

Аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що з огляду характер спірних правовідносин та зміст приписів договору, у якому крім зобов`язання укласти основний договір на ОСОБА_1 покладено непритаманні попередньому договору обов`язки у вигляді: оплати повної вартості квартири, прийняття квартири у фактичне володіння та користування, утримання квартири та покладення на неї ризику випадкової загибелі або пошкодження квартири, фактичного встановлення розстрочення платежу, тож між сторонами фактично був укладений договір купівлі-продажу з розстроченням платежу, який підпадає під правове регулювання § 1 глави 54 підрозділ 1 розділу ІІІ ЦК України.

2.5. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно частини першої статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Відповідно до положень статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

Частиною першою статті 668 ЦК України унормовано, що ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статей 691 693 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Частиною першою статті 695 ЦК України встановлено, що договором про продаж товару в кредит може бути передбачено оплату товару з розстроченням платежу. Істотними умовами договору про продаж товару в кредит з умовою про розстрочення платежу є ціна товару, порядок, строки і розміри платежів.

Відповідно до статті 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин. У цьому разі покупець не має права до переходу до нього права власності розпоряджатися товаром, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із призначення та властивостей товару.

Із змісту договору вбачається, що сторони погодили всі істотні умови договору купівлі-продажу, а саме: ціну, предмет, порядок, строк та розміри платежів.

З огляду на зазначені обставини та на підтвердження свого вже заявленого у позові та підтвердженого доказами наміру виконання умов укладеного договору та отримання права власності на придбану квартиру, суд доходить висновку про те, що укладений попередній договір є за своєю правовою природою є власне договором купівлі-продажу квартири.

2.6. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV (далі Закон № 1952) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування у особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Схожий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року (справа № 911/3594/17), а також у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року (справа №925/1121/17), від 17 квітня 2019 року (справа № 916/675/15), від 24 січня 2020 року (справа № 910/10987/18).

Згідно частини першої статті 334 ЦК України визначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість або правочинів щодо нерухомості, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються та припиняються з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону № 1952).

Таким чином, можливість проведення державної реєстрації права власності виникає тільки після виконання умов правочину, зокрема, після проведення повного розрахунку за нерухоме майно, що, зокрема, передбачено пунктом 7 попереднього договору.

2.7. Судом встановлено, що позивач виконала всі умови договору та зверталася до відповідача для укладення договору купівлі-продажу. Проте, відповідач не вчинив необхідні дії для укладення основного договору. У заяві відповідача від 13.02.2025 за № ТЕР-03/116 останній просив суд врахувати, що ПрАТ «Тернопільгаз» не заперечує відносно обставин та фактів, наведених позивачем у змісті її позовної заяви, не заперечила щодо такої заяви й представник відповідача у судовому засіданні. Відтак, суд констатує, що в супереч досягнутих домовленостей відповідач фактично ухилився від укладення основного договору.

Згідно з пунктом 17 попереднього договору у разі, якщо одна із сторін ухиляється від виконання зобов`язань за цим договором, інша сторона має право вимагати виконання цього договору у судовому порядку. У пункті 18 зазначеного договору вказано, що у разі, якщо продавець ухиляється від виконання зобов`язань за цим договором (тобто ухиляється від укладання основного договору), покупець має право звернутися до суду з вимогою про примушення укладання основного договору: на умовах, визначених цим договором, або звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом цього попереднього договору, шляхом визнання у судовому порядку за покупцем права власності на виплачену ним квартиру.

Суд бере до уваги висновок Великої Палата Верховного Суду, висловлений у постанові від 14 грудня 2021 року (справа № 344/16879/15-ц), у якому вказано, що правозастосовчу практику в подібних спорах необхідно консолідувати, а відтак частково відступити також від правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1858цс15, оскільки в тих випадках, коли об`єкт нерухомості вже збудований та прийнятий в експлуатацію, проте покупцем не отримані правовстановлюючі документи у зв`язку із порушенням продавцем за договором купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно взятих на себе договірних зобов`язань щодо передання всіх необхідних документів для оформлення права власності на квартиру, вартість якої сплачена покупцем в повному обсязі, та у разі невизнання продавцем права покупця на цю збудовану квартиру може мати місце звернення до суду з вимогою про визнання за покупцем права власності на проінвестоване (оплачене) ним майно відповідно до положень статті 392 ЦК України.

Таким чином, позивач виконала всі вимоги, передбачені попереднім договором, але через бездіяльність відповідача не змогли укласти основний договір, у порядку та строки, встановлені попереднім договором, тож не змогла реалізувати своє право за відповідним правочином.

Відповідач визнав обставини та факти, наведені позивачем у змісті її позовної заяви й не заперечив щодо задоволення позовних вимог.

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви

3.1. Враховуючи вищенаведене, повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та надавши правову оцінку зібраним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про те, що враховуючи умови спірного договору та виконання їх у повному обсязі ОСОБА_1 набула право власності на спірне нерухоме майно. Визнання за позивачем права власності на квартиру буде підставою для його реєстрації у встановленому законом порядку.

3.2. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача.

Враховуючи той факт, що позов про визнання права власності на нерухоме майно задоволений в повному обсязі, а позивачем сплачено судовий збір у сумі 12 112 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 62 від 22 листопада 2024 року (а.с. 13), обов`язок щодо сплати судового збору на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 12 112 (дванадцять тисяч сто дванадцять) гривень, слід покласти на ПрАТ «Тернопільгаз», .

Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 19, 76 78, 81, 89, 141, 258 268, 273 274, 352 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз» про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) право власності на двокімнатну квартиру номер АДРЕСА_1 , загальною площею 82,4 кв.м., житловою площею 31,4 кв.м.

3. Стягнути із Приватного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 12 112 (дванадцять тисяч сто дванадцять) гривень.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

5. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення, якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного рішення суду.

7. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення виготовлений 17 квітня 2025 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Тернопільгаз», адреса місцезнаходження: вул. Чернівецька, 54, м. Тернопіль, код ЄДРПОУ: 03353503.

Головуючий суддяТ. І. Якімець