УХВАЛА

28 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 756/17975/21

провадження № 61-2379ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Двадцять перша Київська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем понад п`ять років на час відкриття спадщини, усунення від права на спадкування спадкоємця другої черги за законом,

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме надати платіжний документ про сплату судового збору у відповідному розмірі, подати до Верховного Суду підписану Мольченко О. С. або її уповноваженим представником касаційну скаргу у новій редакції, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. В разі подання скарги представником - надати документ, що посвідчує повноваження представника.

Суд роз`яснив, особі, яка подала касаційну скаргу, строк та порядок виконання вимог ухвали та наслідки її невиконання.

02 квітня 2025 року на виконання ухвали Верховного Суду від 18 березня 2025 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Іваненко М. В. подала уточнену касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року та рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року в частині відмови у задоволенні позову про усунення від права на спадкування ОСОБА_2 та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду та Верховного Суду України: від 31 січня 2023 року у справі № 467/350/21, від 29 червня 2021 року у справі № 750/9209/20-ц, від 06 жовтня 2021 року у справі № 741/1714/18, від 21 жовтня 2021 року у справі № 766/14057/17, від 19 травня 2022 року у справі № 132/2991/20, суд необґрунтовано відхилив клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_3 , який міг надати важливі свідчення щодо обставин справи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Тлумачення вказаних норм ЦПК України дозволяє зробити висновок, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених в пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково вказуватися у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Разом з тим, зміст оскаржених судових рішень, обґрунтування та доводів касаційної скарги, з урахуванням фактичних обставин цієї справи, не дозволяють зробити висновок, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладені у постановах Верховного Суду, на які заявник посилається у касаційній скарзі, і що такі правовідносини є подібні до правовідносин в цій справі.

В ухвалі Верховного Суду від 18 березня 2025 року роз?яснено, що підставою касаційного оскарження заявник зазначає також на необґрунтоване відхилення апеляційним судом клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_3 , який міг надати важливі свідчення щодо обставин справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). Проте касаційна скарга не містить належного обґрунтування зазначеної підстави касаційного оскарження судових рішень, зокрема не вказано підстав для вирішення цього питання апеляційним судом з урахуванням вимог статті 376 ЦПК України, яким рішенням суд відхилив таке клопотання, в чому полягає його необґрунтованість.

Уточнена касаційна скарга відповідного обґрунтування також не містить, тому не може бути підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

При цьому формальне посилання на підстави касаційного оскарження без наведення відповідного обґрунтування не може бути підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо скаржник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 183, 185, 260, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 нарішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року та постанову Київськогоапеляційного суду від 04 лютого 2025 року вважати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков