Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.,

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін м. Житомирі цивільну справу №757/33839/24-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Народицького районного суду Житомирської області від 17 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Діброви О.В. у селищі Народичі,

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з даним у якому просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 78660,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 25 березня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 , за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» , в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1177-1897. Згідно умов кредитного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 18000,00 грн. зі строком кредитування на 300 днів; базовий період - 18 днів; знижена % ставка - 2,50 % в день, стандартна % ставка 3,00% в день. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору. Однак, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, а тому станом на 12.06.2024 виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить 158940,00 грн, з яких: 18000,00 грн прострочена заборгованість за кредитом; 140940,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими процентами. Кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг TOB «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання йому заборгованості за нарахованими процентами у сумі 80280,00 грн за умови погашення ним решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 78660,00 грн. Тому позивач просить стягнути з відповідача не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме 78660,00 грн, з яких: 18000,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 60660,00 грн. - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.

Рішенням Народицького районного суду Житомирської області від 17 березня 2025 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1177-1897 від 25.03.2023 у розмірі 78660,00 грн та судові витрати у розмірі 2422,40 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвалою від 23.09.2024 суд першої інстанції відкрив провадження у справі та призначив її розгляд на 11 год. 00 хв. 16.10.2024. Представником відповідача 05.10.2024 до суду подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, будь-якого рішення за наслідками розгляду згаданої вище заяви судом не прийнято. 10 березня 2025 року суд першої інстанції розглянув справу за відсутності представника відповідача. За результатами цього судового засідання судом було ухвалено рішення, яке є предметом апеляційного оскарження. Разом з тим, суд першої інстанції в рішенні зазначив, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином. Проте із такими висновками неможливо погодитись виходячи з наступного. З огляду на норми ЦПК України та пункту 50 глави 3 розділу ІІІ Положення суд повинен був постановити ухвалу за результатами розгляду заяви відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, чого ним зроблено не було. Отже суд першої інстанції порушивши норми процесуального права, не розглянув заяву представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, чим порушив вимоги статті 212 ЦПК України та принцип рівності сторін. Вказує, що у відзиві відповідач наполягав на тому, що жодних грошових коштів він від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не отримував, а докази додані до позовної заяви є неналежними та не допустимими. В обґрунтування таких доводів відповідачем до матеріалів справи додано виписку з рахунку по банківській картці № НОМЕР_1 та яка належить відповідачу і інформація про яку міститься у кредитному договорі. Згідно даної виписки відповідач коштів в сумі 18000 грн від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не отримував, що беззаперечно спростовує твердження позивача про виконання ним свого договірного обов`язку щодо передання грошових коштів в кредит. Натомість даний доказ з невідомої причини судом першої інстанції залишено поза увагою. Суд першої інстанції неправильно встановив наявність правовідносин, факт укладення кредитного правочину, надання коштів у кредит та наявність заборгованості внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів. У даній справі позивача не надав жодного належних та допустимих доказів, які б доводили його твердження щодо укладення кредитного договору та передання первісним кредитодавцем відповідачу грошових коштів як кредиту. За змістом паспорту кредиту та кредитного договору останній надається «безготівковим шляхом (кредитні кошти надаються шляхом переказу на банківську картку споживача) на строк визначений договором». Тому позивач, як кредитор та особа, яка вимагає повернення кредитних коштів, повинен був надати належні та допустимі докази перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача.

10 квітня 2025 року представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» - Мосійчук А.І. подала відзив на апеляційну скаргу у якому просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Народицького районного суду Житомирської області від 17 березня 2025 року залишити без змін. Вказує, що в «особистому кабінеті» відповідач отримав гіперпосилання для ознайомлення з Офертою щодо укладення договору. Оферта, що міститься за гіперпосиланням, є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію» та, відповідно до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у Правилах надання споживчих кредитів, що є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення клієнту. Таким чином, відповідач попередньо ознайомився з договором та Правилами надання споживчих кредитів, Паспортом споживчого кредиту Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1177-1897 (графік платежів за договором), які складають єдиний договір в якому визначаються всі його істотні умови. На виконання та у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор A7115, для підписання кредитного договору № 1177-1897 від 25.03.2023 року. Таким чином, як зазначено вище, один з дозволених Законом підписів було використано при укладенні кредитного договору № 1177-1897 від 25.03.2023 між позивачем та відповідачем. Кредитодавець та заявник/позичальник визнають усі документи (в тому числі договір), підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), еквівалентними за значенням (з точки зору правових наслідків) документам у письмовій формі, підписаним власноручно, що повністю відповідає положенням ч.12. ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію». Сторони підтверджують, що договір, укладений в електронній формі, має таку саму юридичну силу для сторін, як і документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в простій письмовій формі. Підписуючи договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, заявник/позичальник підтверджує свою повну обізнаність та згоду з усіма (в тому числі істотними) умовами договору. На виконання зазначених вимог, позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор A7115, для підписання кредитного договору № 1177-1897 від 25.03.2023 року, підтвердження ознайомлення з Правилами надання споживчих кредитів, Паспортом споживчого кредиту Інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит та Таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором № 1177-1897 (Графік платежів за договором), які є невід`ємною частиною договору. Також на підтвердження вищевикладеного, в матеріалах справи міститься Моніторинг дій користувача в Інформаційно-телекомунікаційній системі ОСОБА_1 , який відображає послідовність всіх дій споживача та кредитодавця в хронологічному порядку, починаючи з моменту входу ОСОБА_1 на сайт кредитодавця, продовжуючи до входу в особистий кабінет, створення заявки, надсилання смс про схвалення заявки, надсилання емейлу про схвалення заявки, розміщення оферти в особовому кабінеті клієнта, підтвердження ознайомлення з офертою відповідача відправлення смс з одноразовим ідентифікатором для підписання, отримання повідомлення про прийняття (акцепт), введення одноразового ідентифікатора Бут М.М. та до моменту повідомлення про укладання договору та надання послуги, шляхом переказу грошових коштів на банківську картку зазначену відповідачем. Відповідно до п. 15 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03.11.2021 № 113 договір, що укладається у вигляді електронного документа, підписується сторонами в порядку, визначеному законодавством України. Примірник такого договору споживача повинен містити кваліфікований електронний підпис уповноваженого працівника кредитодавця із кваліфікованою електронною позначкою часу та/або кваліфіковану електронну печатку кредитодавця з кваліфікованою електронною позначкою часу, накладену уповноваженим працівником кредитодавця. У розділі 12 «Реквізити Сторін» кредитного договору № 1177-1897 від 25.03.2023 року зазначено, що договір засвідчено кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу. На підтвердження вищезазначеного, надано протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису. Відповідно до зазначеного протоколу вбачається, що вищевказаний договір підписаний електронною печаткою ТОВ «Укр Кредит Фінанс», також зазначено час та дату підпису, а саме 12:44:40 25.03.2023 року. Звертає увагу на те, що час та дата підпису договору у протоколі співпадає з часом та датою зазначеної у договорі. У зв`язку з вищенаведеним, відповідач підписав кредитний договір № 1177-1897 від 25.03.2023 відповідно до розділу 12 договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором A7115, а позивач засвідчив кваліфікованою електронною печаткою із позначкою часу. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не є банківською установою в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» та відповідно до вищевказаної ліцензії виданої ТОВ «Укр Кредит Фінанс». Таким чином, позивач не відкриває рахунки, а здійснює послуги з переказу коштів без відкриття рахунку. Оскільки, ТОВ ««Укр Кредит Фінанс» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь - який первинний бухгалтерський документ стосовно рахунку ОСОБА_1 є неможливим. Позивачем до позовної заяви на підтвердження перерахування грошових коштів відповідачу надавався лист (довідка) АТ КБ «Приват Банк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» через систему платежів LiqPay та довідка про перерахування суми кредиту № 1177-1897 від 25.03.2023, які підтверджують перерахування грошових коштів ОСОБА_1 . Перерахування відповідачу суми кредиту за кредитним договором АТ КБ «Приват Банк», а не безпосередньо ТОВ «Укр Кредит Фінанс», було обумовлено наявністю укладеного між ними 02 грудня 2019 року договору № 4010 від 02.12.2019 про надання послуг в системі LiqPay, у відповідності до умов якого (пункт 1.1.) цей договір регулює відносини АТ КБ «Приват Банк» з ТОВ «Укр Кредит Фінанс», згідно з якими АТ КБ «Приват Банк» надає дистанційне обслуговування, фінансові послуги з прийому платежів за допомогою системи LiqPay, а також забезпечує технологічне обслуговування з прийому платежів та перерахування грошових коштів за розпорядженням ТОВ «Укр Кредит Фінанс», на банківські картки платників. Пунктом 1.3. договору передбачено під «Системою LiqPay» у цьому договорі сторони погодили вважати платіжний сервіс АТ КБ «Приват Банк», призначений для спрощення проведення розрахунків між фізичними особами, юридичними особами та/або фізичними особами-підприємцями в мережі Інтернет за допомогою персональних комп`ютерів та/або інших мобільних пристроїв. Таким чином, у листі (довідці) АТ КБ «Приват Банк», який міститься в матеріалах справи, зазначено, зокрема, стосовно кредитного договору № 1177-1897 від 25.03.2023 року. Звертає увагу, що вищезазначений лист підписаний за допомогою КЕП, начальником департаменту АТ КБ «Приват Банк», а також, Електронною печаткою АТ КБ «Приват Банк». На підтвердження перерахування відповідачу коштів, до суду надано довідку про перерахування суми кредиту № 1177-1897 від 25.03.2023 року, а також лист (довідку) АТ КБ «Приват Банк», які містить номер особистого електронного платіжного засобу відповідача із маскою, а саме, НОМЕР_1 (містяться в матеріалах справи).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 25 березня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 , за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» , в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1177-1897. Згідно умов кредитного договору, позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб в сумі 18000,00 грн зі строком кредитування на 300 днів. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, відповідно до умов укладеного договору.

Отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 18000,00 грн підтверджено договором про відкриття кредитної лінії №1177-1897 від 25.03.2023 та паспортом споживчого кредиту, які підписані відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором А7115; довідкою ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту; листом АТ КБ «ПриватБанк» про перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс», через систему платежів LigPay, 25.03.2023 в сумі 18000,00 грн на підставі договору №1177-1897 на картку НОМЕР_1 ; розрахунком заборгованості за договором №1177-1897 від 25.03.2023, згідно якого, станом на 12.06.2024, загальна заборгованість становить 158940,00 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, тому позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне..

За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Із положень ч.1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Таким чином, за встановлених обставин справи та досліджених доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про укладеність договору про відкриття кредитної лінії № 1177-1897 між ОСОБА_1 та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» .

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Відповідно до статті 251 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу, визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та 31 жовтня 2018 року (№202/4494/16-ц), яка в силу частини четвертої статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У даній справі встановлено, що 25 березня 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії №1177-1897. Так, згідно умов договору визначено строк кредитування - 300 днів, зі сплатою зниженої процентної ставки 2,5 % в день та стандартної процентної ставки - 3,00 % в день. Крім того, договором було передбачено реальну річну процентну ставку - 756335%, орієнтовану загальну вартість кредиту на дату укладення договору за весь строк кредитування 180 000,00 грн, що включає в себе суму кредиту 18000,00 грн та суму процентів за користування кредитом 162000,00 грн.

Вказаний договір про надання кредиту підписаний ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором А7115.

На підтвердження позовних вимог ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надало суду копію зазначеного вище договору про відкриття кредитної лінії №1177-1897 від 25 березня 2023 року, паспорт споживчого кредиту, підписаного ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором за №А7115.

Колегія суддів відхиляє посилання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на те, що він не підписував кредитний договір, з тих підстав, що матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

На підтвердження перерахування ОСОБА_1 коштів у розмірі 18000,00 грн, у матеріалах справи наявна довідку про перерахування суми кредиту № 1177-1897 від 25.03.2023 року, а також лист (довідка) АТ КБ «ПриватБанк», які містять номер особистого електронного платіжного засобу відповідача із маскою, а саме, НОМЕР_1 .

