П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року місто Київ

справа № 757/27949/15-ц

провадження № 22-ц/824/1401/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Височанської Н.В.,

сторони :

позивач - ПАТ «Укргазвидобування»

відповідач - ОСОБА_1

відповідач - ПАТ «Дельта Банк»

позивач за зустрічним позовом - Національний банк України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування»

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 5 березня 2024 року, ухвалене у складі судді Новак Р.В.,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року ПАТ «Укргазвидобування» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк», в якому просив визнати недійсним договір поруки № П від 28.11.2014, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк».

Позов обґрунтовано тим, що 30.09.2013 між ПАТ «Укргазвидобування» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1, за умовами якого кредитор зобов`язався надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами з максимальним лімітом заборгованості 150000000 грн. зі сплатою плати за користування кредитом у розмірі 24% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 31.12.2014.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28.11.2014 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до умов якого загальний обсяг відповідальності поручителя за цим договором не може перевищувати 13500000 грн., або її еквівалент в гривні за курсом НБУ станом на дату виконання поручителем зобов`язання позичальника за договором кредиту.

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, 19.02.2015 банком на підставі п.1.3 договору поруки, було здійснено списання з депозитного рахунку поручителя, який відкритий в АТ «Дельта Банк», грошових коштів у сумі що є еквівалентом 13500000 грн.

Позивач вважає договір поруки підлягає визнанню недійсним з огляду на те, що кредитним договором визначено, що його виконання забезпечується лише одним видом забезпечення - заставою (іпотекою), а відтак забезпечення виконання кредитного договору іншим видом забезпечення, ніж застава, не допускається в силу Закону, зокрема положенням статті 548 ч.1 ЦК України.

У вересні 2017 року ПАТ «Укргазвидобування» звернулося до суду з заявою про зміну підстав позову. У заяві представник позивача зазначив про те, що договір поруки від 28.11.2014 № П був укладений «заднім числом» з метою завдання негативних наслідків ПАТ «Укргазвидобування», шляхом безпідставного стягнення коштів на користь ОСОБА_1 . Крім того, зазначає, що сторонами при укладені договору поруки не дотримані загальні засади цивільного законодавства щодо забезпечення виконання зобов`язання, зокрема, забезпечення уже простроченого зобов`язання суперечить самій природі такого правочину.

У березні 2017 року Національний банк України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ПАТ «Дельта Банк», в якому просив визнати недійсним, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 , договір поруки від 28.11.2014.

Позов обґрунтовано тим, що в порушення вимог Закону України «Про заставу», статей 574, 576, 587 ЦК України та умов договору застави майнових прав, який був укладений 8.11.2013 між НБУ та ПАТ «Дельта Банк», останній фактично відчужив майнові права, які перебували у заставі НБУ, за договором кредитної лінії ПАТ «Укргазвидобування», без згоди заставодержателя.

Крім того, укладанням спірного договору поруки без погодження з Національним банком як заставодержателем, фактично було внесено зміни до договору кредитної лінії, умовами якого (п.1.3) було визначено вичерпний перелік забезпечувальних зобов`язань, до яких спірний договір не входив.

Також іншою підставою визнання договору поруки недійсним позивач зазначає те, що оскільки ПАТ «Дельта Банк» не мав права укладати договір поруки без погодження з куратором банку, такий договір слід вважати укладеним з порушенням ПАТ «Дельта Банк» його господарською компетенції, що відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України дає підстави визнати його недійсним.

Крім того, ПАТ «Дельта Банк», уклавши спірний договір поруки та прийнявши погашення заборгованості за кредитним договором з рахунку ОСОБА_1 , надав одному з кредиторів банку переваги (у вигляді передачі йому прав вимоги до ПАТ «Укргазвидобування»), прямо не встановлене для цього законодавством чи внутрішніми документами банку, що зазначено у п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину.

У вересні 2017 року ПАТ «Укргазвидобування» подало заяву про зміну підстав позову (а.с.224 т.1). У заяві як додаткову підставу для визнання договору поруки недійсним зазначає про те, що договір поруки укладений «заднім числом» з метою негативних наслідків ПАТ «Укргазвидобування» шляхом безпідставного стягнення коштів на користь ПАТ «Дельта Банк».

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк», в якому просила визнати припиненою поруку за договором поруки від 28 листопада 2014 року.

Позов обґрунтовано тим, що оскільки ОСОБА_1 повністю виконано зобов`язання за договором поруки, умовами якого встановлений строк поруки (31 березня 2015 року), порука є припиненою на підставі ч.1,4 ст.559 ЦК України, п.6.4 договору поруки.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 5 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укргазвидобування», Національного банку України, ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, АТ «Укргазвидобування» подало апеляційну скаргу, в який просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов АТ «Укргазвидобування». Апелянт вважає, що рішення прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Зокрема зазначає про те, що у зв`язку з тим, що вказаний договір поруки суперечить ст.ст.553, 554 ЦК України (забезпечення вже простроченого зобов`язання), відповідно до ч.1 ст.203 та ч.1 ст.215 ЦК України є недійсним та в силу ст.216 ЦК України не створює правових наслідків. Судом першої інстанції не враховано, що спірний договір поруки був укладений після порушення боржником зобов`язання, яке забезпечується цим договором поруки, що суперечить правовій природі поруки.

Представник Національного Банку України подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу АТ «Укргазвидобування» задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 - Побережний К.С. апеляційну скаргу АТ «Укргазвидобування» просив залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

В судове засідання представники ПАТ «Укргазвидобування», ПАТ «Дельта Банк», представники третіх осіб: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, ТОВ «ФК «Фінгруп Фактор» не з`явились, про день і час розгляду справи були повідомлений шляхом направлення судового повідомлення до електронного кабінету, що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (т.4 а.с. 113-117), причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник Національного банку України адвокат Гузієнко Я.М. свою апеляційну скаргу підтримав і просив задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу ПАТ «Укргазвидобування» просив залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов до наступного.

Судом установлено, що 30.09.2013 ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування» уклали договір кредитної лінії № ВКЛ-2022390.

Відповідно до умов кредитного договору, кредитор зобов`язується надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Відповідно до пункту 1.1.1 кредитного договору надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами (траншами) на умовах, визначених цим договором, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 150000000,00 грн., зі сплатою за користування кредитом 24 % річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 31.12.2014.

Згідно з пунктом 1.3 кредитного договору забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою (іпотекою) вимоги за цим договором виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам кредитора та чинного законодавства України, про що укладаються відповідні договори.

01.11.2013 між ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України був укладений договір застави майнових прав №51/64/144/39/86/3МП-9, предметом якого є застава майнових прав, в тому числі за договором кредитної лінії №ВКЛ-2022390/1 з додатковими договорами до нього.

Відповідно до п. 3.4.2. договору застави майнових прав в редакції договору про внесення змін до нього від 27.12.2013, заставодавець зобов`язаний не відчужувати майнові права в будь-який спосіб та не обтяжувати їх зобов`язаннями на користь третіх осіб без отримання попередньої згоди заставодержателя.

30.10.2014 постановою Національного банку України №692/БТ віднесено ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних строком до 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема таке: погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку, приймати тільки в грошовій формі.

28.11.2014 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № П .

За змістом пункту 1.1 договору поруки ОСОБА_1 зобов`язувалась перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ТОВ «Укргазвидобування» зобов`язань, що виникають з договору кредитної лінії щодо повернення кредиту зі сплатою процентів у розмірі, у строки та на умовах, зазначених у кредитному договорі та договорах про внесення змін та доповнень до кредитного договору, що укладені на дату укладення цього договору та/або можуть бути укладені в майбутньому, з кінцевим терміном повернення кредиту до 31.12.2014.

19.02.2015 з рахунку ОСОБА_1 у ПАТ «Дельта Банк» здійснено списання коштів у сумі, еквівалентній 13500000,00 грн.

29.04.2015 протоколом № 1 засідання комісії ПАТ «Дельта Банк», зокрема визнано нікчемним договір поруки № П 30019775-4, укладений 28.11.2014 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1

07.05.2015 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» повідомив ОСОБА_1 та ПАТ «Укргазвидобування» про нікчемність договору поруки від 28.11.2014 № П .

14.05.2015 застосовані наслідки нікчемності правочинів договорів поруки, шляхом повернення поручителям коштів, списаних з їх депозитних рахунків, в рахунок погашення заборгованості позивача за кредитним договором.

08.04.2015 рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 71 внесено зміни до наказу Фонду від 02.03.2015 № 51 та продовжено строк запровадження тимчасової адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» до 02.09.2015 включно.

Рішенням дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2015 № 181 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк».

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30.12.2015 у справі № 826/18862/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.03.2016 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.06.2016, визнано протиправним та скасовано рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк», оформлене протоколом від 29.04.2015 № 1 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, про визнання нікчемним, зокрема договору поруки від 28.11.2014 № П , укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк».

Ухвалюючи рішення про відмов ПАТ «Укргазвидобування» у задоволенні вимог про визнання договору поруки недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що у справі немає підстав, передбачених ст.ст.203, 215 ЦК України, для визнання спірного договору недійсним.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Національного банку України, суд першої інстанції виходив із того, що укладення договору поруки та його виконання ОСОБА_1 не порушує законні права та інтереси НБУ як заставодержателя. Відсутність порушення оспорюваним договором прав та інтересів особи, яка не є його стороною, є підставою для відмови в позові про визнання його недійсним.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою, суд першої інстанції виходив із того, що зобов`язання за договором кредитної лінії від 30.09.2013 не виконано належним чином, ОСОБА_1 у рахунок погашення заборгованості за цим кредитним договором, грошові кошти не вносила, а приймати інше виконання, ніж грошове через інший рахунок, ніж відкритий в НБУ, банк не мав прав з огляду на обмеження регулятора. Відповідно відсутні підстави вважати поруку припиненою.

Рішення суду першої інстанції переглядається в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Укргазвидобування», в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, відповідно апеляційним судом не переглядається.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Предметом спору у ці справі є вимоги про визнання недійсним договору поруки № П , укладеного 28.11.2014 між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В частині 1, пункті 2 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст.215 ЦК України у разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже договір поруки укладається кредитором і поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов`язання. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов`язанні, забезпеченому порукою. Обов`язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки.

Крім того, положеннями статті 548 ЦК України не передбачено, що забезпечувальне зобов`язання чи його види можуть визначатися виключно самим основним зобов`язанням, а учасники цивільних правовідносин позбавлені можливості укласти окремий договір, який визначатиме вид та порядок забезпечення виконання зобов`язання.

Відповідно до статей 553, 554, 626 ЦК України договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем; порука створює права для кредитора та обов`язки для поручителя, безпосередньо на права та обов`язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов`язань не впливає, оскільки зобов`язання для боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються. Чинним законодавством не передбачено обов`язкового отримання попередньої згоди боржника в основному зобов`язанні на укладення кредитором із іншою особою договору поруки на забезпечення виконання його зобов`язань.

Зазначене узгоджується з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, до яких дійшов Верховний Суд України у постанові від 20.02.2012 у справі № 6-51цс11 та Верховний Суд у постановах від 13.06.2018 у справу № 761/22001/15-ц (провадження № 61-643св17), від 16.09.2020 у справі № 373/726/14-ц (провадження № 61-40437св18).

Від зазначеної правової позиції Велика Палата Верховного Суду не відступала.

Крім того, установлено, що 28.11.2014 між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Укргазвидобування» був укладений додатковий договір до договору кредитної лінії №ВКЛ-2022390/1 від 30.09.2013, відповідно до умов якого сторони домовились викласти п.1.1 Статті 1 «Предмет договору» договору в наступній редакції: «1.1. Кредитор зобов`язується надавати позичальнику грошові кошти, надалі за текстом - «Кредит», у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. 1.1.1. Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш», а у сукупності - «Транші», на умовах, визначених цим договором, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 150000000 грн., зі сплатою плати за користування кредитом 24% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 31 грудня 2014 року включно. Пунктом 1.1.2. передбачено, що повернення кредиту здійснюється не пізніше кінцевого терміну погашення заборгованості за кредитом, вказаного в п.1.1.1. цього договору.

За договором поруки від 28.11.2014, поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ТОВ «Укргазвидобування» (позичальник) зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій та пені, у розмірах та у випадках, передбачених : договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1, що укладений 30 вересня 2013 року між кредитором та позичальником, умовами якого позичальник зобов`язаний повернути кредитору отриманий кредит у розмірі 150000000 грн. зі сплатою процентів у розмірі, у строки (терміни) та на умовах, зазначених у договорі кредиту та договорах про внесення змін та доповнень до договору кредиту, що укладені на дату укладення цього договору та/або можуть бути укладені в майбутньому, з кінцевим терміном повернення кредиту до 31 грудня 2014 року включно або термін, що вказаний в п.1.1 договору кредиту, а також сплачувати можливі штрафні санкції у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту та цим договором, а також інші витрати на здійснення забезпеченою порукою вимоги. Загальний обсяг відповідальності поручителя за цим договором не може перевищувати еквівалент 13500000 грн. за курсом НБУ станом на дату виконання поручителем зобов`язання позичальника за договором поруки.

Оскільки умовами договору кредитної лінії передбачено, що кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом є 31 грудня 2014 року, а договір поруки був укладений 28 листопада 2014 року, тобто існувала можливість того, що боржником його обов`язок буде виконаний до кінцевої дати, при цьому статтями 553, 554 ЦК України не встановлений строк укладення договору поруки, висновок суду першої інстанції про відсутність, передбачених ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України, підстав для визнання договору поруки недійсним є правильним.

Доводи представника позивача на те, що оспорюваний договір поруки був укладений 19-20 лютого 2015 року, тобто після прострочення ПАТ «Укргазвидобування» виконання основного зобов`язання, є безпідставними, оскільки такі обставини належними та допустимими доказами не підтверджені. Само по собі внесення до автоматизованої системи Б2 ПАТ «Дельта Банк» відомостей про укладання банком договорів поруки тільки 19-20 лютого 2015 року, а не у день їх вчинення, що є порушенням п.2.11 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою НБУ від 18.06.2013 № 254, не дає підстав вважати, що оспорюваний договір поруку був укладений не 28.11.2014, а в іншою датою.

Судом першої інстанції враховано те, що правомірність укладеного між ОСОБА_1 та банком договору поруки підтвердив Вищий адміністративний суд України у вищевказаній ухвалі від 16.06.2016 (справа № 826/18862/15), а також Верховний Суд у постанові від 16.06.2021 у справі № 761/21994/15.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18.04.2018 по справі № 910/10917/16, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки обставини у цих справах не є тотожними, відповідно не підлягає врахуванню і наведений у постанові висновок.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Укргазвидобування».

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 5 березня 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 5 травня 2025 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус