Справа № 199/2919/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра

у складі: головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Циганок К.С.,

за участю представника заявника (відповідача) Анищенка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року по цивільній справі №199/2919/24 (провадження №2/199/1888/24) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних від суми невиконаного грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ:

24 квітня 2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся заявник через свого представника із вищевказаною заявою про перегляд заочного рішення суду від 11 листопада 2024 року по справі №199/2919/24 (провадження №2/199/1888/24), за якою заявник є відповідачем. В обґрунтування своєї заяви вказаний відповідач послався на поважність причин своєї неявки в судові засідання з розгляду цивільної справи та не подання відзиву, оскільки судових повісток, ухвали про відкриття провадження у справі від суду не отримував, бо ще у лютому 2014 року виїхав за межі України до Російської Федерації, де перебуває у дотепер, а про рішення суду дізнався від колишньої дружини. Щодо отримання повісток, то заявник повідомив, що їх отримувала інша особа мати колишньої дружини відповідача, яка фактично мешкає за адресою надіслання повісток. В якості другої обов`язкової підстави для скасування заочного рішення суду заявник послалась на відсутність доказів повідомлення відповідача у певні строки про укладення договорів відступлення прав вимоги на користь позивача за кредитним договором, за яким за відповідачем обліковується кредитна заборгованість. Також заявник послався і на пропуск позивачем строків позовної давності при зверненні до суду із позовом, а тому відповідач бажає скористатись своїм правом на подання заяви про їх застосування.

В судовому засіданні представник заявника (відповідача) вимоги заяви про перегляд заочного рішення підтримав, просив її задовольнити з викладених у ній підстав та обставин.

Позивач в судове засідання не з`явився, свого представника не направив, в зв`язку із чим суд у відповідності до ст.287 ч.1 ЦПК України вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд заяви по суті за наведеної явки учасників розгляду заяви.

Вислухавши представника заявника та дослідивши матеріали заяви про перегляд заочного рішення суду, а також цивільної справи №199/2919/24 (провадження №2/199/1888/24), суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, в провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа №199/2919/24 (провадження №2/199/1888/24) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних від суми невиконаного грошового зобов`язання, за наслідками розгляду якої судом 11 листопада 2024 року ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволені в повному обсязі та вирішено питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору. 05 грудня 2024 року за заявою представника позивача судом ухвалено додаткове рішення суду, яким вирішено питання про розподіл судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу.

В ході розгляду цивільної справи №199/2919/24 (провадження №2/199/1888/24) до відкриття провадження у справі судом було двічі встановлено зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача, за адресою якого судом неодноразово перед кожним судовим засіданням направлялись судові повістки про виклик відповідача, а також на сайті Судової влади України публікувались оголошення про виклик відповідача в кожне судове засідання. При цьому матеріали цивільної справи містять і докази отримання судових повісток за адресою відповідача. Дані обставини підтверджуються листами-відповідями уповноваженого органу про зареєстроване місце проживання відповідача, судовими повістками, оголошеннями та поштовою документацією.

Матеріали заяви про перегляд заочного рішення суду містять копії поданих стороною відповідача свідоцтва про зміну імені від 15 липня 2014 року на території Російської Федерації, копію паспорта громадянина Російської Федерації, копію свідоцтва про укладення шлюбу на території Російської Федерації, зі змісту яких, з огляду на норму ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» не можливо достеменно встановити, що відповідач дійсно як вказувалось його представником в судовому засіданні та заяві про перегляд заочного рішення суду на час розгляду справи та ухвалення спірного заочного рішення суду перебував за межами України.

Більш того, станом на час розгляду цивільної справи №199/2919/24 (провадження №2/199/1888/24) та ухвалення у ній спірного заочного рішення Україна розірвала дипломатичні відносини з Російською Федерацією, а також з 29 грудня 2023 року для України припинили дію Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протокол до неї 1997 року (лист МЗС України «Щодо припинення дії міжнародного договору» від 13 жовтня 2022 року №72/11-612/1-81401, роз`яснення Міністерства юстиції України - https://minjust.gov.ua/news/ministry/povidomlennya-schodo-pripinennya-dii-dlya-ukraini-konventsii-pro-pravovu-dopomogu-i-pravovi-vidnosini-u-tsivilnih-simeynih-ta-kriminalnih-spravah-1993-roku-ta-protokolu-do-nei-1997-roku).

Відтак, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про вчинення всіх залежних від нього дій щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду цивільної справи №199/2919/24 (провадження №2/199/1888/24).

Щодо тверджень сторони заявника (відповідача) про відсутність доказів повідомлення відповідача про факти відступлення прав вимоги за кредитним договором в кінцевому рахунку на користь позивача, то слід враховувати, що за містом норм ст.516 ЦК України за загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, а якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, то новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків, зокрема, виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. В той же час, стороною відповідача не вказано і не подано доказів щодо погашення відповідачем свого кредитного зобов`язання повністю чи частково первісному кредитору.

Посилання сторони заявника (відповідача) на пропуск позивачем загального трирічного строку позовної давності при зверненні до суду із позовом суд оцінює критично, ґрунтуючи свою позицію на наступному.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц.

Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

В свою чергу, за змістом положень постанов Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року №211, «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 20 травня 2020 року №392, «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 22 липня 2020 року №641, «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року №1236, «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 року №651 в України в період з 12 березня 2020 року по 30 червня 2023 року було установлено карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Пунктом 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст.257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії.

В свою чергу, Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указами Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року, №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року, №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року, №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року, №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 листопада 2022 року, №№58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 6 лютого 2023 року, №254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 01 травня 2023 року, №451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26 липня 2023 року, №734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 листопада 2023 року, №49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05 лютого 2024 року, №271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 травня 2024 року, №469/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23 липня 2024 року, №740/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 28 жовтня 2024 року, №26/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 січня 2025 року, №235/2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15 квітня 2025 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні останній раз з 05 години 30 хвилин 09 травня 2025 року строком на 90 діб.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що визначений кредитним договором від 19 вересня 2007 року строк повернення відповідачем кредиту настав ще у 2013 році внаслідок реалізації кредитодавцем свого права вимагати повернення кредиту, позивач звернувся до суду із позовом у цивільній справі №199/2919/24 (провадження №2/199/1888/24) про стягнення нарахувань на підставі ст.625 ч.2 ЦК України 11 квітня 2024 року, а вказані нарахування просив стягнути за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року, тобто в межах загального трирічного строку позовної давності (враховуючи наведені вище обставини продовження строків позовної давності на період спочатку карантину, а потім і військового стану), суд приходить до висновку про помилковість тверджень сторони заявника (відповідача) про пропуск позивачем строків позовної даності.

За змістом ст.ст.223, 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ст.284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ст.287 ЦПК України у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Положеннями ст.288 ЦПК України визначено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на момент проведення судового засідання у справі, в якому ухвалювалось спірне заочне рішення, судом вчинено всі можливі та залежні від нього дії щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи. Разом з тим, посилання відповідача про його необізнаність про розгляд справи, неотримання повістки та ухвали суду про відкриття провадження у справі не є та не може бути єдиною та достатньою підставою для скасування заочного рішення суду. Необхідним є також доведення заявником (відповідачем) перед судом наявності доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, які, вочевидь, не були подані суду та про які суду не було відомо. Однак, дана обставина не була доведена відповідачем в тексті його заяви про перегляд заочного рішення суду, оскільки всі твердження відповідача щодо доказової бази, покладеної в основу заочного рішення суду, фактично зводяться лише або до переоцінки вже наявних у матеріалах справи доказів на предмет їх належності та допустимості.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування заочного рішення суду, а відтак і про необхідність відмови у задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.223, 258, 260, 261, 280, 284, 287, 288, 353-355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року по цивільній справі №199/2919/24 (провадження №2/199/1888/24) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних від суми невиконаного грошового зобов`язання залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали складено 05 травня 2025 року.

Суддя А.М. Авраменко