Справа №717/794/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Туржанського В.В.

за участі секретаря: Тихоненко І.В.

розглянув в залі суду в селищі Кельменці за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІС ЗАГОТ ПЛЮС» про визначення трудових відносин припиненими.

Представник позивачки ОСОБА_2 подав до Кельменецького районного суду Чернівецької області позовну заяву у якій, просить визнати припиненими трудові відносини ОСОБА_1 з товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІС ЗАГОТ ПЛЮС» з 18 лютого 2025 року, у зв`язку зі звільненням за власним бажанням, на підставі частини 1 статті 38 КЗпП України. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІС ЗАГОТ ПЛЮС» на користь ОСОБА_1 1211 гривень 20 копійок судового збору.

ВСТАНОВИВ:

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзив до суду не подав.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася.

Представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився та подав до суду заяву у якій просить розглянути справу без участі позивачки та представника позивачки.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Судом встановлено, що з 20 травня 2024 року згідно наказу №2-К від 17 травня 2024 року ОСОБА_1 була прийнята на посаду знімача-укладальника керамічних виробів-цегли, знімача-укладальника фарфорових, фаянсових та керамічних виробів товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІС ЗАГОТ ПЛЮС». Вказана обставина стверджується відомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб сформованими Головним управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області 20 березня 2025 року.

06 лютого 2025 року ОСОБА_1 надіслала товариству з обмеженою відповідальністю «ЛІС ЗАГОТ ПЛЮС» заяву про звільнення з посади знімача-укладальника керамічних виробів-цегли, знімача-укладальника фарфорових, фаянсових та керамічних виробів 18 лютого 2025 року на підставі статі 38 КЗпП України. Вказана обставина стверджується копією заяви ОСОБА_3 від 06 лютого 2025 року.

10 лютого 2025 року відбулася спроба вручення заяви ОСОБА_3 товариству з обмеженою відповідальністю «ЛІС ЗАГОТ ПЛЮС». Заява не була вручена. В подальшому поштове відправлення із заявою ОСОБА_3 про звільнення було повернуто позивачці. Вказані обставини стверджуються копією поштового конверту та інформацією про поштове відправлення 60 1.

Таким чином, відповідачем не прийнято рішення про звільнення позивачки згідно поданої нею заяви.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Конституційний Суд України у Рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 КЗпП України, серед яких такі як угода сторін, закінчення строку такого договору, його розірвання з ініціативи працівника або з ініціативи власника тощо. Позивачка просила припинити трудові правовідносини з товариством на підставі частини першої статті 38 КЗпП України - з ініціативи працівника.

Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Судом установлено, що згідно із заявою від 06 лютого 2025 року, яка була доставлено відповідачу 10 лютого 2025 року позивачка просила припинити трудові відносини з 18 лютого 2025 року на підставі частин першої статті 38 КЗпП України.

Розірвання трудового договору за статтею 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку.

Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку.

Для припинення трудового договору за цією підставою не має значення чи була погоджена ця ініціатива з роботодавцем та чи згідний він з такою вимогою робітника. Для працівника виявлення цієї ініціативи створює лише один обов`язок - продовжувати виконання усіх умов трудового договору протягом двох тижнів від дня подання роботодавцю такої заяви. Трудові відносини припиняються незалежно від того, чи видано роботодавцем наказ про звільнення працівника, чи не вчинено такої дії. Відсутність такого наказу не зобов`язує працівника надалі виконувати покладені на нього трудові обов`язки та не продовжує дії трудового договору.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 12 квітня 2018 року у справі 61-678св17 та від 25 березня 2020 року у справі № 295/14595/17.

При розірванні трудового договору з ініціативи працівника роботодавець може звільнити працівника в день подання останнім заяви за умови, якщо працівник сам визначає цей день датою звільнення, вказавши при цьому поважну причину, яка зумовила прийняття ним рішення про звільнення. Визначення працівником дати звільнення є необхідною умовою досягнення взаємної домовленості між працівником та суб`єктом призначення, з метою дотримання прав та гарантій, встановлених трудовим законодавством.

Установивши, що позивачка у заяві про звільнення від 06 лютого 2025 року, не зазначила підстав розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник, які передбачені ч.1 та ч.3 ст. 38 КЗпП України, та зі спливом двотижневого строку не приступила до виконання своїх трудових обов`язків, не відкликала подану нею заяву про звільнення, не висловила іншим чином намірів про бажання продовження трудових відносин, суд вважає, що наявні підстави для припинення трудових відносин на підставі частини першої статті 38 КЗпП України - з ініціативи працівника.

Позивачка не була звільнена у визначеному законом порядку, після подачі заяви про звільнення.

Згідно до ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Беручи до уваги, що двотижневий строк, визначений частиною першою статті 38 КЗпП України, почав свій перебіг 06 лютого 2025 року та сплинув 19 лютого 2025 року, датою звільнення ОСОБА_1 слід вважати 19 лютого 2025 року - закінчення двотижневого строку після подання заяви про звільнення за власним бажанням.

За таким обставин відповідач не виконав свого обов`язку щодо прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням з 19 лютого 2025 року за частиною першої статті 38 КЗпП України, тому право позивачки на припинення трудового договору є порушеним.

Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист її порушених прав у обраний ним спосіб. Тому за встановлених судом обставин та з урахуванням вимог частини другої статті 5 ЦПК України ефективним способом захисту прав позивачки є визнання припиненими трудових відносин між сторонами у зв`язку із розірванням трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника з 19 лютого 2025 року, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції), суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІС ЗАГОТ ПЛЮС» про визначення трудових відносин припиненими слід задовольнити частково і з відповідача слід стягнути на користь позивачки 1211 гривень 20 копійок в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Вказані вище обставини стверджуються взаємним зв`язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими.

Згідно до пункту 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи викладене вище, на підставі ст. 43 Конституції України, ст. 36, 38 Кодексу Законів про працю України, керуючись ст. ст. 2, 5, 12, 13, 15, 19, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 209, 258, 263, 264, 265, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 , до товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІС ЗАГОТ ПЛЮС», ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 45622198, яке розташоване в м. Київ, вулиця Черчеля Вінстона будинок 61, про визначення трудових відносин припиненими - задовольнити частково.

Визнати припиненими трудові відносини, що виникли на підставі трудового договору між ОСОБА_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІС ЗАГОТ ПЛЮС», оформленого наказом товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІС ЗАГОТ ПЛЮС» №2-К від 17 травня 2024 року, на підставі частини першої статті 38 КЗпП України, у зв`язку із розірванням трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника, з 19 лютого 2025 року.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІС ЗАГОТ ПЛЮС» на користь ОСОБА_1 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок в рахунок відшкодування витрат понесених по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 06 травня 2025 року.

Суддя: