Справа №461/1514/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яцишина А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 )

в інтересах якого діє адвокат Яцишин Андрій Володимирович

(79025, м. Львів, вул. Машиністів, 15/1;

РНОКПП: НОМЕР_2 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д; ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -

приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу

Завалієв Артем Анатолійович

(14000, м. Чернігів, проспект Миру, 55)

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

I. Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Адвокат Яцишин Андрій Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з прохальною частиною заяви, позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 10844 від 01.11.2017, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги покликається на те, що виконавчим написом № 10844 від 01.11.2017, вчиненим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» невиплачених у строк відповідно до умов кредитного договору № LVH9GK00000162 від 04.04.2007 та розрахунку заборгованості станом на 29.08.2017, грошових коштів у сумі 117581,53 доларів США, з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 84881,53 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 32700,00 доларів США; витрат за вчинення виконавчого напису у сумі 1800,00 грн. Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17, кредитний договір, який не є нотаріально посвідчений, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вказує, що між ОСОБА_1 та відповідачем не укладались нотаріально посвідчені кредитні договори, а також з оскаржуваного напису неможливо підтвердити розмір заборгованості, через відсутність її розрахунку та підстав виникнення. Крім того, позивач стверджує, що у спірному виконавчому написі вказується, що заборгованість стягується за період з 04.04.2007 по 29.08.2017, тобто поза межами строків позовної давності.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27.02.2025 позовну заяву адвоката Яцишина Андрія Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, залишено без руху та надано позивачу термін для усунення її недоліків.

04.03.2025, у зв`язку з усуненням позивачем встановлених недоліків позовної заяви, ухвалою суду відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

26.03.2025, шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», представником відповідача подано відзив на позовну заяву у якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вказує, що 04.04.2007 датований кредитний договір № LVH9GK00000162. У порушення норм закону та умов договору, позивач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків банку, які мають вираз у залученні кредитором вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та зобов`язанні нести витрати по сплаті податків та інших обов`язкових платежів з цих коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв`язку з значними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у позивача станом на 29.08.2017 сформувалась заборгованість у сумі 117581,53 доларів США, з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 84881,53 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 32700,00 доларів США; витрат за вчинення виконавчого напису у сумі 1800,00 грн. Представник відповідача стверджує, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами, згідно з переліком документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року№ 1172. Зауважує, що право вимоги на стягнення заборгованості у сумі 117 581,53 доларів США виникло у банку лише 29.08.2017, тоді як виконавчий напис вчинено 01.11.2017, а тому твердження позивача стосовно пропуску трирічного строку з моменту настання права вимоги щодо погашення заборгованості є необґрунтованими.

31.03.2025, шляхом формування документів у підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд», адвокат Яцишин А.В. подав до суду відповідь на відзив. Останній вказує, що з доводами представника відповідача викладеними у відзиві не погоджується. Вказує, що відповідачем не оспорюється той факт, що між позивачем та ним не укладались нотаріально посвідчені кредитні договори. Вважає, що відсутність укладеного між сторонами нотаріально посвідченого кредитного договору є самостійною підставою для задоволення позовних вимог про визнання виконавчого напису нотаріуса вчиненого на підставі кредитного договору не посвідченого нотаріально, таким, що не підлягає до виконання. Пояснює, що 04.04.2007 позивачем було придбано квартиру за рахунок коштів отриманих на підставі кредитного договору від 04.04.2007 року № LVH9GK00000162. З метою забезпечення вказаного кредитного договору також було укладено Договір іпотеки від 04.04.2007 року № 563. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором від 04.04.2007 № LVH9GK00000162 було здійснено звернення стягнення на об`єкт нерухомості, що є предметом договору іпотеки. Згідно Акту державного виконавця від 15.05.2015 року відбулась реалізація об`єкту нерухомості, що є предметом договору іпотеки від 04.04.2007, виконавче провадження було завершено. Проте, вже після реалізації об`єкта іпотеки та після майже повного погашення заборгованості у 2015, відповідач у даній справі, звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису на всю суму заборгованості, тобто намагається стягнути вже стягнуті кошти, що є явною ознакою недобросовісної поведінки. Просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача та позивач, кожен окремо, доводи наведені у позовній заяві та відповіді на відзив підтримали, позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду повідомлялися у відповідності до вимог статті 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи.

З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам у повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони провадження, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

II. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.

01.11.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем. за заявою ПАТ КБ «Приватбанк», був вчинений виконавчий напис за реєстровим номером 10844 про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором № LVH9GK00000162 від 04.04.2007.

Згідно вищезгаданого виконавчого напису, сума заборгованості складається з наступних показників: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 84881,53 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 32700,00 доларів США; витрат за вчинення виконавчого напису у сумі 1800,00 грн.

Загальна сума, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 становить 117581,53 доларів США.

На підставі виконавчого напису № 10844, вчиненого 01.11.2017 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у загальному розмірі 117581,53 доларів США, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Голойдою Андрієм Володимировичем було відкрито виконавче провадження № 75578982.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 .

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм чинного законодавства можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами, згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене, з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Вказана правова позиція висловлена, зокрема Верховним Судом України у постанові від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17.

Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Позивач звертає увагу на те, що визначений виконавчим написом розмір заборгованості не є безспірним. Вказує, що 04.04.2007 позивачем було придбано квартиру за рахунок коштів отриманих на підставі кредитного договору від 04.04.2007 року № LVH9GK00000162. З метою забезпечення вказаного кредитного договору також було укладено Договір іпотеки від 04.04.2007 року № 563. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором від 04.04.2007 № LVH9GK00000162, було здійснено звернення стягнення на об`єкт нерухомості, що є предметом договору іпотеки. Згідно Акту державного виконавця від 15.05.2015 року відбулась реалізація об`єкту нерухомості, що є предметом договору іпотеки від 04.04.2007, виконавче провадження було завершено. Однак, вже після реалізації об`єкта іпотеки та після майже повного погашення заборгованості у 2015, відповідач звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису на всю суму заборгованості, тобто намагається стягнути вже стягнуті кошти.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07.11.2016 скасовано, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Верховний Суд у постанові від 12.03.2020 (справа № 757/24703/18-ц, провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Підстав не враховувати дану правову позицію у суду першої інстанції немає. Оскаржений виконавчий напис, вчинений нотаріусом 01.11.2017, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14.

Крім того, підлягає врахуванню й те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази підтвердження направлення та вручення боржнику повідомлень АТ КБ «Приватбанк», вимог із визначеними сумами заборгованості, розрахунків заборгованості та виписок. За вказаних обставин суд погоджується із доводами позивача про те, що заборгованість не є безспірною.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису позивач мала безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, беручи до уваги той факт, що не встановлено судом факт отримання позивачем повідомлення вимоги про наявність такої заборгованості.

У свою чергу, при вчиненні виконавчого напису, нотаріус зобов`язаний запитувати пояснення боржника щодо безспірності заборгованості.

Такої позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 10 листопада 2021 року по справі №758/14854/20, яка підлягає застосуванню по даній справі

Крім того, у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц (провадження № 61-17750св20) Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.

Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Натомість, у даній справі до предмету доказування відноситься не розмір заборгованості (окрім встановлення факту безспірності заборгованості) або обставини отримання кредитних коштів боржником, а законність здійснення виконавчого напису нотаріусом, тобто чи були підстави для його вчинення та чи була дотримана процедура визначена законом під час його вчинення.

Недотримання хоча б однієї вимоги чи положення чинного законодавства під час здійснення виконавчого напису є законною підставою для визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Наведене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 10844 від 01.11.2017 таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною та достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211 гривень 20 копійок.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №10844 від 01.11.2017, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, про стягнення на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованості з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок - судові витрати пов`язані із сплатою судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:

позивач ? ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 )

представник позивача ? адвокат Яцишин Андрій Володимирович

(79025, м. Львів, вул. Машиністів, 15/1;

РНОКПП: НОМЕР_2 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

відповідач ? Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

(01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д; ),

представник відповідача - Гнатишак Олег Володимирович

(Львівська область, Львівський район,

с. Зимна Вода, вул. Львівська, 40, РНОКПП НОМЕР_3 ),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору -

приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу

Завалієв Артем Анатолійович

(14000, м. Чернігів, проспект Миру, 55)

Повний текст рішення складено 05 травня 2025 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький