Справа № 577/702/25
Провадження № 2/577/498/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Рідзевської І.О.,

з участю секретаря судового засідання Олійник В.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Розуменка О.Ю.,

представника відповідача Сумської обласної ради Кулинич Л.С.,

представника відповідача Комунального закладу Сумської обласної ради

«Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» Левицької І.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Конотопа Сумської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сумської обласної ради, Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер», третя особа: директор Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» Ганжа Олександр Володимирович про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сумської обласної ради, Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» та уточнивши його прохає: визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Сумської обласної ради № 87-кп від 24.12.2024 «Про звільнення виконуючого обов`язки директора Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» Олександра Аптермана; визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Сумської обласної ради № 3-кп від 07.01.2025 «Про зміну дати звільнення виконуючого обов`язки директора Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» Олександра Аптермана»; поновити ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер»; стягнути з Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» на його користь кошти за час вимушеного прогулу по день винесення рішення про поновлення на роботі; стягнути з Сумської обласної ради на його користь моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що з 24.11.1999 він працював на посаді директора школи інтернату № 1. 31.07.2020 з ним було укладено строковий трудовий договір/ контракт на один рік з 31.07.2020 до 30.07.2021, як з директором закладу. 02.08.2021 його призначено виконуючим обов`язки директора Комунального закладу Сумської обласної ради Конотопської загальноосвітньої санаторної школи інтернату І-ІІ ступенів та згідно розпоряджень голови Сумської обласної ради продовжувався термін виконання обов`язків на певний строк. Згідно розпорядження голови Сумської обласної ради від 24.02.2022 № 18-кп йому було продовжено термін виконання обов`язків директора Комунального закладу Сумської обласної ради Конотопської загальноосвітньої санаторної школи інтернату І-ІІ ступенів з 01 квітня 2022 року до закінчення терміну дії військового стану, введеного в Україні, для забезпечення належної діяльності закладу. Починаючи з 18.12.2024 року по 07.01.2025 року він перебував на лікуванні. 17.01.2025 ним отримано лист Сумської обласної ради № 01-23/17 від 09.01.2025 та розпорядження голови Сумської обласної ради № 3-кп від 07.01.2025 з яких він дізнався, що його звільнено з посади виконуючого обов`язки директора Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» згідно розпорядження голови обласної ради від 24.12.2024 № 87 кп «Про звільнення виконуючого обов`язки директора Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» Олександра Аптермана». Розпорядження голови обласної ради від 24.12.2024 № 87 кп «Про звільнення виконуючого обов`язки директора Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» Олександра Аптермана» йому не вручалось та він не був з ним ознайомлений офіційно. Після цього, він звернувся з заявою до відповідачів, якою в тому числі, просив надати копію розпорядження про звільнення. На час звернення з позовом до суду йому такі документи не були надані. Від колег він дізнався, що розпорядження про його звільнення надходило на електронну пошту ліцею. Зі змісту вищевказаного документу він дізнався, що його звільнено з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Вважає, що його звільнили незаконно з грубим порушенням законодавства про працю у період лікування, крім того, строк дії контракту розпорядженням голови обласної ради продовжено до закінчення терміну дії військового стану та не сплив. Також, усупереч ч.1 ст. 47 та ст. 116 КЗпП України з ним у день звільнення не було проведено повний розрахунок, йому не видано копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні. Факт незаконного звільнення завдав йому душевних страждань. Так, він більше 25 років присвятив роботі у навчальному закладі. За період педагогічної роботи йому Указом Президента України присвоєно звання Заслуженого працівника освіти України, нагороджено грамотою Верховної Ради України та Почесною відзнакою Сумської обласної ради «За високі досягнення». Оскільки він тривалий час перебував на керівній посаді та знайомий з багатьма мешканцями міста, при зустрічі та спілкуванні з ними він змушений пояснювати ситуацію про його незаконне звільнення. Все це додатково призводить до його душевних страждань та хвилювання.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.02.2025 розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

