Справа № 372/5944/24
Провадження № 2-374/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

07 травня 2025 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Рабчуна Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Редька Н.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Обухівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В :

Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області в інтересах малолітнього ОСОБА_1 звернувся до Обухівського районного суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , у якому просив суд:

-позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо її малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

-внести запис про позбавлення батьківських прав до актового запису про народження від 22.02.2024 року № 183 на малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

-стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач у справі ОСОБА_2 є матір`ю малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своєю матір`ю - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та її співмешканцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , при цьому будинок знаходиться в аварійному стані.

Відповідачка ОСОБА_2 , переїхала до Обухівського р-н., з матір`ю в 2019 році. ОСОБА_2 - одинока та не заміжня, не має постійного місця роботи, відсутній будь-який фінансовий дохід, на пізньому строці вагітності стала спостерігатись у лікаря-гінеколога, сама ж не готувалась стати матір`ю та не підготувала дитячий одяг та засоби гігієни. ІНФОРМАЦІЯ_5 народила хлопчика та у зв`язку з відсутністю родинної підтримки, стабільного доходу, умов проживання дитини та навичок догляду разом з сином - ОСОБА_1 були зараховані до закладу «Мати і дитина разом» з метою соціалізації та набуття навичок по догляду за дитиною. За час перебування у закладі відповідачка не проявила себе як мати, що здатна забезпечити належний догляд та виховання своєї дитини. Вона продемонструвала вкрай низький рівень батьківського потенціалу: не в змозі самостійно приготувати дитині суміш, не здатна здійснити елементарний догляд за дитиною, зокрема перевдягнути її, плач дитини викликав у неї злість. Рідні відповідачки не підтримують із нею стосунків, не виявляють зацікавленості у долі дитини.

Крім того, відповідачка власноруч подала заяву про відмову від малолітнього сина. Під час візиту за її місцем проживання зафіксовано, що житлово-побутові умови залишаються незадовільними та не відповідають потребам малолітньої дитини. За присутності працівника відповідної служби відповідачка письмово підтвердила свою незгоду заперечувати проти позбавлення її батьківських прав.

Таким чином, відповідач належним чином не виконує свій конституційний обов`язок, передбачений ст. 51 Конституції України та ст.ст. 150-152, ст. 155 СК України, з утримання та виховання дитини, не піклується про їх фізичний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що створює загрозу для її життя, здоров`я і морального виховання.

З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області, як орган опіки та піклування, вважав за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав, а тому звернувся до суду з даною позовною заявою.

18.11.2024 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.

21.11.2024 року до Обухівського районного суду Київської області представник позивача подав до суду заяву про усунення недоліків разом з копією позовної заяви з доданими до неї додатками для вручення третій особі.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 21.11.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 20.01.2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача Клєвцова Н.М. в судове засідання не з`явилась. Подала до суду клопотання в якому просила суд розглядати справу без її участі та позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про день, час і місце слухання справи повідомлялася належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направила та відзиву на позов не подала, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Судом вжито достатньо заходів щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, які б в разі добросовісного ставлення відповідача до своїх процесуальних обов`язків, дозволили б їй прийняти участь в судовому розгляді та висловити позицію.

Третя особа Обухівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) подав суду клопотання з проханням розглядати справу у його відсутність.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Проаналізувавши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років.

Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав.

Так, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що громадянка: ОСОБА_2 є матір`ю - малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 22.02.2024 року, виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в м. Києві, актовий запис № 183, відомості про батька малолітнього ОСОБА_1 внесені за вказівкою матері згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, № витягу: 0, від 22.02.2024 року.

Відповідно до довідки-характеристики виданої старостою сіл - Григорівка, Гусачівка, Матяшівка - Вадимом Шевченко, зазначається, що ОСОБА_2 проживає у найманому будинку з матір?ю та вітчимом, умови для проживання не задовільні.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.02.2024 року Виконавчий комітет Обухівської міської ради Київської області клопотав про направлення ОСОБА_2 разом з малолітнім сином до соціального центру «Мати і дитина разом» з 23.02.2024 року, терміном на 6 місяців, до вирішення житлових питань в зв`язку з тим, що будинок в якому проживала ОСОБА_2 , разом з матір`ю та її співмешканцем був аварійному стані, умови для проживання новонародженої дитини були відстуні.

З 01.03.2024 року до 21.03.2024 року ОСОБА_2 , разом з малолітнім сином - ОСОБА_1 , перебували в центрі «Мати і дитина разом» в м. Фастів, що підтверджується відповіддю комунального закладу «Київського соціального центру «Мати і дитина разом» на клопотання Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області № 474 від 22.02.2024 року про надання інформації.

21.03.2024 року, малолітнього ОСОБА_1 було переведено до педіатричного відділення Комунального некомерційного підприємства Обухівської міської ради «Обухівська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування», де його мати та інші родичі відмовились забрати дитину із закладу охорони здоров?я, покинули його у педіатричному відділенні, про що складений та підписаний Акт про покинуту дитину від 21.03.2024 року.

21.06.2024 року під час візиту до відповідачки за її місцем проживання, а саме: АДРЕСА_2 позивачем було з?ясовано, що: умови проживання у будинку не покращились, дитяче місце не облаштовано, та відповідачка повторно у присутності працівника служби у справах дітей та сім?ї написала заяву, щодо не заперечення проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина.

Згідно акта обстеження житлово-побутових умов сім`ї, дітей від 21.06.2024 ОСОБА_2 , ніде не працює, власного доходу немає. Змін у стані помешкання - не відбулось. Приміщення не придатне для проживання дитини, у будинку брудно, розкидані речі, затхле повітря. ОСОБА_2 написала заяву, що немає здоров`я та фінансової можливості забезпечити дитину. Висновок обстежувачів про сім`ю та дітей: умови для проживання незадовільні. Будинок потребує капітального ремонту.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України).

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У рішенні від 16.07.2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки) (рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року у справі «Хант проти України» Суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Суд, вирішуючи даний спір, на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дітей», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Рішенням Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області № 183 від 04.06.2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Аналізуючи зміст висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області судом встановлено, що такий є обґрунтований, повністю відповідає інтересам неповнолітніх дітей, містить відомості щодо наявності виключних обставин, які підтверджені відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування матір`ю дітей ОСОБА_2 , своїми обов`язками і є законними підставами для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересу дитини.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.05.2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20), зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 459/3411/18, провадження № 61-10531св21, Верховний Суд дійшов висновку, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено ст. 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав (постанова Верховного Суду від 26.01.2022 року у справі № 203/3505/19).

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності та враховуючи обґрунтованість висновку органу опіки та піклування, нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у даній частині позову та позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно її малолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, необхідно зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дітей, суд вважає, що такі вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В силу вимог ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, в ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 27 Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХII), держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Керуючись вимогами ст. 182 СК України та п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ, щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне положення дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших утриманців, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Таким чином, з відповідача аліменти на утримання дітей необхідно стягнути з дня пред`явлення позову, а саме 0 починаючи з 05.11.2024 року.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачено, що рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд уважає необхідним стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн за розгляд позовної вимоги про позбавлення батьківських прав та 1211,20 грн. за розгляд позовної вимоги про стягнення аліментів, а разом 2422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 19, 150, 155, 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, ст.ст. 59, 60, 63, 65 Цивільного кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Виконавчого комітету Обухівської міської ради Київської області в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Обухівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Позбавити батьківських прав громадянку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо її малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести запис про позбавлення батьківських прав до актового запису про народження від 22.02.2024 року № 183 на малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 05.11.2024 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Роз`яснити відповідачці ОСОБА_2 , що відповідно до ст. 169 Сімейного кодексу України вона може звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав після зміни відповідної поведінки як особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення також може бути переглянуто Обухівським районним судом Київської області у випадку подання відповідачем відповідної письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя Р.О. Рабчун