Згідно норм статті 46 Закону України «Про платіжні послуги»: а) порядок виконання платіжних операцій, у тому числі обмеження щодо виконання платіжних операцій з використанням конкретних платіжних інструментів, визначається цим Законом та нормативно-правовими актами НБУ; б) виконання платіжних операцій у платіжній системі здійснюється відповідно до правил такої платіжної системи з урахуванням вимог цього Закону; в) надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні операції користувачів за допомогою/з використанням однієї чи кількох платіжних систем, учасником яких він є, або залучати для виконання платіжних операцій інших надавачів платіжних послуг як посередників г) надавач платіжних послуг отримувача під час виконання платіжної операції з метою встановлення належного отримувача коштів за платіжною операцією зобов`язаний перевірити в платіжній інструкції відповідність: - номера рахунку отримувача та коду отримувача (коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України/податкового номера або серії (за наявності) та номера паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); або - унікального ідентифікатора отримувача. д) надавач платіжних послуг отримувача зараховує кошти за платіжною операцією на рахунок отримувача лише у разі, якщо зазначена у пункті 1 або 2 цієї частини інформація, яку він перевіряє відповідно до вимог цієї частини, відповідає тій інформації про отримувача, що зберігається у такого надавача платіжних послуг. У разі невідповідності номера рахунку та/або коду отримувача надавач платіжних послуг отримувача має право: 1) зупинити проведення платіжної операції на строк до чотирьох робочих днів та зарахувати кошти на відповідний рахунок для встановлення належного отримувача. У разі неможливості встановлення належного отримувача надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний не пізніше четвертого робочого дня після надходження коштів повернути їх надавачу платіжних послуг платника із зазначенням причини повернення; 2) не уточнювати номер рахунку та/або код отримувача. У такому разі надавач платіжних послуг отримувача зобов`язаний повернути кошти надавачу платіжних послуг платника не пізніше наступного робочого дня після їх надходження із зазначенням причини повернення.

Зважаючи на вищенаведені норми Закону про платіжні послуги у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу, відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась.

Таким чином, перерахування кредитних коштів відбувалось на картковий рахунок вказаний ОСОБА_1 під час заповнення заявки.

Суд не бере до уваги виписку по картці НОМЕР_1 , так як, вона видана АТ КБ «Приват Банк» саме щодо розрахунку заборгованості за договором SAMDNWFC3 від 19.09.2018 року, який не є предметом дослідження по даній цивільній справі.

Відтак, відповідачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих доказів того, що відповідні кредитні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорі або доказів того, що вказаний картковий рахунок йому не належить.

Також не може бути підставою для відмови у позові те, що подані ТОВ «Укр Кредит Фінанс» докази на підтвердження суми боргу не є документами первинного бухгалтерського обліку.

Оскільки товариство не є банківською установою, то, відповідно, позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і, як наслідок, формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може.

При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування.

Щодо посилань представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , що судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності відповідача та не розглянуто заяву представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд даної цивільної справи було відкладено на 11.12.2024 об 10 год.00 хв.

Згідно довідки, складеної секретарем судового засідання, 09.12.2024 представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 повідомив, що надіслане клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції не підтримує, просить розглядати справу без його участі.

Ухвалою Народицького районного суду Житомирської області від 11.12.2024 по справі оголошено перерву до 08 січня 2024 року.

12 грудня 2024 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 отримали судові повістки в електронному кабінеті «Електронний суд».

Ухвалою Народицького районного суду Житомирської області від 08.01.2025 судове засідання відкладено на 11 лютого 2025 року.

10 січня 2025 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 отримали судові повістки в електронному кабінеті «Електронний суд».

11 лютого 2025 року ухвалою Народицького районного суду Житомирської області судове засідання відкладено на 10 березня 2025 року.

14 лютого 2025 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 отримали судові повістки в електронному кабінеті «Електронний суд».

Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або ж заперечення щодо розгляду справи за відсутності відповідача та його представника від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду першої інстанції не надходило.

Відтак, судом першої інстанції при ухвалені судового рішення не було порушено норми процесуального права, оскільки сторони були належним чином повідомленні про розгляд справи.

Доводи апеляційної скарги спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та зворотного представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не доведено.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Народицького районного суду Житомирської області від 17 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді