ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/4927/24 Провадження 2/636/552/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2025 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючої судді Золотоверхої О.О.,

за участі секретаря судового засідання Караулової О.М.,

представника позивача адвоката Лазебного Ю.О.,

представника відповідача Цвірко О.А., Тищенка К.В.,

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Чугуєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Вовчанська центральна районна лікарня» Вовчанської міської ради Чугуївського району Харківської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином,

ВСТАНОВИВ:

До суду поштою 25.06.2024 надійшла позовна заява позивача, в якій вона просить стягнути з відповідача завдану неправомірними діями медичних працівників лікарняного закладу (третіми особами), що потягли за собою смерть ОСОБА_4 , моральну шкоду у розмірі 300000.00 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні, проведеному 17.10.2024, явка позивача на судове засідання судом визнана обов`язковою, проте її представник вказував, що вона не зможе з`явитись оскільки перебуває за межами України, особистого кабінету в підсистемі «Електронний суд» не має, прийняти участь в режимі відеоконференції також не зможе.

Судом встановлено, що позовна заява ОСОБА_1 від 20.06.2024, яка за твердженням представника позивача, підписана безпосередньо позивачем, надіслана до суду разом із копіями письмових доказів, на яких наявні засвідчувальні написи, зроблені позивачем, поштовим відправленням з м. Харкова.

Як вбачається з інформації, наданої на виконання ухвали суду від 26.02.2025 Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, що надійшла до суду 02.04.2025, ОСОБА_5 перетнула державний кордон України (виїхала за її межі) 27.11.2021 через пункт пропуску «Гоптівка» та до України не поверталась.

З пояснень представника позивача - адвоката Лазебного Ю.О., наданих ним в судових засіданнях вбачається, що він, як адвокат позивача, уклав із останньою договір про надання правової допомоги в усній формі, в ході спілкування по телефону, при цьому номер телефона позивача у нього відсутній, як і інформація щодо її фактичного місця перебування, оскільки всі контакти із позивачем у нього були через її сестру, позивач перебуває на території іншої, «не дружньої» держави, із якою у України відсутні дипломатичні та інші відносини, тому позивач і не може безпосередньо приймати участь у засіданнях, про що нею 07.08.2024 складено відповідну заяву, яку йому прислали ті ж особи, що, вочевидь, направляли позов до суду. Представник позивача наголошував, що він здійснює представництво інтересів позивача на підставі усного договору, при цьому пояснення, щодо наявності чи відсутності в укладеному між ним та позивачем договорі про надання правової допомоги відомостей щодо обмежень його повноважень відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат Лазебний Ю.О. суду не надав.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка сестра позивача - ОСОБА_6 посилаючись на положення ст. 63 Конституції України відмовилась надати пояснення щодо обставин складання, підписання та направлення позовної заяви до суду безпосередньо позивачем чи іншою особою; відмовилась відповідати на запитання суду щодо фактичного місця перебування її сестри та не надала її контактних даних (адреса, ел.пошта, номер телефону, тощо).

Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено, що по-перше, позивач (або інша особа, що складала, підписувала та направляла до суду позовну заяву) в позові вказала адресу за якою позивач не мешкає та не може мешкати з 2021 року, оскільки перебуває за межами України; по-друге: позивач чи її представник не надали суду відомості щодо реальної фактичної адреси перебування позивача, за якою суд мав би можливість здійснювати судові виклики та повідомлення позивача, чия явка визнана судом обов`язковою, в зв`язку із чим про час та місце розгляду справи суд повідомляв представника позивача адвоката Лазебного Ю.О. (а.с. 56, 90, 146, 165); по-третє: представник позивача, який був присутній в судових засіданнях та обізнаний про визнання обов`язковою явки його довірительки на судове засідання, не забезпечив її участь у судовому розгляді, та позивач на судові засідання, що призначались на 12.12.2024, 26.02.2025 та 06.05.2025 не з`явилась.

Згідно зі ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями ст. 13 ЦПК України встановлено позицію диспозитивності цивільного судочинства, а саме передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої ст. 12, ч. 1 ст. 20 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у тому числі, реалізовує своє право на захист.

За частиною першою ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд визнає, що позивач, чия явка визнана судом обов`язковою, повторно не з`явилася до суду без поважних причин.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

ЄСПЛ у своїх рішеннях у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини третьої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини своєї неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору (частини перша, друга, п`ята статті 223 ЦПК України).

Суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи (пункт 3 частини першої статті 257 ЦПК України).

Процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, що бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Вказані наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути і поважними. Отже, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма є імперативною та дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення у цьому випадку має тільки належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, провадження № 61-4437св20, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19, провадження № 61-15254св20, від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21, провадження № 11-126заі22.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення ЄСПЛ від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії», заява № 11681/85, пункт 35, від 16 лютого 2017 року у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

У рішенні від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03, у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив «:…. саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні».

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

У частині п`ятій статті 223 ЦПК України законодавець встановив особливий порядок наслідок (санкцію) повторної неявки позивача. Ця норма фактично дублює норму, закріплену в пункті 3 частини першої статті 257 ЦПК України.

Аналіз положень частини п`ятої статті 223, пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України дає підстави дійти висновку, що наслідком повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні

Процесуальний закон щодо наслідків неявки позивача у судові засідання є зрозумілим і передбачуваним для нього, щодо його застосування існує усталена судова практика.

Залишення заяви без розгляду не перешкоджає особі після усунення умов, що були підставою залишення позову без розгляду, звернутися до суду повторно.

Таким чином, суд наголошує, що безпідставні відкладення розгляду справи порушують права інших учасників процесу.

Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання, так як це пов`язано із дією принципу цивільного судочинства диспозитивністю, відповідно до якого кожний учасник процесу самостійно розпоряджається наданими йому законом процесуальними правами.

Крім того, таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.ст.189,196 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Керуючись ст.ст.257, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Вовчанська центральна районна лікарня» Вовчанської міської ради Чугуївського району Харківської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. О. Золотоверха