Справа № 368/1750/24
Рішення

Іменем України

"23" квітня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі: головуючого судді Кириченка В.І.,

при секретарі Марчук Н.М.,

з участю представника позивача- адвоката Пересунько О.П.

представника відповідача - адвоката Петренко А. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кагарлику позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадковий будинок та земельну ділянку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом та просила визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спадковий житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку під будинком для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га. кадастровий № :01:365:0020.

Мотивувала позов тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть НОМЕР_1 ) , що був рідним братом Позивачки - ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ).

Померлий не перебував у шлюбі, але мав позашлюбну дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 (надалі Відповідач).

Померлий не проживав із дочкою та не підтримував із нею батьківські відносини, оскільки вона проживала окремо в місті Києві та не навідувала свого батька в селі Черняхів.

Відсутність комунікації між померлим та Відповідачкою була зумовлена відсутністю фінансової можливості утримувати дочку, оскільки померлий не працював, був постраждалим від Чорнобильської катастрофи та не мав доходу що зумовлювало постійні непорозуміння.

Після смерті Відповідачем було подано заяву про відкриття спадщини на спадкове майно, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, спадкова справа № 72319256, а саме на: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку під будинком для обслуговування житлового будинку 0,25 га. кадастровий № :01:365:0020 ( свідоцтво на право власності на нерухоме майно, додаток до позовної заяви).

Родинні відносини Позивачки - ОСОБА_1 і померлого- ОСОБА_3 , що є рідними братом і сестрою підтверджується свідоцтвом про народження: ОСОБА_6 ( дівоче прізвище ОСОБА_4 - свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_2 ) батьки: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ( свідоцтво про народження НОМЕР_3 ) та ОСОБА_3 , батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (свідоцтво про народження НОМЕР_4 ).

Батьки померлого та Позивачки померли раніше, а саме: мати - ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_4 - свідоцтво про смерть НОМЕР_5 ) , батько - ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_5 - свідоцтво про смерть )

Після смерті матері у 2000 році ОСОБА_3 , по рішенню Кагарлицького районного суду від 20.08.2007 року, справа №2-547/07р. набув право власності на спадковий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка у період із народження 1971 року по 01.01.1990 року була зареєстрована та проживала у зазначеному будинку разом із батьками та рідним братом, підтверджується довідкою виконкому Кагарлицької міської ради №84 від 13.05.2024 в подальшому відповідно до довідки від 24.04.2022 року взята на облік як ВПО із 29.04.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 також має місце реєстрації та проживання за зазначеною адресою по сьогодні.

Період проживання останніх 5 років до дати смерті померлого разом із померлим Позивачка за місцем знаходження спадкового майна - житлового будинку адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується заявами свідків що є додатками до позовної заяви.

Вартість спадкового майна а саме будинку, загальною площею 67,4 кв.м. - складає 72830 грн., що підтверджується технічним паспортом на будинок - додаток до позовної заяви.

Так, на момент смерті рідного брата Позивачка проживала разом із ним здійснювала догляд за померлим оскільки він був потерпілим Чорнобильської катастрофи та не мав постійного заробітку, що підтверджується трудової книжкою із останнім записом про трудову діяльність від 2015 року та несла фінансові затрати по утриманню будинку та присадибної ділянки, а також померлого, який є потерпілим від Чорнобильської катастрофи. Зазначені доводи підтверджується заявами свідків та додатково вимогою про сплату боргу за померлого - ОСОБА_3 , яка була надіслана державним нотаріусом як спадкоємиці при відкритті спадщини за померлим ( повідомлення щодо сплати боргу № 225/02-14 від 16.05.2024 року) до Позивачки.

Підтвердженням понесення фінансових витрат на поховання є заява кухаря який готував поминальний обід (додається до позову) та фінансові витрати на поховання - ритуальні послуги.

Окрім того утримання будинку та присадибної ділянки було фінансовим тягарем за Позивачкою оскільки померлий не мав будь-якого фінансового доходу та перебував на матеріальному забезпеченні Позивачки (підтверджується квитанціями про сплату комунальних послуг по утриманню будинку).

Відповідач жодного разу не ніс фінансових витрат по будинку, як і не проживав та не утримував спадковий будинок, оскільки не мав фінансової можливості.

16.09.2024 року державним нотаріусом було надано відмову у видачі свідоцтва на право на спадщину, оскільки у спадкодавця померлого ОСОБА_3 є спадкоємець 1 черги - а саме дочка ОСОБА_5 , а Позивачка як спадкоємиця 2 черги не надала рішення суду для спадкування. - відповідь державного нотаріуса від №392/02-14, додається до позовної заяви

На адвокатський запит представника Позивача до Кагарлицької державної нотаріальної контори було надала відповідь від 30.09.2024 року № 404/01-16, щодо відмови у наданні інформації про спадкову справу та спадкоємця 1 черг, посилаючись на нотаріальну таємницю.

Враховуючи, що протягом останніх 10 років, Позивачка проживала із своїм рідним братом ОСОБА_3 у зазначеному приватному будинку, як і продовжує проживати в ньому зараз, здійснювала постійний догляд під час життя за рідним братом-померлим та вчиняла дії щодо його поховання, несла фінансові затрати та є спадкоємцем по 2-й черзі, як рідна сестра померлого, та перебування на утриманні спадкодавця - померлого більше ніж п`ять років із 2015 року до його смерті на утриманні Позивачки. Позивачка звертає увагу, що фактично здійснювала всі фінансові витрати, пов`язані з утриманням житлового будинку та земельної ділянки під будинком, що входять до спадкової маси, а також понесла витрати на поховання та інші витрати на утримання спадкодавця (додаються квитанції по оплаті комунальних витрат, рахунки, свідчення свідків). Позивачка була єдиною особою, яка постійно доглядала за спадкодавцем та несе витрати на утримання спадкового майна й після смерті померлого по сьогодні.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

З метою обґрунтування права на спадкування в порядку статті 1259 ЦК України, Представник Позивача посилається на тривалі родинні зв`язки зі спадкодавцем, проживання з ним та матеріальне забезпечення спадкодавця, що підтверджується доданими доказами.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України, особа, яка є спадкоємцем наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги, якщо вона тривалий час забезпечувала спадкодавця, допомагала у зв`язку з його тяжким станом здоров`я та перебувала на його утриманні.

Так відповідно до першої черги спадкування, є дружина та діти. У померлого є дочка що і стала спадкоємицею по 1 черзі всього майна що було зареєстровано за померлим. Інших спадкоємців по 1-й черзі немає.

Так Позивачка є єдиним спадкоємцем по 2-гій черзі як рідна сестра та по 4-й черзі як особа, яка проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до відкриття спадщини, належать до спадкоємців, які мають право на спадкування - ст. 1264 ЦК України, окрім того в порядку статті 1259 ЦК України.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї.

Так як Позивачка постійно проживала із померлим - рідним братом, прийняла спадщину в порядку статті 1268 ЦК України, оскільки Позивачка постійно проживала разом із спадкодавцем - померлим рідним братом на час відкриття спадщини і протягом шестимісячного терміну, встановленого для прийняття спадщини, не заявляла про відмову від неї враховуючи зазначені обставини є такою що прийняла спадщину.

Позивачка вважає, що має право на житловий будинок в якому народилась і проживала протягом свого життя, будинок є спадком її батьків які померли та залишили цей будинок як спадок їй та померлому брату який був на її утриманні та матеріальному забезпеченню, для збереження родинних цінностей, враховуючи емоційний зв`язок із місце дитинства, та вкладання значних фінансових витрат в утримання будинку та городом, враховуючи вік Позивачки та подальший намір проживати та доглядати за будинком та городом, Позивачка вважає що має право на спадкування будинку в порядку статті 1259 ЦК України.

Позивачка має зареєстровану адресу мешкання за адресою знаходження спадкового майна як і померлого та свідчення свідків про проживання однією родиною із померлим більш ніж 10 років поспіль і по сьогоднішній день мешкають у зазначеному будинку: «частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом - висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі N 484/747/17.»

У правовій позиції Касаційний цивільний Суд у справі № 638/2080/17 від 25.07.2023 зазначив, що «... за частиною другою статті 1259ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані...»

В судовому засіданні представник позивача- адвокат Пересунько О.П. позов підтримала та просила задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача - адвокат Петренко А. С. В судовому засіданні позов не визнала. Подано відзив згідно з яким проти позову заперечувала з наступних підстав.

Батьками ОСОБА_2 є померлий ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , батьки познайомились в 1995 році, зустрічатись вони почали влітку 2005 року, а коли мама завагітніла батьки почали проживати у цивільному шлюбі в квартирі, в якій Відповідачка та її мама проживають і досі, за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 народилась Відповідачка ОСОБА_2 , її народження батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_9 реєстрували разом, перші роки життя Відповідачки з батьками постійно приїздили до будинку за адресою: АДРЕСА_1 та проживали там в літній період часу, а саме з початку літа до середини осені.

У 2010 році батьки Відповідачки розійшлись і мама ОСОБА_9 подала до суду заяву про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів на утримання дитини, за судовим наказом № 2-4254 від 19.07.2010 року виданим Деснянським районним судом м. Києва, Обухівським відділом державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області відкрито виконавче провадження, заборгованість за яким складає суму у розмірі 85 086 грн. 45 коп., що підтверджується відповідним розрахунком копія якого долучається до відзиву.

Восени 2011 року батьки Відповідачки знову зійшлись і продовжили проживати разом та вести спільне господарство за адресою: АДРЕСА_2 та навідуватись в будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Остаточно батьки Відповідачки припинили стосунки в червні 2016 року, причиною розриву стосунків стало те, що ОСОБА_3 зловживав алкоголем та не затримувався на жодній роботі довгий час.

Не зважаючи на стосунки між батьками, Відповідачка завжди спілкувалась з батьком, жодних перешкод у спілкуванні мати ОСОБА_9 не чинила, батько ОСОБА_3 приїздив до них у Київ та залишався гостювати на кілька днів. Хоч, батько Відповідачки не працював на регулярній основі і не завжди офіційно, але мав різний підробіток, аліменти сплачував не вчасно і не регулярно, проте коли приїздив в гості до доньки привозив гостинці і презенти.

Так, як батьки ОСОБА_9 жили в тому ж селі, де й ОСОБА_3 , то Відповідачка часто приїздила туди з мамою до бабусі і дідуся, тому ОСОБА_3 бачився з донькою і там. Також, батьки Відповідачки підтримували спілкування в телефонному режимі, з чого ОСОБА_9 відомо, що у померлого ОСОБА_3 були конфлікти з чоловіком Позивачки, що ОСОБА_3 самостійно сплачував за житлово-комунальні послуги та купував продукти харчування, також те що Позивачка не проживала з ним на постійній основі але час від часу приїздила в гості.

Варто зауважити суду, що Відповідачка набула повноліття лише 10.08.2024 року не мала самостійного доходу, а тому не могла приймати фінансову участь у похованні батька, мати Відповідачки має третю групу інвалідності довічно, що підтверджується довідкою МСЕК та доньку на утриманні. Так, Відповідач та її мати не приймали фінансовою участі у похованні бо не мали такої можливості, але й Позивачка не займалась цим самостійно, частину витрат також покривав брат Позивачки і померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_10 , що підтверджується Накладною № 41 від 13.03.2024 року.

Так як Відповідачка та її мати не були фінансово задіяні в витратах на поховання, мати Відповідачки передала Позивачці кошти на сплату поминального обіду на 40 днів, проте ніяким чином не фіксувала даний факт.

Далі за тексом позову, сторона Позивача зазначає, що Відповідачкою було подано заяву про відкриття спадщини на спадкове майно.

Так як, ОСОБА_2 , являється рідною донькою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, серія НОМЕР_6 , актовий запис № 2116.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, Відповідачка по справі у визначений законом строк звернулись до Кагарлицької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується витягом № 76656534 про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 18.04.2024 року.

До складу спадкового майна належного спадкодавцю входить будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка загальною площею 0,25 га, з кадастровим номером: :01:365:0020, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка загальною площею 0,2846 га з кадастровим номером: :01:365:0021, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка загальною площею 3,05 га з кадастровим номером: :02:302:0028, розташована за адресою: Київська область, Кагарлицький район, Черняхівська сільська рада.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після й смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою або із застереженням. Спадщина належить спадкоємцю з моменту її відкриття незалежно від часу прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Тож, з урахуванням вище викладеного ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом має право прийняти всю спадщину, яка лишилась після смерті її батька ОСОБА_3 , так як це майно належало йому на праві приватної власності.

Далі, за текстом позову вказано, що Позивачка у період з народження по 01.01.1990 року була зареєстрована та проживала у зазначеному будинку разом з батьками та братом, а в подальшому відповідно до довідки від 24.04.2022 року взята на облік як ВПО із 29.04.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 також має місце реєстрації та проживання за зазначеною адресою по сьогодні.

Період проживання останніх 5 років до дати смерті померлого разом із померлим Позивачки за місцем знаходження спадкового майна - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується заявами свідків.

На противагу зазначеному, долучаємо заяви свідків, які підтверджують, що Позивачка не проживала постійно з померлим братом ОСОБА_3 ..

Відтак, в заяві свідка ОСОБА_11 , який є сусідом померлого зазначено, що

ОСОБА_3 не потребував стороннього догляду і піклування, а Позивачка у справі

ОСОБА_1 постійно з ним не проживала.

В заяві ОСОБА_12 зазначено, що він проживає за адресою: АДРЕСА_3 та останній підтверджує, що ОСОБА_3 в період з жовтня 2022 року по березень 2023 року проживав з ним та надавав йому догляд, так як ОСОБА_12 був лежачим після інсульту. Також, ОСОБА_13 (дружина ОСОБА_12 ) своїми свідченнями підтверджує, що наймала на роботу ОСОБА_3 доглядати за її чоловіком, так як він був лежачим після інсульту, ОСОБА_14 проживав разом з ними і допомагав по господарству протягом пів року.

ОСОБА_15 в своїй заяві зазначає, що ОСОБА_3 є її сусідом, був дієздатним чоловіком і не потребував сторонньої опіки і догляду, Позивачка ОСОБА_1 приїздила в гості 2 рази в рік і не проживала з ним.

В заяві гр. ОСОБА_16 також зазначено, що ОСОБА_3 був дієздатним чоловіком і не потребував сторонньої опіки і догляду, Позивачка ОСОБА_1 приїздила в гості, але постійно не проживала з ним.

Тому сторона Позивача маніпулюючи фактами та спотворюючи їх намагається ввести суд в оману. Жодний доказ не підтверджує той факт, що Позивачка проживала останні п`ять років з померлим, жодна долучена до позову квитанція не підтверджує що Позивачка сплачувала за житлово-комунальні послуги.

Більше того, звертаємо увагу суду на той факт, що Позивачка не є спадкоємцем.

У відповідності до статті 1222 ЦК України, - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

За приписами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтями 1261-1265 ЦК України визначено черги спадкоємців за законом.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї.

Отже, цивільним законодавством імперативно встановлено перелік осіб, що мають право на спадкування за законом - спадкоємців.

Як вбачається із матеріалів справи, Позивачка не надала до суду доказів, що підтверджували б її право на спадкування за заповітом, а за законом за померлим ОСОБА_3 є спадкоємець першої черги його донька - ОСОБА_2 .

Так, гарантоване статтею 55 Конституції України право на захист можливе лише у разі його порушення, тому логічною вимогою при захисті такого права є обґрунтування такого порушення.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

Аналогічну ідею закріплено у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті і є підставами для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 05.04.2005р. у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Отже, порушення права має бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення.

У частині першій статті 15 ЦК України та частині першій статті 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-137цс14 зроблено висновок, що "правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні".

Ідентична правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-84цс14 та Верховним Судом у постанові від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1512цс16., у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі N 522/16923/16.

Вказаний правовий висновок Верховний Суд України виклав і у постанові від 25.12.13 року у справі №6-78 цс 13 додатково зазначивши: «При цьому судом залишено поза увагою вимоги ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України про те, що в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, і не встановлено, чи дійсно порушуються права позивачів.».

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин - висновки викладено у постановах Верховного Суду від 07.04.2021р. у справі № 910/1255/20 та від 21.04.2021р. у справі № 904/5480/19, від 16.10.2020 року у справі № 910/12787/17, від 29 червня 2021 року у справі № 916/2040/20, від 13 травня 2021 року у справі № 910/6393/20, від 04.07.2019р. у справі № 910/1586/18, від 05.12.2018р. у справі № 910/2863/18 та багатьох інших.

Зазначене вказує на те, що виключно особа, право якої порушено та таке порушення доведено належними та допустимими доказами, може звернутися до суду із позовом.

Проте, таких доказів матеріали справи не містять, через відсутність порушень прав позивачки та штучний характер позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 наведено такий правовий висновок щодо правозастосування ст.ст. 15, 16 ЦК України: «Таким чином, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер спадкодавець ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть НОМЕР_1 ) , що був рідним братом Позивачки - ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ).

Померлий не перебував у шлюбі, але мав позашлюбну дочку ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 (надалі Відповідач).

Після смерті спадкодавця Позивачем і Відповідачем 16.05.2024 року було подано заяву про прийняття спадщинипісля смерті спадкодавця , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, спадкова справа № 72319256 .і Спадковим майном є житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку під будинком для обслуговування житлового будинку -0,25 га. кадастровий № :01:365:0020 ( свідоцтво на право власності на нерухоме майно, додаток до позовної заяви).

Родинні відносини Позивачки - ОСОБА_1 і померлого - ОСОБА_3 , що є рідними братом і сестрою підтверджується свідоцтвом про народження: ОСОБА_6 ( дівоче прізвище ОСОБА_4 - свідоцтво про укладення шлюбу НОМЕР_2 ) батьки: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ( свідоцтво про народження НОМЕР_3 ) та ОСОБА_3 , батьки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (свідоцтво про народження НОМЕР_4 ).

Батьки померлого та Позивачки померли раніше, а саме: мати - ОСОБА_8 - ІНФОРМАЦІЯ_4 - свідоцтво про смерть НОМЕР_5 ) , батько - ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_5 - свідоцтво про смерть )

Після смерті матері у 2000 році ОСОБА_3 , по рішенню Кагарлицького районного суду від 20.08.2007 року, справа №2-547/07р. набув право власності на спадковий житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки виконкому Кагарлицької міської ради №84 від 13.05.2024 позивач у період із народження 1971 року по 01.01.1990 року була зареєстрована та проживала у спірному будинку .

Відповідно до довідки від 29.04.2022 року позивач взята на облік як ВПО із 29.04.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_4 .

Відповідно до ст.1259ч.2 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно спадкової справи відповідач відповідно до ст.1261 ч.1 ЦК України є спадкоємцем першої черги за законом як дочка яка протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини нотаріусу. Позивач відповідно до ст.1262ч.1 ЦК України є спадкоємцем другої черги за законом як рідна сестра .

При обгрунтуванні позову позивач зазначила, що здійснювала догляд за померлим так як він був потерпілим від Чорнобильської катастрофи та не мав постійного заробітку. Не зазначала в обгрунтуванні позову , що спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані і відповідно до ст.49ч.3 ЦПК України не змінювала підстав позову шляхом подання письмової заяви. З посвідчення громадянина який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіологічного контролю категорії 4 не вбачається тяжкого захворювання або каліцтва у спадкодавця. Відповідно до записів у трудовій книжці спадкодавця останній звільнений з роботи слюсара сантехніка 3.06.2015 року за власним бажанням. Відсутність записів про подальше працевлаштування спадкодавця не свідчить про те, що спадкодавець не працював в подальшому по цивільних договорах та отримував дохід для проживання , враховуючи затребуваність на виконання робіт слюсаром- сантехніком в побуті.

Позивач посилається також на покази свідків в судовому засіданні :

ОСОБА_17 , що вона є сусідом позивача в м.Києві і бачила її брата спадкодавця який приїжджав на зиму до сестри так як у нього не було місця роботи і він хотів працевлаштуватись. А влітку сестра їздила до брата в село допомагати на городі. В письмовій заяві від 25.09.2024 року вказаного свідка зазначені такі ж обставини.

ОСОБА_18 , що спадкодавець говори їй, що їздив до сестри в м.Київ так як йому знайшли роботу. Відповідно до письмової заяви свідка від 4.09.2024 року зазначено про проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства позивачем і спадкодавцем без зазначення в який період.

ОСОБА_19 , що спадкодавець приїжджав на зиму до сестри в м.Київ а літом позивач приїжджала в село і допомагала спадкодавцю по господарству. Спадкодавець підробляв але офіційно не працював і не мав алкогольної залежності. Відповідно до письмової заяви свідка від 2.09.2024 року зазначено про проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства позивачем і спадкодавцем без зазначення в який період.

ОСОБА_20 , що він є сусідом позивача в м.Києві і бачив її брата спадкодавця який приїжджав до сестри. В письмовій заяві від 25.09.2024 року свідок зазначив про проживання останні 10 років позивача і спадкодавця однією сімєю. В холодну пору року спадкодавець проживав в м.Києві у позивача ав літній сезон сестра приїжджала в село щоб допомогти спадкодавцю по господарству.

Відповідно до письмової заяви ОСОБА_21 від 25.09.2024 року зазначено , що позивач і спадкодавець останні 10 років проживали однією сімєю. Спадкодавець проживав у позивача майже всі зими а по вихідних та іншим дням тижня позивач їздила в село до спадкодавця де вели спільне господарство садили город, підтримували будинок.

Відповідно до письмової заяви ОСОБА_22 від 10.09.2024 року зазначено про проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства позивачем і спадкодавцем без зазначення в який період.

Відповідно до письмової заяви ОСОБА_23 від 29.10.2024 року спадкодавець з 2015 року проживав з ним та позивачем яка є його држиною так як мав проблеми із здоров`ям та потребував догляду і був на утриманні позивача. Комунальні послуги за утримання спірного будинку сплачувались за рахунок сімейного бюджету його і позивача.

Покази вказаних свідків не підтверджують , що спадкодавець через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Також позивачем надано довідку про причину смерті ОСОБА_3 , де зазначено, що причина смерті хронічна серцева недостатність -довідка від 13.03.2024 року, видана КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги». Рентген-знімок плеча від 29.05.2023 року ОСОБА_3 (померлого), що підтверджує вивих плеча та перелом кістки ключиці. Рентген-знімок кисті правої та лівої руки від 29.05.2023 року, що підтверджує атрофію пальців лівої руки та відсутність мізинця правої руки, а також розрив сухожилля на зап`ясті руки, що зумовило нерухомість окремих пальців правої та лівої руки. Консультативний висновок офтальмолога від 29.08.2023 року щодо втрати зору на праве око (атрофія ДЗН на правому оці). Висновок кардіолога від 10.11.2023 року щодо наявності гіпертонічної хвороби З ступеня з високим ризиком. З вказаних письмових доказів вбачається, що спадкодавець мав захворювання серця з яким спостерігався у лікаря, мав захворювання одного ока по зору і здорове друге око, мав захворювання кисті правої та лівої руки. Але вказані докази не є достатніми для висновку, що спадкодавець через тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідач на обгрунтування заперечень посилається на покази свідків в судовому засіданні :

ОСОБА_10 який є рідним братом спадкодавця, що спадкодавець допомоги не потребував і проживав в м. Києві коли там була робота для нього, був частково придатний до військової служби згідно комісії ВЛК, сам півроку доглядав за другом. Позивач проживала в селі коли почалась повномаштабна війна.

ОСОБА_24 яка є дружиною ОСОБА_10 , що спадкодавець не потребував догляду і періодично працював.

ОСОБА_9 яка є матірю позивача про те, що спадкодавець на здоров`я не скаржився і працював.

ОСОБА_25 про те, що брат спадкодавець працював і не потребував догляду.

ОСОБА_26 , що спадкодавець працював і не потребував догляду.

ОСОБА_27 , що спадкодавець підробляв і випивав.

ОСОБА_28 , що спадкодавець працював, міг запить і на здоровя не скаржився.

Згідно письмової заяви ОСОБА_11 від 2.12.2024 року його сусід спадкодавець не потребував сторонньої допомоги і піклування. Позивач постійно не проживала з спадкодавцем.

Згідно письмової заяви ОСОБА_29 від 2.12.2024 року спадкодавець проживав з ним з жовтня 2022 року по березень 2023 року і надавав йому допомогу так як ОСОБА_29 був лежачий після інсульту.

Згідно письмової заяви ОСОБА_13 від 2.12.2024 року спадкодавець проживав з її чоловіком ОСОБА_29 з жовтня 2022 року протягом близько пів року і надавав йому допомогу так як ОСОБА_29 був лежачий після інсульту. Вона найняла спадкодавця для надання вказаних послуг.

Згідно письмової заяви ОСОБА_16 від 2.12.2024 року спадкодавець не потребував сторонньої допомоги і догляду. Позивач приїжджала в гості до спадкодавця і постійно не проживала з ним.

Показами вказаних свідків підтверджується, що спадкодавець не потребував сторонньої допомоги і догляду.

За вказаних обставин позивач не може одержати право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги за законом і за позивачем не може бути визнано право власності на спадкове майно.

В задоволенні позову відмовити повністю.

На підставі ст.141 ч.1 ЦПК України стягнути з ОСОБА_1 на користь держави суму недоплаченого судового збору при подачі позову до суду в розмірі 4708,80 грн.

При подачі позову позивачем сплачено 1211,20 грн. судового збору і визначено ціну позову 72830 грн. , що є вартістю спірного будинку станом на 28.03.2007 року згідно технічного паспорта на житловий будинок. Вказана ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна так як до дня подачі позову пройшло 17 років . Згідно звіту про незалежну оцінку нерухомості ФОП ОСОБА_30 від 11.10.2024 року вартість спірного майна становить 592200 грн. без ПДВ. ,20=4708,80 грн.

Керуючись ст.1261,1262,1259ч.2, 169,1270 ЦК України, ст.76, 81,263-265, 273 ч.4 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави суму недоплаченого судового збору в розмірі 4708,80 грн.

Апеляційна скарга подається протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 02.05.2025 року.

Суддя В.І. Кириченко