Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1144/24 Головуючий у 1-й інст. Збаражський О. М.
Категорія 53 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №293/1144/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої смертю особи

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 23 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Збаражського О.М.

встановив:

У липні 2024 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 свою користь моральну шкоду завдану смертю матері в розмірі 119 600,00 гривень та судові витрати.

На обґрунтування позову вказувала, що 16.12.2023 близько 18 год. 50 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою «Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський», в напрямку селища Черняхів, на 166 км вказаної авто дороги, в с. Піщанка Житомирського району Житомирської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля поза межами пішохідного переходу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події.

За фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003767.

Постановою слідчого СВ Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 30.04.2024 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003767 від 16.12.2023, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Оскільки позивач є дочкою по відношенню до загиблої, у зв`язку зі смертю якої позивачу спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у перенесених нею моральних та нескінченних стражданнях, що будуть переслідувати її довготривалий час, перенесених нею моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчяться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у її життєвих стосунках.

Посилаючись на норми ст. 23, 1187, 1167 ЦК України позивач просила стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану смертю матері ОСОБА_3 джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 119 600,00 грн.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 23 січня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну внаслідок смерті особи, в розмірі 119 600,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у позові не наведено жодних обґрунтувань, підстав та мотивів звернення із даним позовом до суду. Вважає, що позивачем не надано доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин. Тому доводи, покладені в основу рішення суду першої інстанції є необґрунтованими, перебільшеними та не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції не врахував, що шкода завдана умислом потерпілого, а тому виключається можливість застосування до спірних правовідносин положень частини 2 статті 1187 ЦК України.

Зазначає, що постановою від 30.04.2024 закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003767 від 16.12.2023, у зв`язку з відсутністю в діях учасників подій ознак складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Відповідно до проведеної експертизи обставин і механізму ДТП встановлено, що в заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, пішохід ОСОБА_3 не встигла звільнити лінію руху автомобіля «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та віддалитися на безпечну відстань за умови застосування водієм ОСОБА_2 своєчасного гальмування в момент виникнення безпеки для руху.

Вказує, що відповідно до фактичних даних, встановлених при проведенні слідчого експерименту від 21.02.2024 за участю свідка ОСОБА_2 в діях водія автомобіля «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з технічної точки зору, не вбачається невідповідностей вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, а отже у наведеній дорожньо-транспортній ситуації дії водія ОСОБА_2 відповідно до вимог вищезазначених пунктів Правил дорожнього руху не перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (висновок експерта №СЕ-19/106-24/5788-ІТ від 29.04.2024).

Тобто, якщо у водія автомобіля відсутня вина у скоєному ДТП, а пішохід, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, не звільнила смугу руху транспортних засобів, вважає, що пішохід ОСОБА_3 перебувала на проїжджій частині із прямим умислом, оскільки це не можливо зробити з необережності.

Звертає увагу, що судом першої інстанції не враховано та не надано обґрунтованого висновку, тому факту, що за результатами висновків експертів, дії ОСОБА_2 не перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (висновок експерта №СЕ-19/106-24/5788-ІТ від 29.04.2024).

За результатами вищезазначеного, вказує, що в діях відповідача відсутній умисел, а тому виключається можливість застосування до спірних правовідносин положень частини 2 статті 1187 ЦК України.

В доповнення до вищевикладеного, звертає увагу суду, що матеріали судової справи свідчать про те, що причиною загибелі матері позивача було потрапляння під автомобіль внаслідок її особистої недбалості, необережного поводження на дорозі та умисного перебування на проїжджій частині.

Також на його думку судом першої інстанції не надано обґрунтованого висновку, що за результатами проведеної судово-токсикологічної експертизи встановлено, що в тілі ОСОБА_3 виявлений етиловий спирт у концентрації 1,03 %, що вказує на те, що постраждала перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи вищезазначене, суд при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вважає, що розмір моральної шкоди, зазначений в позовній заяві визначений без дотримання принципу розумності та справедливості. Зокрема, судом першої інстанції не враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази тієї обставини, що смерть ОСОБА_3 у ДТП була спричинена умисними діями відповідача або ж внаслідок непереборної сили, тому доводи позивача стосовно того, що смерть ОСОБА_3 зумовлена умисними діями відповідача є безпідставними.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутній висновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи, яким би підтверджувався психологічний стан особи, наявність чи відсутність у неї переживань, страждань, особливостей сприйняття певної події тощо. Тобто, на його думку моральні страждання позивача не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, які слід збирати з урахуванням конкретних обставин справи та особливостей процесуального інтересу особи.

Вказує, що станом на дату ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «СК Перша» відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Розмір відшкодування моральної шкоди, визначений Законом для відшкодування з боку страховика з розрахунку складав 12 мінімальних заробітних плат х 6700,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати станом на час події ДТП відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік»), дорівнює 80 400,00грн.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази, що причиною ДТП, яка призвела до смерті ОСОБА_3 , стало порушення Правил дорожнього руху ОСОБА_2 . Проте, відповідно до висновків експертів проведеною додатковою експертизою обставин і механізму ДТП встановлено, що в заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, пішохід ОСОБА_3 не встигла звільнити лінію руху автомобіля «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та віддалитись на безпечну відтань за умови застосування водієм ОСОБА_2 своєчасного гальмування в момент виникнення небезпеки для руху.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.1188 ЦК України, яка передбачає, що за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується, підстави для стягнення шкоди з відповідача відсутні. Оскільки цивільно-правова відповідальність на час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК Перша», в якої виник обов`язок з відшкодування шкоди, підстави задоволення позову в цій частині стягнення з відповідача моральної шкоди відсутні.

Звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19) міститься висновок про те, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Оскільки позивачу відшкодовано моральну шкоду, визначену Законом для відшкодування з боку страховика з розрахунку 12 мінімальних заробітних плат х 6 700,00 грн., що дорівнює 80 400,00 грн., що згідно вимог закону є достатнім для відшкодування шкоди в повному обсязі.

Щодо задоволення позову в частині витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. заперечує, оскільки на його думку стороною позивача документально не доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то відповідно відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення таких витрат на правничу допомогу.

Позивач скористалася своїм правом та подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, залишивши в силі рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 23 січня 2025 року.

На спростування доводів апеляційної скарги зазначає, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Тому доводи апеляційної скарги, що у зв`язку із закриттям кримінального провадження, відповідач звільняється від відшкодування моральної шкоди, вважає безпідставними. Чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власник джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Вказує, оскільки моральна шкода позивачу завдана смертю матері, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання, та відновити становище, яке існувало до смерті матері у житті доньки неможливо, тому з урахуванням принципу розумності, виваженості і справедливості, вважає, що присуджений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, є належною аргументацією критеріям, визначеним у частині третій статті 23 ЦК України, і визначена судом першої інстанції сума відшкодування є домірною цій шкоді.

Відповідач та його представник у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримали, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 23 січня 2025 року залишити без змін.

Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

За приписами статті 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 16.12.2023 близько 18 год. 50 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним автодорогою «Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський», в напрямку селища Черняхів, на 166 км вказаної автодороги, в с. Піщанка Житомирського району Житомирської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля поза межами пішохідного переходу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Піщанка Житомирського району Житомирської області у віці 76 років, про що 19.12.2023 складено актовий запис №4075 (а.с.11).

Відповідно до довідки про причину смерті форми №106/о №1889, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті: тупа сукупна травма тіла (а.с.12).

За фактом ДТП матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003767. Постановою від 30.04.2024 слідчого СВ Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003767 від 16.12.2023, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України (а.с.9-10).

Вказаною постановою встановлено, що в діях водія ОСОБА_2 автомобіля «Fiat Doblo» р/н НОМЕР_1 з технічної точки зору, невідповідностей дій технічним вимогам п. 12.2, 12.3. Правил дорожнього руху не вбачається. Відповідно до фактичних даний встановлених при проведенні слідчого експерименту від 21.02.2024 за участі свідка ОСОБА_2 в діях водія автомобіля «Fiat Doblo» р/н НОМЕР_1 ОСОБА_2 з технічної точки зору, не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, а отже у наведеній дорожньо-транспортній ситуації дії водія ОСОБА_2 відповідно до вимог вище зазначених пунктів Правил дорожнього руху не перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 є матір`ю позивача ОСОБА_1 (а.с.13).

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 застрахована АТ «Страхова компанія «СК «Перша» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №214217565 від 16.12.2023 (а.с.16).

02.01.2024 ОСОБА_1 через свого представника звернулась до ПАТ «Страхова компанія «Перша» із заявою про виплату страхового відшкодування заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди пов`язане із моральною шкодою в розмірі 80 400,00 грн (а.с.17).

Задовольняючи позов суд першої інстанції, приймаючи до уваги обставини смерті ОСОБА_3 , що настала внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, водночас враховуючи, що відповідачем не доведено, що смерть ОСОБА_3 сталася за обставин непереборної сили або умислу загиблої; втрату позивачем близької та рідної людини, що дійсно завдало їй моральної шкоди в зв`язку з втратою звичних життєвих зв`язків, тому суд вважав розумним та обґрунтованим розміром моральної шкоди, яка підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, визначити в розмірі 119 600,00 грн. Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд дійшов висновку, розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі не є співмірним з складністю справи (справа є нескладною, невеликий обсяг досліджуваних доказів), та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважав, що витрати на правничу допомогу мають складати 5 000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із такими висновками суду, виходячи із наступного.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа, має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою зокрема щодо членів її сім`ї.

За змістом статті 1167 ЦК України, якщо моральної шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Головною умовою покладення на особу обов`язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно із правовою позицією, яка відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19, абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Встановлено, що 16.12.2023 близько 18 год. 50 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Fiat Doblo», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним автодорогою «Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський», в напрямку селища Черняхів, на 166 км вказаної авто дороги, в с. Піщанка Житомирського району Житомирської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , яка перетинала проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля поза межами пішохідного переходу. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці події.

Постановою від 30.04.2024 слідчого СВ Житомирського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003767 від 16.12.2023, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Вказаною постановою встановлено, що ДТП сталася внаслідок порушення правил дорожнього руху саме пішоходом ОСОБА_3 , яка раптово вийшла на проїзну частину не переконавшись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників дорожнього руху, перетинаючи проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля поза межами пішохідного переходу та, перебуваючи при цьому у стані алкогольного сп`яніння (кількість етилового спирту в сечі - 1,03 %), що призвело до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого настала її смерть.

Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Отже, головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються у випадках завдання шкоди майну, а також ушкодженням здоров`я фізичній особі. Підставою для цього може бути груба необережність потерпілого, наприклад перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дій, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Суд першої інстанції встановив, з чим погоджується і колегія апеляційного суду, що причиною загибелі ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача, стали травми, завдані внаслідок наїзду автомобіля, які були спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку зі здійсненням експлуатації останнього та власною необережністю ОСОБА_3 .

Разом із цим, у справі, яка переглядається, не встановлено наявності умислу потерпілої особи або існування обставин непереборної сили при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої доньці загиблої ОСОБА_3 .

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Під моральною шкодою розуміють втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Водночас суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості, урахувавши глибину фізичних та душевних страждань позивача, яка втратила матір, що спричинило та буде спричиняти протягом усього її життя душевні страждання, і відновити становище, яке існувало до смерті матері у житті позивача, неможливо. Факт загибелі матері позивача є безумовним свідченням спричинення позивачу глибоких моральних страждань. Однак, судом не враховано ту обставину, що подія сталась у зв`язку з порушенням ПДР пішоходом ОСОБА_3 , яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння, та позивачу відшкодовано моральну шкоду, визначену Законом для відшкодування з боку страховика - ПрАТ «СК Перша» з розрахунку 12 мінімальних заробітних плат х 6 700,00 грн., що дорівнює 80 400,00 грн., тому колегія апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни рішення районного суду шляхом зменшення розміру стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті особи, з 119 600,00 грн. до 50 000,00 грн., а також розмір судового збору стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави з 1 211,20 грн. до 500 грн.

Колегія апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутній висновок експерта за результатами проведення судової психологічної експертизи, яким би підтверджувався психологічний стан особи, наявність чи відсутність у неї переживань, страждань, особливостей сприйняття певної події тощо. Тобто, на думку відповідача моральні страждання позивача не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, які слід збирати з урахуванням конкретних обставин справи та особливостей процесуального інтересу особи. Однак як встановлено під час розгляду справи, моральна шкода позивачу завдана смертю матері, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання, та відновити становище, яке існувало до смерті матері у житті доньки неможливо.

Інші доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами справи і по суті зводяться до незгоди з висновками суду стосовно установлення цих обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Суд першої інстанції, враховуючи задоволення позовних вимог, складність справи, обсяг та час, необхідний для виконання адвокатом, який надавав професійну правничу допомогу позивачу, обсяг фактично виконаної роботи, дійшов висновку, що представником позивача частково обґрунтовано розмір понесених витрат на правничу допомогу, і з огляду на незначну складність самої справи, з юридичної точки зору, встановлених обставин у справі, суд вважав, з чим погоджується і колегія апеляційного суду, що понесені витрати в розмірі 20 000,00 грн. є не співмірними із складністю справи, розміром задоволених вимог та обсягом наданих адвокатом послуг.

У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, прийшов до вірного висновку про зменшення розміру таких витрат до 5 000,00 грн., що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат саме в зазначеному розмірі.

З огляду на наведене апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 задоволено частково, то судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за подання апеляційної скарги в сумі 1057,38 грн., тому що позивач звільнена від сплати судового збору.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 2,3 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 23 січня 2025 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті особи, з 119 600,00 грн. до 50 000,00 грн., а також розмір судового збору стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави з 1 211,20 грн. до 500,00 грн.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави, в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 057,38 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 травня 2025 року.

Головуючий Судді