ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 757/64234/21-ц

провадження № 61-2908св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Капітолій»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Капітолій» на постанову Київського апеляційного суду в складі колегії суддів: Шебуєвої В. А., Кафідової О. В., Оніщука М. І., від 30 січня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Капітолій» (далі - ОСББ «Капітолій») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 та паркомісць № № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3.

Утримання та обслуговування вказаного будинку здійснюється ОСББ «Капітолій».

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконують свої зобов`язання щодо оплати житлово-комунальних послуг та послуг з утримання паркінгу, у результаті чого за період з травня 2014 року до листопада 2021 року у них виникла заборгованість у розмірі 740 993,79 грн, з яких: 667 851,60 грн - заборгованість за комунальні послуги та технічне обслуговування будинку; 73 142,19 грн - заборгованість за утримання паркінгу.

Враховуючи викладене, ОСББ «Капітолій» просило:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Капітолій» заборгованість у загальній сумі 518 622,81 грн, в тому числі заборгованість за внесками та платежами співвласників об`єднання у сумі 370 496,90 грн, три відсотки річних у сумі 34 480,65 грн, інфляційні втрати в сумі 113 645,85 грн.

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСББ «Капітолій» заборгованість у загальній сумі 518 622,81 грн, в тому числі заборгованість за внесками та платежам співвласників об`єднання у сумі 370 496,90 грн, три відсотки річних у сумі 34 480,65 грн, інфляційні втрати в сумі 113 645,85 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва у складі судді Хайнацького Є. С. від 27 лютого 2024 року позов ОСББ «Капітолій» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Капітолій» заборгованість у загальному розмірі 518 622,81 грн, в тому числі заборгованість за внесками та платежами співвласників об`єднання у розмірі 370 496,90 грн, три відсотки річних у розмірі 34 480,65 грн, інфляційні втрати в розмірі 113 645,85 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСББ «Капітолій» заборгованість у загальному розмірі 518 622,81 грн, в тому числі заборгованість за внесками та платежами співвласників об`єднання у розмірі 370 496,90 грн, три відсотки річних у розмірі 34 480,65 грн, інфляційні втрати в розмірі 113 645,85 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСББ «Капітолій» судовий збір по 7 779,34 грн з кожного.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення позовних вимог ОСББ «Капітолій».

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неналежним чином виконували свої зобов`язання з оплати за надані житлово-комунальні послуги та послуги за утримання паркінгу, у зв`язку з чим за період з травня 2014 року до листопада 2021 року допустили утворення заборгованості у розмірі 740 993,79 грн, яка підлягає стягненню на користь позивача з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційних втрат, нарахованих на вказану суму.

Відхиляючи заяву ОСОБА_2 про застосування у справі наслідків спливу позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що у липні та вересні 2021 року ОСОБА_2 здійснив платежі на користь ОСББ «Капітолій» в рахунок погашення заборгованості за розрахунками за комунальні послуги та утримання паркомісць, а тому мало місце переривання позовної давності.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Київського апеляційного суду від 30 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_2 , задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСББ «Капітолій» заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг за період з 02 квітня 2017 року до 31 жовтня 2021 року з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 337 876,42 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСББ «Капітолій» заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг за період з 02 квітня 2017 року до 31 жовтня 2021 року з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми в розмірі 337 876,42 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ОСББ «Капітолій» судовий збір по 5 056,60 грн з кожного, сплачений за подання позовної заяви.

Стягнуто з ОСББ «Капітолій» на користь ОСОБА_2 8 168,31 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідачі не заперечували факт невиконання обов`язку зі сплати наданих житлово-комунальних послуг. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСББ «Капітолій» заборгованості.

Разом з цим висновки суду першої інстанції в частині вирішення заяви ОСОБА_2 про застосування позовної давності, а саме переривання строку позовної давності шляхом часткового погашення відповідачем заборгованості, є помилковими.

Здійснення у липні та вересні 2021 року ОСОБА_2 платежів на користь ОСББ «Капітолій» за житлово-комунальні послуги відбулося за визначений період, що унеможливлює визнання відповідачем всієї заборгованості, яка є предметом цього спору. Тому відсутні підстави вважати, що така оплата проводилася для погашення заборгованості за весь нарахований ОСББ «Капітолій» період.

Отже, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСББ «Капітолій» в межах загальної позовної давності підлягала стягненню заборгованість, строк сплати якої настав з 02 квітня 2017 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

04 березня 2025 року від імені ОСББ «Капітолій - адвокат Дерев`янко А. І. через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 17 березня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, витребувано з суду першої інстанції цивільну справу № 757/64234/21.

У березні 2025 року матеріали цивільної справи № 757/64234/21 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі адвокат Дерев`янко А. І., який діє від імені ОСББ «Капітолій», просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірі 361 492,78 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17, Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18), Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 922/1876/21, від 23 серпня 2022 року у справі № 464/4738/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не розглянув клопотання позивача щодо пропуску відповідачем ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Наведені відповідачем ОСОБА_2 у апеляційній скарзі обставини, зокрема про неможливість довідатися про результати розгляду справи, не можна віднести до об`єктивних та непереборних обставин, які дають підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин статті 264, 267 ЦК України.

Для цілей застосування частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. З огляду на це у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один із них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів.

Перебіг позовної давності переривався вчиненням ОСОБА_2 дій, що свідчать про визнання ним свого боргу, а тому строк позовної давності позивачем не пропущено.

Відзиви на касаційну скаргу від відповідачів до суду не надходили.

Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

З 12 вересня 1992 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний в 2010 році.

09 грудня 2003 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «ГАРАНТ-ІНВЕСТ» договір про інвестиційну участь у будівництві № 7/13 квартири АДРЕСА_2 .

10 грудня 2003 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ГАРАНТ-ІНВЕСТ» укладено договір про інвестиційну участь у будівництві № 7/13 машиномісць (паркомісць) № 1 і №2 за адресою: АДРЕСА_3 .

24 січня 2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ГАРАНТ-ІНВЕСТ» укладено додаткову угоду № 2/1 до договору на паркомісця, відповідно до якої було змінено предмет договору, внаслідок чого забудовник зобов`язався передати ОСОБА_1 машиномісця (паркомісця) № № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_3 .

Будівництво вказаного будинку закінчилося у 2009 році.

20 березня 2009 року власниками квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» створено ОСББ «Капітолій».

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2 Статуту ОСББ «Капітолій» метою створення Об`єднання є забезпечення і захист прав співвласників, дотримання ними своїх обов`язків, належне утримання та використання спільного майна будинку, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та цим статутом. Завданням та предметом діяльності об`єднання є забезпечення належного утримання багатоквартирного будинку прибудинкової території.

15 липня 2014 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 та машиномісця № № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 на АДРЕСА_3 і проведено державну реєстрацію речових прав на вказане нерухоме майно за ОСОБА_1 .

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2019 року у справі № 757/36812/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності та поділ майна подружжя визнано за кожним із них право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та машиномісць № № НОМЕР_2 , НОМЕР_3 на АДРЕСА_3 .

Указаним рішенням встановлено, що паркомісцю № НОМЕР_3 було надано інший номер, а саме - № НОМЕР_1.

12 грудня 2013 року загальними зборами об`єднання (витяг з протоколу загальних зборів ОСББ «Капітолій» № 9 від 12 грудня 2013 року) був затверджений розмір: внесків на утримання будинку та прибудинкової території для населення у розмірі, який складає 4,057 грн за 1 кв. м загальної площі квартири; експлуатаційних витрат - 7,39 грн за 1 кв. м загальної площі квартири; внесків на опалення паркінгу - 67,25 грн за одне паркомісце.

12 лютого 2014 року загальними зборами об`єднання (витяг з протоколу зборів членів ОСББ «Капітолій № 10 від 21 квітня 2014 року) був затверджений розмір: внесків на утримання будинку та прибудинкової території для населення у розмірі, який складає 4,057 грн за 1 кв. м загальної площі квартири; експлуатаційних витрат - 8,9439 грн за 1 кв. м загальної площі квартири; внесків на опалення паркінгу - 67,25 грн за одне паркомісце.

16 грудня 2014 року зборами об`єднання (витяг з протоколу зборів ОСББ «Капітолій» 311 від 16 грудня 2016 року) був затверджений розмір: внесків на утримання будинку та прибудинкової території для населення у розмірі, який складає 4,057 грн за 1 кв. м загальної площі квартири; експлуатаційних витрат - 11,94 грн за 1 кв. м загальної площі квартири; внеску на утримання паркінгу - 390,00 грн за одне паркомісце.

15 грудня 2015 року загальними зборами об`єднання (витяг з протоколу зборів ОСББ «Капітолій» № 12 від 15 грудня 2016 року) був затверджений розмір: внесків на утримання будинку та прибудинкової території для населення у розмірі, який складає 5,43 за 1 кв. м загальної площі квартири; експлуатаційних витрат - 12,78 грн за 1 кв. м загальної площі квартири; внеску на утримання паркінгу - 407,48 грн за одне паркомісце; внеску на опалення паркінгу - 129,99 грн.

15 грудня 2016 року загальними зборами об`єднання (витяг з протоколу зборів ОСББ «Капітолій» № 14 від 15 грудня 2016 року) був затверджений розмір: внесків на утримання будинку та прибудинкової території для населення у розмірі, який складає 9,36 грн за 1 кв. м загальної площі квартири; експлуатаційних витрат - 12,92 грн за 1 кв. м загальної площі квартири; внеску на утримання паркінгу - 452,92 грн за одне паркомісце; внеску на опалення паркінгу - 267,47 грн.

12 грудня 2017 року загальними зборами об`єднання (витяг з протоколу ОСББ «Капітолій» № 15 від 12 грудня 2017 року) був затверджений розмір: внесків на утримання будинку та прибудинкової території для населення у розмірі, який складає 9,36 грн за 1 м. кв. загальної площі квартири; експлуатаційних витрат - 14,35 грн за 1 кв. м загальної площі квартири; внеску на утримання паркінгу - 520,89 грн за одне паркомісце; внеску на опалення паркінгу - 267,47 грн.

06 грудня 2018 року загальними зборами об`єднання (витяг з протоколу зборів ОСББ «Капітолій» № 16 від 06 грудня 2018 року) був затверджений розмір: внесків на службу охорони - 7,00 грн за кв. м; внесків на утримання будинку та прибудинкової території для населення у розмірі, який складає 20,42 грн за 1 кв. м загальної площі квартири; внеску на утримання паркінгу - 572,00 грн за одне паркомісце; внеску на опалення паркінгу - 336,00 грн.

17 грудня 2019 року загальними зборами об`єднання (витяг з протоколу зборів ОСББ «Капітолій» № 18 від 17 грудня 2019 року) був затверджений розмір: внесків на службу охорони - 15,22 грн за кв. м; внесків на службу охорони з квітня 2020 року - 8,42 грн за кв. м; внесків на утримання будинку та прибудинкової території для населення у розмірі, який складає 23,16 за 1 кв. м загальної площі квартири; внеску на утримання паркінгу - 602,00 грн за одне паркомісце; внеску на опалення паркінгу - 336,00 грн.

19 листопада 2020 року загальними зборами об`єднання (витяг з протоколу зборів ОСББ «Капітолій» № 21 від 19 листопада 2020 року) був затверджений розмір: внесків на утримання будинку та прибудинкової території для населення у розмірі, який складає 24,14 за 1 кв. м загальної площі квартири; внеску на утримання паркінгу 602,00 грн за одне паркомісце; внеску на капітальний ремонт - 2,10 грн за 1 кв. м.

Згідно з наданим ОСББ «Капітолій» розрахунком заборгованість ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з травня 2014 року до листопада 2021 року становить 740 993,79 грн., з яких: 667 851,60 грн - заборгованість за комунальні послуги та технічне обслуговування будинку; 73 142,19 грн - заборгованість за утримання паркінгу.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи, що з касаційною скаргою до суду звернувся представник позивача, а також межі та доводи касаційної скарги, колегія суддів не переглядає постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2025 року в частині обґрунтованості підстав для задоволення позовних вимог.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині не відповідає.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 та паркомісць № № НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ), НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_3 з визнанням за кожним з них 1/2 частини вказаного майна. Утримання та обслуговування вказаного будинку здійснюється ОСББ «Капітолій».

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заперечували факт невиконання обов`язку зі сплати наданих житлово-комунальних послуг.

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Таким чином, суди попередніх інстанцій правильно виходили з обґрунтованості позовних вимог.

Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_2 , серед іншого також посилався на пропуск позивачем позовної давності.

Скасовуючи рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року про задоволення позову та ухвалюючи нове - про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції не погодився з висновком місцевого суду про переривання позовної давності шляхом сплати ОСОБА_2 частини заборгованості, та дійшов висновку про необхідність стягнення частково з нього та з ОСОБА_1 заборгованості з оплати наданих житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду в частині відсутності дій відповідача ОСОБА_2 , які б указували на переривання строку позовної давності у цій справі з огляду на таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15).

Спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачами наданих позивачем житлово-комунальних послуг та утримання паркінгу і регулюються, зокрема, Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII.

Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (частина перша статті 19 Закону № 1875-IV). Надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах (частина перша статті 12 Закону № 2189-VIII).

Споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-IV). Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону № 1875-IV). Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону № 2189-VIII).

Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у первинній редакції). Розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 18 серпня 2017 року № 633, чинної з 30 серпня 2017 року).

Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживач допустив прострочення.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19).

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу, що узгоджується зі змістом указаної постанови Великої Палати Верховного Суду.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу(постанова Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15).

Апеляційним судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що здійсненняу липні та вересні 2021 року ОСОБА_2 платежів на користь ОСББ «Капітолій» за житлово-комунальні послуги та утримання паркінгу відбулося за визначений період (квітень, травень, червень, липень, серпень 2021 року), тобто стосувалося конкретно визначених періодичних платежів, які по суті є окремими зобов`язаннями.

Зазначене унеможливлює визнання відповідачем всієї заборгованості, яка є предметом цього спору.

З огляду на це, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав вважати, що така оплата проводилася для погашення заборгованості за весь нарахований ОСББ «Капітолій» період та свідчила про переривання позовної давності.

Суд апеляційної інстанції правильно не застосував до спірних правовідносин положення статті 264 ЦК України та стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСББ «Капітолій» заборгованість в межах загальної позовної давності, строк сплати якої настав з 02 квітня 2017 року, враховуючи запровадження з 12 березня 2020 року на всій території України карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та продовження на строк дії карантину строків, визначених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Доводи касаційної скарги в цій частині колегія суддів відхиляє з огляду на їх необґрунтованість. Суд апеляційної інстанції надав належну оцінку указаним доводам позивача, колегія суддів не вбачає підстав повторно відповідати на ідентичні аргументи, викладені в касаційній скарзі.

Разом з цим, стягуючи заборгованість за аналогічний період з ОСОБА_1 , апеляційний суд не врахував таке.

Позивачем пред`явлені окремі вимоги про стягнення заборгованості з оплати за надані житлово-комунальні послуги та послуги за утримання паркінгу до двох співвласників обєктів нерухомого майна, - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Враховуючи правовий режим перебування майна у спільній частковій власності відповідачів відповідно до рішення Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2019 року у справі № 757/36812/14-ц, можна дійти висновку про відсутність у них солідарного обов`язку з оплати заборгованості.

За змістом частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Для цілей застосування частини третьої та четвертої статті 267 ЦК України поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у цивільному процесі»: сторонами в цивільному процесі є такі її учасники як позивач і відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 липня 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 138), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 66), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (пункт 33.2)).

У спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, права визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (постанови Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі № 362/196/15-ц (провадження № 61-16160св18).

Враховуючи встановлені судами обставини про те, що із заявою про застосування позовної давності у справі звернувся лише ОСОБА_2 , висновок суду апеляційної інстанції про обмеження заборгованості зі сплати комунальних платежів та утримання паркінгу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , трьома роками, які передують зверненню до суду з цим позовом, - є помилковим.

При цьому, ОСОБА_1 була обізнана про розгляд цієї справи, брала участь у судових засіданнях, зокрема 01 вересня 2022 року, 27 квітня 2023 року, що підтверджується журналами судових засідань, в ході яких судом роз`яснювались учасникам справи їх процесуальні права та обов`язки (т. 1, а. с. 205, 206, 235, 236).

З метою реалізації визначених ЦПК України прав ОСОБА_1 01 лютого 2023 року зверталася до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи з 07 лютого 2023 року на іншу дату (т. 1, а. с. 226), інших клопотань, у тому числі і про застосування позовної давності у справі, не заявляла, рішення суду першої інстанції про стягнення з неї заборгованості у загальному розмірі 518 622,81 грн не оскаржувала і заперечувала у суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 .

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції помилково скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог, пред`явлених до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за період з травня 2014 року до листопада 2021 року.

Натомість суд першої інстанції правильно врахував висновки, викладені у наведених постановах Верховного Суду, що відповідає змісту частини четвертої статті 263 ЦПК України, та обґрунтовано перевірив дотримання позивачем позовної давності при зверненні з цим позовом саме в частині вимог, пред`явлених до ОСОБА_2 , який заявив про застосування позовної давності.

При цьому в контексті наданого позивачем розрахунку колегія суддів не переглядає рішення суду першої інстанції на предмет правильності визначеної заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , а також постанову апеляційного суду щодо заборгованості ОСОБА_2 , враховуючи межі та доводи касаційної скарги позивача, а також відсутність відзивів відповідачів на цю касаційну скаргу.

Колегія суддів враховує посилання заявника на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував положення статті 267 ЦК України без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові, зокрема Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16.

Разом з цим, Верховний Суд відхиляє посилання заявника як на підставу для скасування оскаржуваної постанови відповідно до пункту 3 частини третьої статті 411 ЦПК України на те, що апеляційний суд не розглянув клопотання позивача щодо пропуску відповідачем ОСОБА_2 строку на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року, оскільки під час відкриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішував це питання, однак за клопотанням ОСОБА_2 .

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині (пункт 4 частини першої статті 409 ЦПК України).

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Установлено, що апеляційний суд скасував судове рішення в частині вирішення позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_1 , яке відповідає закону, а тому постанова суду апеляційної інстанції в цій частині підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Капітолій» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2025 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, - скасувати, а рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року у вказаній частині - залишити в силі.

Постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2025 року в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович