КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 372/3814/24 Головуючий у суді І інстанції: Висоцька Г.В.
провадження №22-ц/824/8146/2025 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Бачинського Остапа Михайловича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф», на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 січня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.11.2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 77 в електронній формі, підписаний електронним підписом позичальника, за умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 5129,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 14.12.2020 року, базова процентна ставка складає 1,85%, та процентною ставкою 2,5% за кожен день, яка застосовується у разі прострочення користування коштами поза межами строку дії договору позики.

30.06.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» та позивачем укладено договір факторингу № 20210630-Ф/2, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Форза» передало (відступило) позивачу право грошової вимоги до боржників, зокрема, до відповідача за кредитним договором № 77.

Разом з тим, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики станом на 02.07.2024 року у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 20652,31 грн, а саме залишок заборгованості за тілом кредиту в сумі 5129,00 грн, залишок заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 2846,70 грн, залишок заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом поза межами строку дії договору (за період з 01.07.2021 року по 28.09.2021 року) в сумі 11540,25 грн, інфляційне збільшення в сумі 1136,36 грн (нараховано за період з 15.12.2020 року по 23.02.2022 року). За таких підстав позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за вказаним кредитним договором в загальній сумі 20652,31 грн та судові витрати.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 січня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Бачинський О.М., який діє в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту № 77 від 15.11.2020 року у розмірі 20 652,31 грн на користь ТОВ «ФК «Артеміда-Ф». Також просив стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати, що складаються з сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн та витрат на правничу допомогу адвоката в сумі 7000 грн. Також просив стягнути судові витрати з відповідачки на користь позивача понесені судові витрати в ході апеляційного розгляду справи, які складаються з сплаченого судового збору у сумі 2906,88 грн та витрат на правничу допомогу адвоката у сумі 6000 грн.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції проігнорував позиції Київського апеляційного суду у справі № 373/1102/23 де взагалі не було доказів перерахування коштів, однак апеляційний суд скасував рішення місцевого суду з підстав наведеної Великою Палатою Верховного Суду презумпції правомірності правочину, відповідно до котрої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду «досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов правочинів та їх укладеності», «закріпленої презумпції правомірності правочину», а також в силу того, що «відступлення права вимоги може здійснюватися лише відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав».

Вважає, що Обухівський районний суд Київської області всупереч позиції Великої Палати Верховного Суду котра чітко закріплює презумпцію правомірності правочину, відповідно до котрої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, безпідставно залишає поза увагою дану презумпцію, і приходить до безпідставного висновку що факт укладання договору позики міг бути підтверджений фактом перерахування коштів на рахунок відповідача.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що обов`язок доказування лежить на відповідачеві та саме відповідач повинен обгрунтовувати неотримання коштів від кредитора. Скаржник вважає, що саме відповідач, якщо б дійсно їй не були перераховані кошти, остання без жодних проблем могла надати виписку з її карткового рахунку НОМЕР_1 , котрий зазначений позичальником ОСОБА_1 при укладенні договору позики № 77 від 15.11.2020 року.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги також посилався на некоректну відповідь AT «Сенс Банк», котра об`єктивно не була проаналізована та досліджена Обухівським районним судом Київської області, однак суд взяв дану відповідь АТ «Сенс Банк» за основу при ухваленні оскаржуваного рішення. Разом з тим, ні зазначеного листа АТ «Сенс Банк», ні виписку по рахунку на електронному носії, позивачу ні у системі Електронний суд, ні на клопотання представника позивача адвоката - Дзундза О.В., надано не було.

Також зазначав, що клопотання про витребування із рахунку ТОВ «ФК «Форза» у AT КБ «ПриватБанк» подавалося в силу інформації по договорах щодо наявності такого рахунку, саме задля повного та всебічного дослідження доказів

Суд у оскаржуваному рішенні також посилається що «від AT КБ «Приватбанк» надійшов лист вих. № 20.1.0.0.0./7-241118/54409-БТвід 22.11.2024 про те, що інформація про перерахування коштів з рахунку ТОВ «ФК «Форза» на рахунок ОСОБА_1 по Договору №77 від 15.11.2020 за період з 15.11.2020 по 30.06.2021 року відсутня.».

Однак скаржник зазначає, що відповідь AT КБ «ПриватБанк» у даній справі носить суто інформативний характер оскільки, рахунком ТОВ «ФК «Форза» зазначеним у договорі позики №77 від 15.11.2020 року є саме рахунок в AT «СЕНС БАНК».

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивачем ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» не надано доказів на підтвердження зарахування відповідачу грошових коштів щодо укладеного кредитного договору № 77 від 15.11.2020 року.

Зокрема, судом за клопотанням представника позивача витребувано від АТ «Сенс Банк» та від АТ КБ «Приватбанк» інформацію про перерахування коштів з рахунку ТОВ «ФК «Форза» на рахунок відповідача за вказаним вище кредитним договором.

На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від АТ «Сенс Банк» надійшов лист вих. № 13142-БТ-32.2/2024 від 19.11.2024 року щодо перерахування коштів з рахунку ТОВ «ФК «Форза» на рахунок ОСОБА_1 за договором № 77 від 15.11.2020 року до якого додано виписку по рахунку на електронному носії.

З вказаної виписки судом першої інстанції встановлено, що перерахування коштів з рахунку ТОВ «ФК «Форза» на рахунок ОСОБА_1 за договором № 77 не відбувалось.

Також, на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від АТ КБ «Приватбанк» надійшов лист вих. № 20.1.0.0.0./7-241118/54409-БТ від 22.11.2024 року про те, що інформація про перерахування коштів з рахунку ТОВ «ФК «Форза» на рахунок ОСОБА_1 по Договору № 77 від 15.11.2020 року за період з 15.11.2020 року по 30.06.2021 року відсутня.

Також повідомлено, що на рахунок/карти № НОМЕР_2 ОСОБА_1 за період 15.11.2020 року по 30.06.2021 року знайдено багато переказів на різні суми, проте підтвердити, що це саме кошти від ТОВ «ФК «Форза» банк не має змоги. Інформація про платника відсутня.

23.12.2024 року на адресу суду надійшов лист АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-241118/54457-БТ, в якому зазначено, що з рахунку ТОВ «ФК «ФОРЗА» № НОМЕР_3 на карту № НОМЕР_2 ОСОБА_1 не було переказів.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази фактичного користування відповідачем отриманими від кредиту коштами та докази часткового погашення заборгованості (рух коштів на особовому рахунку позичальника) за вказаним вище кредитним договором.

За вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Встановлено, що 15.11.2020 року між ТОВ «ФК «ФОРЗА» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 77.

Пунктом 4.1 договору визначено, що договір та зміни до нього укладаються в письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів одноразовим/мережевим ідентифікатором). У випадку оформлення Договору чи здійснення інших дій, пов`язаних із його виконанням в онлайн-режимі на Офіційному сайті Товариства, за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 року, вважатимуться такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом.

Відповідно до п. 5 вказаного договору, кредитодавець зобов`язався надати відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні на умовах передбачених договором позики № 77 у розмірі 5129,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором, з кінцевим терміном погашення 14.12.2020 року.

Базова процента ставка складає 1,85% (п.п. 5.12. п.5.), та процентною ставкою 2,5% за кожен день, яка застосовується у разі прострочення користування коштами поза межами строку дії Договору позики (п.п.5.13. п.5).

У паспорті споживчого кредиту, який підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора, визначено основні умови кредитування, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної вартості кредиту, порядок повернення кредиту та інші умови.

Відповідно до Додатку до вказаного договору, підписаного електронними цифровими підписами 18.03.2020 року сторонами погоджено графік платежів, згідно з яким дата погашення кредиту 27.03.2020 року, сума процентів 1023,80 грн, сума основного боргу 7875,00 грн.

30.06.2021 року між Товариством обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» та позивачем укладено договір факторингу № 20210630-Ф/2, за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 4.1 Договору факторингу, право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги у формі наведеної в Додатку № 1 до цього договору.

Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу № 20210630-Ф/2 від 30.06.2021 року позивач отримав право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 77 на загальну суму заборгованості 7975,70 грн, яка складається з 5129,00 грн - сума заборгованості по тілу кредиту, 2846,70 грн - сума заборгованості за відсотками.

На підтвердження суми заборгованості відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 77 від 15.11.2020 року позивачем надано детальний розрахунок заборгованості (виписка з особового рахунку ОСОБА_1 ), відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем становить 20652,31 грн, а саме: залишок заборгованості за тілом - 5129,00 грн; залишок заборгованості по процентам за користування - 2846,70 грн; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано Новим кредитором за період з 01.07.2021 року по 28.09.2021 року) - 11540,25 грн; заборгованість за пенею - 0,00 грн; інфляційне збільшення - 1136,36 грн (нараховано Новим кредитором за період з 15.12.2020 року по 23.02.2022 року).

Встановлено, що ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 09 липня 2024 року зокрема витребувано у АТ «Сенс Банк» інформацію про рух коштів, а саме перерахування коштів з рахунку ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» на поточний/картковий рахунок/№ картки № НОМЕР_1 на ім`я Позичальника гр. ОСОБА_1 РНОКПП(ІПН): НОМЕР_4 , по Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 77 від 15.11.2020 року на день/після його оформлення (виписка з рахунку та/або інший документ, тощо). Витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про рух коштів, а саме перерахування коштів з рахунку ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» на поточний/картковий рахунок/№ картки № НОМЕР_1 на ім`я позичальника гр. ОСОБА_1 РНОКПП(ІПН): НОМЕР_4 , по Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 77 від 15.11.2020 року на день/після його оформлення (виписка з рахунку та/або інший документ, тощо) (а.с. 58-60).

31 липня 2024 року до Обухівського районного суду Київської області на виконання ухвали суду АТ КБ «ПриватБанк» надав запитувану інформацію стосовно рахунків ОСОБА_1 , та повідомлено суд про те, що перерахування коштів з рахунків ТОВ «Фінансова компанія «Форза» на картку № НОМЕР_1 на ім`я позичальника ОСОБА_1 по договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 7 від 15.11.2020 року не було (а.с. 66-67).

У зв`язку з тим, що ухвала суду першої інстанції від 09 липня 2024 року виконана не в повному обсязі, Обухівський районний суд Київської області ухвалою від 15 листопада 2024 року витребувано у АТ «Сенс Банк» інформацію про рух коштів, а саме перерахування коштів з рахунку ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА», на поточний/картковий рахунок/№ картки № НОМЕР_1 на ім`я позичальника гр. ОСОБА_1 РНОКПП(ІПН): НОМЕР_4 , по Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 77 від 15.11.2020 року у період з 15.11.2020 року по 30.06.2021 року (виписка з рахунку та/або інший документ, тощо). Витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» інформацію про рух коштів, а саме перерахування коштів з рахунку ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФОРЗА» на поточний/картковий рахунок/№ картки № НОМЕР_1 на ім`я позичальника гр. ОСОБА_1 РНОКПП(ІПН): НОМЕР_4 , по Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 77 від 15.11.2020 року у період з 15.11.2020 року по 30.06.2021 року (виписка з рахунку та/або інший документ, тощо) (а.с. 87-88).

На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від АТ «Сенс Банк» надійшов лист вих. № 13142-БТ-32.2/2024 від 19.11.2024 року щодо перерахування коштів з рахунку ТОВ «ФК «Форза» на рахунок ОСОБА_1 за договором № 77 від 15.11.2020 року до якого додано виписку по рахунку на електронному носії. З вказаної випискою судом встановлено, що перерахування коштів з рахунку ТОВ «ФК «Форза» на рахунок ОСОБА_1 за договором № 77 не відбувалось (а.с. 93-95).

Також, на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від АТ КБ «Приватбанк» надійшов лист вих. № 20.1.0.0.0./7-241118/54409-БТ від 22.11.2024 року про те, що інформація про перерахування коштів з рахунку ТОВ «ФК «Форза» на рахунок ОСОБА_1 по Договору № 77 від 15.11.2020 року за період з 15.11.2020 року по 30.06.2021 року відсутня. Також повідомлено, що на рахунок/карти № НОМЕР_2 ОСОБА_1 за період 15.11.2020 року по 30.06.2021 року знайдено багато переказів на різні суми, проте підтвердити, що це саме кошти від ТОВ «ФІНАНСОВА КОМАПНІЯ «ФОРЗА» банк не має змоги. Інформація про платника відсутня (а.с. 96-97).

23.12.2024 року на адресу суду надійшов лист АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-241118/54457-БТ, в якому зазначено, що з рахунку ТОВ «ФК «ФОРЗА» № НОМЕР_3 на карту № НОМЕР_2 ОСОБА_1 не було переказів (а.с. 98-99).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки ні під час звернення до суду з позовом, ні під час розгляду справи по суті, позивачем не надано доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача, які б підтверджували факт отримання позичальником кредитних коштів, зокрема, квитанції, платіжної інструкції, довідок про зарахування коштів на рахунок позичальника, виписки по рахунку, тощо.

При цьому, належним доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Розрахунок боргу, сам по собі не є безспірним доказом боргу, оскільки такий документ складається одноособово стороною позивача, та не є документом, який підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зміст зазначеного доказу повністю залежить від волевиявлення кредитора або його правонаступника. Тобто розрахунок заборгованості, наданий позивачем в якості доказу виникнення такої заборгованості за кредитним договором № 77 від 15.11.2020 року, є суто внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Оскільки ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» не довело факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов кредитного договору, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, підстави для стягнення з відповідача в користь позивача заборгованості за тілом кредиту та відсотками відсутні.

З висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи, вимогам закону та прововій позиції Верховного Суду, викладеній у подібних правовідносинах, зокрема у постанові від 11 вересня 2019 року у справі №755/2284/16-ц, від 30 серпня 2022 року у справі №509/2976/19.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що обов`язок доказування неотримання коштів від кредитора лежить на відповідачеві, суд апеляційної інстанції враховую наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що позивач мав довести обставини на які він посилається у позові, у вказаному позові позивач зазначив, що кошти були перераховані на користь ОСОБА_1 , у зв`язку з чим було заявлено клопотання про витребування доказів у АТ КБ «Приват Банк», АТ «Сенс Банк», вказані клопотання було задоволено та витребувано.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, оскільки саме позивач мав довести факт перерахування коштів на користь відповідача, разом з тим, доказами які надійшли до суду обставини які були зазначені позивачем були спростовані.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідь яка була надана АТ «Сенс Банк» на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду від 13 вересня 2024 року про витребування доказів є некоректною, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відповідь на ухвалу про витребування доказів містила вичерпну інформацію про яку зазначалось в ухвалі Обухівського районного суду Київської області від 15 листопада 2024 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що у позивача була відсутня можливість заявити повторне клопотання про витребування доказів у АТ «Сенс Банк», оскільки відповіді від АТ «Сенс Банк», АТ КБ «ПриватБанк» на ухвалу про витребування доказів не були завантажені судом першої інстанції у системі Електронний суд, суд апеляційної інстанції відхиляє.

Як вбачається з матеріалів справи, представник ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» Бачинський О.М. був відсутній під час судового засідання яке було призначено на 23 серпня 2024 року, 15 листопада 2024 року, 16 січня 2025 року (а.с. 71, 86, 103)

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи представник ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» - Бачинський О.М. під час звернення з позовом до суду просив проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Також 23 серпня 2024 року представник ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» - Бачинський О.М. надіслав до суду першої інстанції через підсистему ЄСІТС - «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі уповноваженого представника позивача (а.с. 76-77).

У судовому засіданні яке було призначено на 16 січня 2025 року суд досліджував матеріали справи, в тому числі і надані відповіді АТ «Сенс Банк», АТ КБ «ПриватБанк», які надійшли до суду на виконання ухвали про витребування доказів.

Отже, у разі якщо представник позивача - Бачинський О.М. був би присутній під час судового засідання він мав можливість заявити клопотання про повторне витребування доказів, та висловити незгоду з наданими банками відповіддями.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 43 ЦПК України представник позивача заявляючи клопотання про витребування судом відповідних доказів, повинен був цікавитися розглядом справи та відповідно очікувати надання відповіді на виконання ухвали суду першої інстанції, та ознайомитися з матеріалами справи, в тому числі і безпосередньо в приміщенні суду.

Враховуючи викладене колегія судів дійшла до висновку, що доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення проігноровано позиції Київського апеляційного суду викладену у постанові з аналогічними доводами, не заслуговують на увагу, оскільки в силу вимог частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на висновок, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 не можна вважати обгрунтованими, оскільки сформований висновок не є релевантним до фактичних обставин встановлених у справі, що переглядається, та не може бути застосований до спірних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнові права позивача не були порушені відповідачем.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Бачинського Остапа Михайловича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» залишити без задоволення.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «02» травня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов