Справа № 591/8047/24
Провадження № 2/591/1488/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про захист прав споживачів

встановив:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів і свої позовні вимоги мотивує тим, що 13.06.2024 року Вона замовила і провела оплату ФОП ОСОБА_2 за туристичні послуги, які включають в себе продаж 4-х квитків для позивачки та її сина ОСОБА_3 на тур за маршрутом: Київ-Загреб (01.07.2024 року - 02.07.2024 року) та за зворотнім маршрутом : Загреб-Київ (21.07.2024 року - 22.07.2024 року), а всього позивачка сплатила -10880 грн.. 23.06.2024 року у застосунок Вайбер позивачці надійшло повідомлення від відповідачки про відмову у наданні нею послуги і було зазначено, що це через масштабну мобілізацію та критичну відсутність водіїв, відповідачка не має можливості виконувати міжнародні перевезення і повідомила про повернення сплачених позивачкою грошових коштів і надання реквізитів карткового рахунку для повернення коштів, що і було зроблено позивачкою в той же день. Позивачка починаючи з 24.06.2024 року надсилала електронні листи у за стосунку Вайбер з проханням повернути гроші за ненадані туристичні послуги, але і на даний момент гроші не повернуті, а тому просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на свою користь завдані матеріальні збитки в сумі - 10880 грн. та 20000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Мазнєва С.Г. в судовому засіданні в режимі (ВКЗ) позов підтримала, просить суд позов задоволити повністю.

Відповідачка ФОП ОСОБА_2 до суду не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Своїм правом на подання відзиву не скористалася.

Суд, вислухавши представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Мазнєву С.Г., дослідивши фактичні обставини справи в межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи з наступного:

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 13.06.2024 року замовила і провела оплату Фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 за туристичні послуги, які включають в себе продаж 4-х квитків для позивачки та її сина ОСОБА_3 на тур за маршрутом: Київ-Загреб (01.07.2024 року - 02.07.2024 року) та за зворотнім маршрутом : Загреб-Київ (21.07.2024 року - 22.07.2024 року), а всього позивачка сплатила - 10880 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 13.06.2024 року, а факт підтвердження замовлення надісланою формою замовлення 2481/23, яке надійшло позивачці від відповідачки в електронній формі 13.06.2024 року в застосунок Вайбер на номер від відповідачки з номера НОМЕР_1 (а.с.4-5).

23.06.2024 року у застосунок Вайбер позивачці надійшло повідомлення від відповідачки про відмову у наданні нею послуги і було зазначено, що це через масштабну мобілізацію та критичну відсутність водіїв, відповідачка не має можливості виконувати міжнародні перевезення і повідомила про повернення сплачених позивачкою грошових коштів і надання реквізитів карткового рахунку для повернення коштів, що і було зроблено позивачкою в той же день.

Позивачка ОСОБА_1 починаючи з 24.06.2024 року надсилала електронні листи у за стосунку Вайбер з проханням повернути гроші за ненадані туристичні послуги, але і на даний момент гроші не повернуті. Оскільки, Відповідачка кошти не повернула, Позивачка змушена була звернутись до суду з позовною заявою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про туризм» туристичний продукт - попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо).

Згідно з ст. 5 Закону України «Про туризм» учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність. Суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі суб`єкти туристичної діяльності), окрім туроператорів та турагентів, є інші суб`єкти підприємницької діяльності, що надають послуги з тимчасового розміщення (проживання), харчування, екскурсійних, розважальних та інших туристичних послуг.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про туризм» суб`єкти туристичної діяльності зобов`язані надавати туристам необхідну і достовірну інформацію про туристичні послуги, права, обов`язки та правила поведінки туристів (екскурсантів), умови страхування, порядок відшкодування завданих збитків, умови відмови від послуг, правила візового митного режиму, перетинання державного кордону та іншу інформацію, передбачену цим Законом.

Згідно ч. 15 ст. 20 Закону України «Про туризм» якість туристичних послуг має відповідати умовам договору на туристичне обслуговування, порядок і способи захисту порушених прав туристів визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Тим самим положення Закону України «Про туризм» поширюють свою дію на спірні відносини.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають, серед іншого, право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Отже майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодаство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та з вини якого завдано збитки.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03 липня 2013 року у справі №6-42цс13, який підтверджено Верховним судом у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі №201/17472/16-ц.

Оскільки до договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, то відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Ст. 906 ЦК України передбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про туризм» суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Такими чином, суд приходить до висновку, що з вини відповідача позивачу не були надані туристичні послуги, його права споживача були порушені, а тому матеріальна шкода має бути відшкодована. У зв`язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі вимога Позивача про стягнення на її користь - матеріальних збитків в розмірі- 10880 грн..

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного:

Як зазначено у пункті 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 право фізичних та юридичних осіб на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої внаслідок порушення їхніх прав, свобод та законних інтересів, має конституційно-правову природу і передбачено в статтях 32, 56, 62, 152 Основного Закону України.

Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 підкреслив, що у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20.10.2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення стороною відповідача прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним.

В той же час, визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, суд враховує характер порушення прав позивача, тяжкість і істотність вимушених змін у житті внаслідок порушення прав та зусиль, вжитих для їх відновлення, виходячи з засад розумності та справедливості, визначає розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 2000 грн. 00 коп..

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, а також те, що стороною відповідача не надано жодного доказу на спростування вимог позивача, а тому позов в частині відшкодування шкоди в розмірі -10880 грн. підлягає повному задоволенню, а стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково в сумі 2000 грн..

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про туризм», Законом України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 901, 906 ЦК України, ст.ст. 11-13, 76-81, 133, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) - задоволити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) завдані матеріальні збитки в сумі - 10880 грн. та 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити за необгрунтованості.

Рішення суду може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення виготовлено 05 травня 2025 року.

СУДДЯ А.Я. КЛИМЕНКО