Справа №:755/8407/23
Провадження №: 2/755/78/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" травня 2025 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Коваленко І.В.,

при секретарі судових засідань - Грищенко С.В.,

учасники справи:

представник позивача - адвокат Скопич М.С.,

відповідачка - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - адвокат Степюк В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, в порядку загального позовного провадження клопотання представника відповідача - адвоката Степюка В.С. про застосування до позивача заходів процесуального примусу, заявлене в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку спілкування з дитиною, -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Дніпровського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа №755/8407/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку спілкування з дитиною.

01 травня 2025 року у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Степюк В.С. заявив клопотання про застосування до позивача ОСОБА_2 заходів процесуального примусу у вигляді штрафу, у зв`язку з невиконанням останнім ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2024 року, якою явку позивача до суду визнано обов`язковою для дачі особистих пояснень та подання доказів.

Відповідач ОСОБА_1 підтримала клопотання свого представника та просила його задовольнити.

Представник позивача - адвокат Скопич М.В. заперечувала проти застосування до її довірителя заходів процесуального примусу.

Суд, вислухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, доходить наступного.

05 листопада 2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва закрито підготовче провадження у цивільній справі. Справу призначено до судового розгляду по суті на «10» грудня 2024 року на 12:00 годину, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва.

Визнано явку позивача ОСОБА_2 до суду обов`язковою для дачі особистих пояснень та подання доказів.

У судове засідання викликано сторони, третіх осіб, а також свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

21.12.2024 року та 28.12.2024 року позивач ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подавав заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалами Дніпровського районного суду міста Києва від 26.12.2024 року та 09.01.2025 року відмовлено у задоволенні заяв позивача ОСОБА_2 щодо його участі у судовому засіданні у режимі відеоконференції, які обґрунтовувались положеннями ч. 1 ст.212 ЦПК України, відповідно до якої: «Учасник справи, його представник має право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду або у приміщенні іншого суду за умови наявності в суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.»

10.12.2024 року у судовому засіданні через неявку у судове засідання позивача ОСОБА_2 , явка якого була визнана судом обов`язковою, було оголошено перерву на 10:00 годину 28.01.2025 року.

28.01.2025 року у судовому засіданні, через неявку у судове засідання позивача ОСОБА_2 , представника позивача - адвоката Скопич М.С., представника відповідача - адвоката Степюка В.С. було оголошено перерву на 12:00 годину 12.02.2025 року.

12.02.2025 року у судовому засіданні, протокольною ухвалою задоволено клопотання представника позивача - адвоката Скопич М.С. про відкладення розгляду справи, та одночасно з цим причини неявки позивача, явку якого до суду визнано обов`язковою, визнано неповажними, у судовому засіданні оголошено перерву до 17.03.2025 на 14:00 годину.

17.03.2025 року у судовому засіданні, у зв`язку з неявкою позивача, явку якого до суду визнано обов`язковою, протокольною ухвалою змінено порядок з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами, постановлено заслухати вступне слово представника позивача, відповідача та її представника, допитати свідків, дослідити письмові докази у справі, після чого надати можливість позивачу з`явитись до суду для дачі особистих пояснень та подання доказів. У судовому засіданні суд заслухав вступне слово представника позивача, відповідача та її представника, після чого оголошено перерву до 14.04.2025 року до 16:15 години.

14.04.2025 року довідкою секретаря судових засідань цивільну справу № 755/8407/23 знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді Коваленко І.В. на лікарняному. Справу призначено на 24.04.2024 року на 10 год. 00 хв.

24.04.2024 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відмовлено узадоволенні клопотання представника відповідача - адвоката Степюка В.С. про залишення позову без розгляду, на підставі ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у зв`язку з повторною неявки позивача в судове засідання без поважних причин.

24.04.2024 року у судове засідання позивач ОСОБА_2 , явку якого до суду визнано обов`язковою, не з`явився з причин, які судом визнані неповажними. Разом з тим, у зв`язку з надходженням заяви представника позивача - адвоката Скопич М.С. про розгляд справи у її відсутність через перебування за межами міста Києва та неможливість приймати участь в режимі відеоконференції, та одночасно у зв`язку з явкою до суду свідка ОСОБА_6 , судом продовжено розгляд справи та допитано вказано свідка ОСОБА_6 , після чого у судовому засіданні оголошено перерву до 01.05.2025 року до 10:15 години.

30.04.2025 року (Вх.№24531) через систему «Електронний суд» позивач ОСОБА_2 подав заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, яка вчергове обґрунтована тим, що його перебування за кордоном є вимушеним у зв`язку з воєнним станом в Україні, загрозами безпеці, а також прямим тиском, який він отримує з боку відповідача та адміністрації закладу освіти, через що він не може фізично бути присутнім у суді.

30.04.2025 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва відмовлено у задоволенні заяви позивача ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

01.05.2025 року у судове засідання позивач ОСОБА_2 , явку якого до суду визнано обов`язковою, не з`явився.

Відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбаченост.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.

Відповідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з вимогами ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина 2 та 5 ст. 12 ЦПК України визначає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Частина 1 ст. 44 ЦПК України визначає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Згідно ч.3 ст.43 ЦПК України у випадку невиконання учасником справи його обов`язків, суд застосовує до такого учасника справи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді. (Рішення Суду у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р., (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

З рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», слідує, що в силу вимог ч. 1 статті 6 Конвенції про захисти прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст. 6 даної Конвенції.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, в їх системному зв`язку, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Судом встановлено, що, починаючи з дати першого судового засідання - 10 грудня 2024 року та призначені дати наступних судових засідань - 28.01.2025 року, 12.02.2025 року, 17.03.2025 року, 14.04.2025 року, 24.04.2024 року- позивач ОСОБА_2 , будучи обізнаним про наявність ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 05.11.2024 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, якою його явку до суду для дачі особистих пояснень та подання доказів визнано обов`язковою, у судові засідання не з`явився. При цьому, неодноразово зазначені позивачем такі, на його думку, поважні причини неявки до суду, як: перебування за кордоном у зв`язку з воєнним станом в Україні, загроза його життю та здоров`ю, - судом визнані неповажними.

Так, посилання позивача не неможливість прибути до суду через надзвичайні обставини (воєнний стан, загроза обстрілів, реальна небезпека для життя) суд вважає некоректними, оскільки позивач знаходиться за межами України, а саме на території Європейського Союзу в Республіці Польща, добровільно без всякого примусу та обмежень, а отже його процесуальним обов`язком є вчинення дій, покладених на нього ухвалою суду.

Окрім того, Збройні Сили України, виконуючи повсякденно і повсякчасно свій громадянський і військовий обов`язок, максимально забезпечили громадян України захистом та попередженням щодо можливих загроз з боку російських агресорів та окупантів, тому наводити, як причину, ситуацію 2022 року є, по крайній мірі, некоректно, хоча б з огляду на те, що малолітня дочка сторін постійно знаходиться на території Україні, відвідує школу, гуртки, а тому обов`язком суду є вирішити справу в найкращих інтересах дитини шляхом своєчасного, всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи, сприяти якому є обов`язком учасників справи.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст.144 ЦПК України одним із заходів процесуального примусу є штраф.

За положеннями статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу. Під час здійснення судового контролю за виконанням судового рішення суд може стягнути в дохід державного бюджету з відповідача, боржника чи їх керівників (якщо відповідач, боржник є юридичною особою) штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника. Ухвалу про стягнення штрафу може бути оскаржено в апеляційному порядку до суду вищої інстанції. Оскарження такої ухвали не перешкоджає розгляду справи. Постанова суду апеляційної інстанції за результатами перегляду ухвали про накладення штрафу є остаточною і оскарженню не підлягає. Ухвала Верховного Суду про стягнення штрафу оскарженню не підлягає. Ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України. Суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що невиконання позивачем ОСОБА_2 процесуального обов`язку, покладеного на нього ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.11.2024 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, в частині вимоги з`явитись до суду для надання особистих пояснень та подання доказів є підставою для застосування до позивача заходів процесуального примусу у вигляді штрафу в дохід державного бюджету в розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних громадян, встановленого на 01.01.2025, що становить 908,40 гривень, оскільки, на думку суду, даний захід процесуального примусу найбільше сприятиме виконанню позивачем ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 05.11.2024 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, в частині визнання явки позивача ОСОБА_2 до суду обов`язковою.

Невиконання позивачем у даній цивільній справі свого процесуального обов`язку з`явитись до суду порушує кореспондуюче цьому обов`язку право сторін справи на справедливий суд, і перешкоджає виконанню пріоритетного завдання цивільного судочинства, визначеного статтею 2 ЦПК України, що, в свою чергу, перешкоджає встановленню судом всіх обставин справи та розгляду справи по суті у встановлені цивільним процесуальним законодавством строки.

Відповідно до ч. 2 ст. 144 ЦПК України застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 43, 44, 81, 143, 144, 148 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Клопотання представника відповідача - адвоката Степюка В.С. про застосування до позивача заходів процесуального примусу - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_2 за невиконання ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 05.11.2024 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, в частині визнання явки позивача ОСОБА_2 до суду обов`язковою, - заходи процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі 0,3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід державного бюджету штраф в розмірі 0.3 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908,40 (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) на користь Державної судової адміністрації України.

Дані про стягувача: Державна судова адміністрація України, , Місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5.

Реквізити по оплаті штрафу:

Отримувач коштів ГУК у м.Києві/Печерс.р-н/21081100

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783

Банк отримувача Казначейство України (ЕАП)

Рахунок отримувача UA0026007

Код класифікації доходів бюджету 21081100

Призначення платежу *;101;_________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) Штраф (як засіб процесуального примусу) накладений на ___________ (ПІБ чи назва установи, організації з якої стягується штраф), за рішенням №_/_/__(номер рішення про стягнення штрафу).

Ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом.

Дані про боржника: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Строк пред`явлення ухвали до виконання становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що суд може скасувати постановлену ним ухвалу про стягнення штрафу, якщо особа, стосовно якої її постановлено, виправила допущене порушення та (або) надала докази поважності причин невиконання відповідних вимог суду чи своїх процесуальних обов`язків (ч.6 ст.148 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 05 травня 2025 року.

Суддя Коваленко І.В.