До суду 27.02.2025 від відповідача Сумської обласної ради надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовних вимог не визнав з огляду на те, що Сумська обласна рада уповноважила голову вирішувати питання призначення та звільнення виконуючих обов`язків керівників об`єктів спільної власності. Відповідно до п.18 ч.6 ст. 55 Закону України «Про місцеве самоврядування» голова обласної ради вирішує інші питання, доручені йому радою. Таким чином, звільнення виконуючого обов`язки керівника шляхом видання відповідного розпорядження головою Сумської обласної ради у повній мірі відповідає Закону України «Про місцеве самоврядування» прийнятому Сумською обласною радою відповідно до Порядку та обсягу повноважень, доручених радою голові Сумської обласної ради. Позивач був призначений виконуючим обов`язки директора КЗ Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» розпорядженням голови Сумської обласної ради від 24.02.2022 № 18-кп «Про продовження терміну виконання обов`язків директора Комунального закладу Сумської обласної ради Конотопської загальноосвітньої санаторної школи-інтернату І-ІІ ступенів Аптерману О.Й.» з 01.04.2022 до закінчення терміну дії військового стану, введеного в України, для забезпечення належної діяльності закладу. Призначення відбулося на підставі поданої позивачем заяви. Таким чином, у момент прийняття рішення обласної ради від 24.12.2024 «Про звільнення виконуючого обов`язки директора Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» Олександра Аптермана» та призначення у встановленому законодавству порядку керівника КЗ Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» трудовий договір закінчився, що і стало підставою його звільнення. Крім того, на момент звільнення Сумській обласній раді не було відомо про перебування позивача на лікарняному. Після отримання від позивача листків непрацездатності, які входять до страхового випадку, розпорядженням голови Сумської обласної ради від 07.01.2025 № 3-кп «Про зміну дати звільнення виконуючого обов`язки директора Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» Олександра Аптермана» внесено зміни до дати звільнення позивача, та визначена дата звільнення 07.01.2025. Отже Сумською обласною радою було дотримано норми діючого законодавства під час процедури звільнення позивача. Заявлена моральна шкода позивачем є необґрунтованою, оскільки не надано жодних доказів на підтвердження того, якими саме протиправними діями з боку Сумської обласної ради та КЗ Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» за яких обставин йому завдана моральна шкода.

28.02.2025 на адресу суду від представника відповідача Сумської обласної ради Дяченко Н.Г. надійшло клопотання про перехід до розгляду справи у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.03.2025 у задоволенні клопотання представника відповідача Сумської обласної ради про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.

28.02.2025 на адресу суду від представника відповідача Сумської обласної ради Дяченко Н.Г. надійшло клопотання про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог директора Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» Ганжу Олександра Володимировича, оскільки скасування розпорядження голови Сумської обласної ради вплине на права та обов`язки Ганжи О.В.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 17.03.2025 клопотання представника відповідача Сумської обласної ради - задоволено. Залучено до участі в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Сумської обласної ради, Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору директора Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» Ганжу Олександра Володимировича.

24.03.2025 на адресу суду від третьої особи, директора Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» Ганжи О.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить у задоволенні позовних вимог позивача відмовити, з підстав законності розпорядження голови Сумської обласної ради від 24.12.2024 «Про звільнення виконуючого обов`язки директора Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» Олександра Аптермана», оскільки розпорядження прийнятого в порядку, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 26.03.2025 відмовлено у прийнятті та повернуто представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Розуменку Олександру Юрійовичу заяву про збільшення позовних вимог у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сумської обласної ради, Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його захисник Розуменко О.Ю. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, прохали їх задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві, надавши розрахунок обчислення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу станом на 28.04.2025.

Представник відповідача Сумської обласної ради Кулинич С.Л., в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала з підстав викладених у відзиві. Крім того, зауважила, що Сумська обласна рада не є належним відповідачем в даній справі, оскільки оскаржується саме розпорядження голови Сумської обласної ради, а не рішення Сумської обласної ради, тому голова Сумської обласної ради є належним відповідачем у справі. Просила у задоволені позову відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача КЗ Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» Левицька І.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала щодо їх задоволення. Зазначила, що позивач працював на посаді директора за контрактом, строк якого не закінчився, звільнений був під час перебування на лікарняному. Про те, що ОСОБА_1 перебував на лікарняному на момент звільнення навчальний заклад повідомляв Сумську обласну раду.

Третя особа, директор Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» Ганжа О.В. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Також додав копію розпорядження першого заступника голови Сумської обласної ради від 15.04.2025 №32-кп «Про звільнення директора Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» Олександра Ганжі на підставі п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 8 Конституції України, звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян гарантується

Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Таким актом національного законодавства України є, зокрема, Конвенція Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року № 3933-XII. Згідно із статтею 4 вказаної Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За змістом пункту 2 статті 9 вказаної Конвенції, щоб тягар доведення необґрунтованого звільнення не лягав лише на працівника, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в статті 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві.

Отже, при вирішенні цієї справи суд зосередиться на тому, чи виконав відповідач свій обов`язок довести перед судом законність свого рішення звільнення позивача.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збережені роботи.

За приписами частини першої статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при укладенні трудового договору на визначений строк останній встановлюється за погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки, наказом від 30.11.1999 № 397 ОСОБА_1 , призначено на посаду директора школи-інтернату №1 по переводу з посади заступника директора ЗОШ № 14. Рішенням 35 сесії Сумської обласної ради 7 скликання від 31.07.2020 з позивачем Сумська обласна рада уклала строковий трудовий договір (контракт) терміном на один рік з 31.07.2020 по 30.07.2021. Розпорядженням голови Сумської обласної ради від 30.07.2021 № 14-кп 30.07.2021 позивача звільнено з посади директора Комунального закладу Сумської обласної ради Конотопської загальноосвітньої санаторної школиінтернату І-ІІ ступенів у зв`язку з закінченням терміном дії контракту згідно п.2 ст.36 КЗпП України. Розпорядженням голови Сумської обласної ради від 30.07.2021 №14-кп 02.08.2021 позивача призначено виконуючим обов`язки директора Комунального закладу Сумської обласної ради Конотопської загальноосвітньої санаторної школиінтернату І-ІІ ступенів з 02.08.2021 терміном на два місяці. Розпорядженням голови Сумської обласної ради від 29.09.2021 №25-кп продовжено термін виконання обов`язків директора Комунального закладу Сумської обласної ради Конотопської загальноосвітньої санаторної школиінтернату І-ІІ ступенів з 02.10.2021 по 01.12.2021 включно. Розпорядженням голови Сумської обласної ради від 24.11.2021 №30-кп продовжено термін виконання обов`язків директора Комунального закладу Сумської обласної ради Конотопської загальноосвітньої санаторної школиінтернату І-ІІ ступенів з 08.12.2021 по 01.02.2022 включно. Розпорядженням голови Сумської обласної ради від 31.01.2022 №3-кп продовжено термін виконання обов`язків директора Комунального закладу Сумської обласної ради Конотопської загальноосвітньої санаторної школиінтернату І-ІІ ступенів з 02.02.2022 по 31.03.2022 включно. Розпорядженням голови Сумської обласної ради від 24.02.2022 №18-кп продовжено термін виконання обов`язків директора Комунального закладу Сумської обласної ради Конотопської загальноосвітньої санаторної школиінтернату І-ІІ ступенів з 01.04.2022 до закінчення терміну дії військового стану, введеного в Україні, для забезпечення належної діяльності закладу (а.с.14-21).

Рішення сімнадцятої сесії Сумської обласної ради восьмого скликання від 10.11.2023 «Про зміну типу і назви Комунального закладу Сумської обласної ради Конотопська загальноосвітня санаторна школа інтернат І- ІІ ступенів» вирішено змінити тип та назву Комунального закладу Сумської обласної ради Конотопська загальноосвітня санаторна школа інтернат І- ІІ ступенів () на Комунальний заклад Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» (а.с. 22).

У витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зазначено, що керівником Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» є Аптерман О.Й., виконуючий обов`язки директора з 01.04.2022 до закінчення терміну дії військового стану (а.с. 23-29).

Як вбачається з розпорядження голови Сумської обласної ради від 24.02.2022 №18-кп Про продовження терміну виконання обов`язків директора Комунального закладу Сумської обласної ради Конотопської загальноосвітньої санаторної школиінтернату І-ІІ ступенів Аптермана О.Й. продовжено ОСОБА_1 термін виконання обов`язків директора Комунального закладу Сумської обласної ради Конотопської загальноосвітньої санаторної школиінтернату І-ІІ ступенів з 01.04.2022 до закінчення терміну дії військового стану, введеного в Україні, для забезпечення належної діяльності закладу. Підстава: Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення Сумської обласної ради від 23.07.2021 «Про порядок призначення та звільнення керівників підприємств, установ та закладів, що перебувають у спільній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Сумської області», Указ Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (а.с.30).

Розпорядження голови Сумської обласної ради від 24.12.2024 № 87кп «Про звільнення виконуючого обов`язки директора Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» Олександра Аптермана» - звільнено ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» 25.12.2024 у зв`язку з закінченням строку дії трудового договору, згідно з п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України (а.с.31).

Сумська обласна рада листом від 09.01.2025 за вих..№01-23/17 повідомила позивача про звільнення його з займаної посади відповідно до розпорядження голови Сумської обласної ради від 07.01.2025 № 3-кп «Про зміну дати звільнення виконуючого обов`язки директора Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» Олександра Аптермана» відповідно до якого у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 , яка припала на дату звільнення, змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки директора Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» з 25.12.2024 на 07.01.2025 (а.с.32-33)

Вказане розпорядження було отримано позивачем 17.01.2025 (а.с.34-36).

Як вбачається з лікарняних листків:

- №27917831-1 ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 18.12.2024 по 27.12.2024 (а.с.41);

- №28226635-1 ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 28.12.2024 по 05.01.2025 (а.с.42);

- №28302507-1 ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 06.01.2025 по 14.01.2025 (а.с.43);

- №285181192-1 ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 15.01.2025 по 24.01.2025 (а.с.44);

- №288795309-1 ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 25.01.2025 по 03.02.2025 (а.с.45);

- №29113786-1 ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 04.02.2025 по 12.02.2025 (а.с.46).

Рішенням сімнадцятої сесії Сумської обласної ради від 10.11.2023 «Про порядок призначення та звільнення керівників підприємств, установ та закладів, що перебувають у спільній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Сумської області» затверджено Порядок призначення та звільнення керівників підприємств, установ та закладів, що перебувають у спільній власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Сумської області (а.с.67-75).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 повідомив суду, що він є депутатом Верховної Ради України. ОСОБА_1 знає дуже давно, як директора навчального закладу «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер», порядну людину, яка створила для даного навчального закладу та дітей максимально комфортні умови. Про те, що голова Сумської обласної ради мав намір звільнити ОСОБА_1 з займаної посади, йому було відомо, і він телефонував останньому та повідомляв, що ОСОБА_1 перебуває на лікарняному, та особисто просив його розібратися в даній ситуації. В подальшому, він дізнався, що ОСОБА_1 було звільнено в період, коли останній лікувався в м.Києві. Йому відомо, що представники Сумської обласної ради приїжджали до навчального закладу «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» з метою вручення розпорядження голови Сумської обласної ради про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади, але на цей час ОСОБА_1 не було, оскільки той перебував на лікарняному.

Відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

У пункті 2 частини першої статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є, зокрема, закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Укладення трудового договору на визначений строк при відсутності умов, зазначених у частині другій статті 23 КЗпП України, є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Тобто такі договори вважатимуться укладеними на невизначений строк від часу їх укладення.

Таким чином, порядок оформлення трудових відносин за строковим трудовим договором такий же, як і за безстроковим. Але при цьому факт укладання трудового договору на певний строк чи на час виконання певної роботи повинен бути відображений як у заяві працівника про прийняття на роботу, так і в наказі чи розпорядженні роботодавця, яким оформляється цей трудовий договір.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України. На підставі пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Якщо ж строковий трудовий договір укладено всупереч правилам статті 23 КЗпП України, то умова про строк є незаконною. Трудовий договір у такому разі вважається укладеним на невизначений строк, і він не може бути припинений у зв`язку із закінченням строку. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України.

Пленум Верховного Суду України в постанові №9 від 06.11.1992 року (із змінами і доповненнями) роз`яснив судам, що при укладенні трудового договору на певний строк цей строк встановлюється угодою сторін і може визначатися не тільки конкретним періодом, але також і настанням певної події, наприклад, повернення на роботу робітниці з відпустки по вагітності, пологах і догляду за дитиною; працівника, який звільнився з роботи в зв`язку із призовом на строкову військову або альтернативну (невійськову) службу. Строковий трудовий договір може укладатися для заміни тимчасово відсутнього працівника.

З аналізу ст. 23 КЗпП України вбачається, що йдеться не про умови праці (небезпечні, шкідливі тощо), а саме про характер та умови виконання роботи, через які роботодавець не має можливості надати працівникові постійну роботу наприклад, при прийнятті на роботу, яка не виконується постійно чи для заміщення тимчасово відсутнього працівника, за яким зберігається місце роботи (для заміщення працівників, яким надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку). Про призначення на посаду за строковим трудовим договором обов`язково зазначається у заяві працівника про призначення на посаду. Запис про строковий характер трудового договору в трудовій книжці не робиться, але в наказі про призначення (прийняття) на посаду обов`язково має бути зазначено, що особа призначена на посаду за строковим трудовим договором, а також строк трудового договору.

Трудовий договір визначає взаємні права та обов`язки сторін, умови праці працівника. Їх сукупність складає зміст трудового договору. Основна частина таких умов, прав і обов`язків регулюється законодавством про працю у централізованому порядку (тривалість робочого часу, відпусток, правила охорони праці і т.д.) та колективним договором і не може змінюватися за згодою сторін. До обов`язкових, окрім вже зазначених умов про місце роботи, трудову функцію, час початку виконання трудової функції, розмір винагороди за виконану роботу, відносять і умову про строк дії трудового договору.

Правове становище працівників, що уклали строкові трудові договори, загалом не відрізняється від правового становища працівників, які уклали трудові угоди на невизначений термін (зокрема, вони також мають право на відпустку, грошову компенсацію за невикористану відпустку тощо). Найсуттєвішою ж відмінністю між безстроковими та строковими трудовими договорами є те, що останні, зазвичай, припиняються внаслідок закінчення строку, на який їх було укладено (при цьому не потрібно ані заяви працівника, ані обґрунтування причин його звільнення).

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває і до теперішнього часу.

Зважаючи на той факт, що з розпорядження голови Сумської обласної ради від 24.02.2022 №18-кп Про продовження терміну виконання обов`язків директора Комунального закладу Сумської обласної ради Конотопської загальноосвітньої санаторної школиінтернату І-ІІ ступенів Аптермана О.Й. продовжено ОСОБА_1 термін виконання обов`язків директора Комунального закладу Сумської обласної ради Конотопської загальноосвітньої санаторної школиінтернату І-ІІ ступенів з 01.04.2022 до закінчення терміну дії військового стану, введеного в Україні, для забезпечення належної діяльності закладу, вбачається, що сторони не припинили попереднього строкового трудового договору, а фактично продовжили його дію на новий строк, тобто переуклали його на новий строк, а саме до закінчення терміну дії військового стану, введеного в Україні, який на момент звільнення позивача не закінчився.

В свою чергу це обумовлює відсутність повноважень роботодавця на припинення трудових правовідносин з позивачем у зв`язку з тим, що строк дії договору закінчився. Відповідним чином це призводить до наявності підстав для скасування розпорядження про звільнення позивача, а також поновлення його на посаді, яку він обіймав до цього.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17 (провадження № 61-1211св19) усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Частиною 4 ст. 83 ЦПК України встановлено, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно ч. 5 ст. 83 ЦПК України у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Крім того, ч. 8 ст. 83 ЦПК України визначено, що докази, не подані у встановлений законом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає обґрунтувала неможливість їх неподання у вказаний строк, з причин, що незалежали від неї.

Судом встановлено, що в день звільнення позивача ОСОБА_1 не було ознайомлено з наказом про звільнення та не вручено копію розпорядження про звільнення. Доказів протилежного суду не надано.

Частиною першою ст.235КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

У своїх правових висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14 - 144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 4 червня 2019 року у справі N 916/3156/17 (№ 12-304гс18).

Повертаючись до обставин справи, яка розглядається, спір пов`язаний з незаконним звільненням позивача, а відтак, ефективним способом захисту прав позивача буде одночасне скасування наказу про звільнення та поновлення його на посаді.

Як наслідок, в межах цієї справи суд вважає за можливе одночасно з поновленням позивача на посаді скасувати розпорядження про звільнення, що сприятиме ефективному захисту прав позивача.

У свою чергу день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем, що підтверджується положеннями ст. 241-1 КЗпП України й п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29.07.93 № 58, де прямо зазначається, що "днем звільнення вважається останній день роботи".

Враховуючи, що позивача звільнено з 07.01.2025 року, тому він підлягає поновленню з 08.01.2025 року.

Щодо посилання представника відповідача - Сумської обласної ради, стосовно неналежного відповідача у справі, оскільки відповідачем повинен був бути голова Сумської обласної ради, суд виходить з наступного

Відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про місцеве самврядування в Україні» обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

У частині четвертій статті 60 Закону України «Про місцеве самврядування в Україні» передбачено, що районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад.

Визначення місцезнаходження комунального підприємства, установи, організації, що перебуває в управлінні відповідної районної, обласної ради, яке зазначається в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань при державній реєстрації зазначеного комунального підприємства, установи, організації як юридичної особи або державній реєстрації змін до відомостей про таку юридичну особу, здійснюється відповідно до статті 93 Цивільного кодексу України.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» є Сумська обласна рада.

Зважаючи на положення частини другої статті 10 і частини четвертої статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», з урахуванням умов трудового контракту, відповідачем у цій справі за позовом про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, в межах якого має вирішуватись питання законності розпорядження голови Сумської обласної ради про звільнення, є Сумська обласна рада, як представницький орган територіальної громади, яка є власником Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер», а голова виступає як уповноважений власником орган на укладення і розірвання трудового договору з позивачем як працівником вказаного комунального підприємства.

Голова облради при укладенні і розірванні трудових договорів діє як посадова особа територіальної громади (стаття 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні») і не може бути самостійним відповідачем у трудовому спорі про поновлення на роботі.

Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Оскільки власником Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» є Сумська обласна рада, то саме цей орган місцевого самоврядування, який є юридичною особою, має бути належним відповідачем за вимогами про визнання недійсним розпорядження про звільнення позивача з роботи та поновлення останнього на роботі.

Схожі висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі № 175/609/16-ц (провадження № 61-23522св18) за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради, комунального підприємства «Транспортна інфраструктура» Дніпровської міської ради, про скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При поновленні на роботу суд вирішує питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 32 постанови від 06.11.92 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", у випадках стягнення па користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Відповідно до п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи із виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з п. 4 вказаного порядку при обчисленні середньої заробітної плати за два останні місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, тощо) та допомога у зв`язку тимчасовою непрацездатністю.

Згідно довідки про доходи виданої Комунальним закладом Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер», наданої позивачем до суду, фактична заробітна плата за останні два місяці роботи ОСОБА_1 складала 163923,81 грн. (листопад 2024 року 123316,46 грн., грудень 2024 року 40607,35 грн.). Кількість робочих днів згідно графіка роботи за два останні місяці становить 43 дні (листопад 2024 року - 21 дні, грудень 2024 року -22 дні). Розмір середньоденної заробітної плати становить 1564,98 грн.

Позивач надав до суду розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відповідно до якого відповідач обов`язаний сплатити на користь позивача 191 114, 80 грн. (1564,98*111=173 712 грн.78 коп.)

Водночас суд не може в повній мірі погодитися з наданим позивачем розрахунком.

Так, на день ухвалення рішення судом, а саме 28.04.2025, минуло 78 робочих днів з дня звільнення позивача з займаної посади (січень 2025 року-18 днів, лютий 2025 року - 20 день, березень 2025 року -21 дні, квітень 2025 року-19 днів).

Відтак, належним розрахунком середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу є наступний: з 08.01.2025 року по 28.04.2025 складає 78 робочих днів. Отже 78 робочих днів х1564,98 грн. = 122068 грн. 44 коп.

На підставі вказаного вище, суд приходить до висновку, що сума заробітку за час вимушеного прогулу позивача станом на день ухвалення рішення складає саме 122068 грн. 44 коп.

Суд не приймає до уваги заперечення представника Сумської обласної ради, щодо неналежного складання довідки про середній заробіток наданої позивачу Комунальним закладом Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер», оскільки представник Сумської обласної ради не надавав суду власний розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також щодо розміру середньоденної заробітної плати, оскільки представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позов зазначив, що відповідач в цілому заперечує щодо заявлених вимог. Крім того, вимога про стягнення коштів за час вимушеного прогулу пред`явлена до Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер», який визнав даний розрахунок і не заперечував щодо його задоволення, а довідку про середній заробіток належним доказом.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Стаття 1 КЗпП України передбачає, що на трудові відносини поширюються норми цього Закону.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(із відповідними змінами)).

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

За наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, тобто незаконного звільнення, що доведено преюдиційним судовим рішенням в адміністративній справі і згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України не підлягає доведенню, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25.04.2012 у справі № 6-23цс12.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли неправомірні дії завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (див. постанова Верховного Суду від 27.03.2019 у справі 703/3912/16-ц).

У постанові ВП ВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц зазначено, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України у від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

В позовній заяві позивач зазначав, що незаконне звільнення його з роботи призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, переживання емоційного стресу, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, страху.

Ураховуючи принципи законності та справедливості, беручи до уваги характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач та вимушених змін у його життєвих стосунках, спілкування з батьками та знайомими на тему, що саме стало підставою для його звільненням, що могло призвести до погіршення відносин з оточуючими людьми, додатково створюючи негативні наслідки для позивача. Розуміючи, що позивач присвітив 25 років роботи навчальному закладу, після чого був незаконно звільнений з займаної посади. При цьому, маючи відзнаки за свою педагогічну діяльність, зокрема Указом Президента України присвоєно звання Заслуженого працівника освіти України, нагородженого грамотою Верховної Ради України та Почесною відзнакою Сумської обласної ради «За високі досягнення». Також час та зусилля, витрачені ним для захисту трудових прав, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної йому моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 55, 124 Конституції України, ст.ст. 3, 10, 11, 76, 81, 89, 141, 209, 229, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.116 КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Сумської обласної ради № 87-кп від 24.12.2024 «Про звільнення виконуючого обов`язки директора Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» Олександра Аптермана.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Сумської обласної ради № 3-кп від 07.01.2025 « Про зміну дати звільнення виконуючого обов`язки директора Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» Олександра Аптермана».

Поновити ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки директора Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер».

Стягнути з Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» на користь ОСОБА_1 кошти за час вимушеного прогулу в сумі 122068 (сто двадцять дві тисячі шістдесят вісім) грн. 44 коп..

Стягнути з Сумської обласної ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 10 000 ( десять тисяч ) грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Сумська обласна рада, юридична адреса: м. Суми, Майдан Незалежності, 2, код .

Відповідач: Комунальний заклад Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер», юридична адреса: Сумська область, м. Конотоп, вул. Інтернатна, 122, .

Третя особа: директор Комунального закладу Сумської обласної ради «Конотопський обласний академічний ліцей «Лідер» Ганжа Олександр Володимирович, мешканець Сумська область , м. Конотоп, вул. РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 02 травня 2025 року.

Суддя Рідзевська І. О.