Справа № 308/5055/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2025 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області:

під головуванням судді Іванова А.П.,

при секретарі судових засідань Боті О.І.,

за участі позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача Венжеги М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,

встановив:

18.03.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України, в якому просила суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь суму 256155,72 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та суму 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що у провадженні державного виконавця ВДВС у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління МЮ перебуває виконавче провадження №73574109 від 12 грудня 2023 року про стягнення грошової компенсації в розмірі 1/2 частини вартості будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , станом на листопад 2010, що становить 255453 грн. з ОСОБА_2 на її користь та 702,72 грн. сплаченого судового збору на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/13639/16-ц від 19 грудня 2022 року. Станом на 11 березня 2024 вищевказане судове рішення не виконано і з боржника ОСОБА_2 не стягнуто жодної гривні боргу. ОСОБА_2 є боржником в інших виконавчих провадженнях.

Під час виконавчого провадження №20972587 від 11.08.2010 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання ОСОБА_3 аліментів в розмірі 450 грн. щомісяця згідно з рішення Свалявського районного суду Закарпатської області у справі № 2-574/2010 від 08 червня 2010 рішення Ужгородського районного суду від 12.05.2016, яким було збільшено розмір аліментів, визначений рішенням Свалявського районного суду від 08.06.2010 в справі №2-574/2010 та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 765,50 грн., а також під час судового провадження у справі №308/13639/16-ц, маючи заборгованість по сплаті аліментів, у 2018 році ОСОБА_2 подарував своє єдине житло - квартиру в історичному центрі АДРЕСА_2 , своєму рідному братові - ОСОБА_4 , а той відчужив квартиру третій особі, що є формальним власником майна. З ОСОБА_2 за період з 2019 по 2021 р.р. стягувався борг за комунальні послуги саме по цій квартирі. Судові рішення перебувають на виконанні відділу ДВС м. Ужгород. Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області у справі №308/13640/16-ц від 22 листопада 2017 встановлено, що ОСОБА_5 систематично допускав заборгованість у виконавчому провадженні №20972587, а саме з грудня 2014 по вересень 2016 і стягнув з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 2383,95 гривень. Тому державний виконавець повинен був вжити всіх заходів для примусового виконання рішення, в тому числі накласти арешт на рухоме і нерухоме майно, що не було зроблено і внести відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників, що унеможливлює відчуження будь-якого майна і згідно з Закону України «Про нотаріат» і є підставою для відмови у вчинені нотаріальної дії.

Згідно з постанови про відкриття виконавчого провадження №59395192 державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області відкрито виконавче провадження на виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/231/18 від 28.03.2019 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. На даний час заборгованість по сплаті аліментів складає понад двісті п`ятдесят тисяч гривень, і борг ОСОБА_2 за аліментами зростає з 2019 року. Виконавче провадження про стягнення аліментів об`єднане з виконавчим провадженням про стягнення боргу з ОСОБА_2 на її користь в сумі 255453 грн. та 702,72 грн. Тому кошти може бути стягнуто тільки після повного погашення заборгованості по аліментам. Згідно з Закону України «Про виконавче провадження» судові рішення про стягнення аліментів виконуються першочергово. Заборгованість по сплаті аліментів існує з 2019 року, так як в 2018 році державний виконавець відділу ДВС у місті Ужгород у виконавчому проваджені по стягненню аліментів з ОСОБА_2 допустив бездіяльність, не включив боржника до реєстру боржників та реєстру боржників по аліментам, не наклав арешт на рухоме і нерухоме майно. Це призвело до відчуження єдиного майна боржника - квартири в АДРЕСА_2 за договором дарування від 24.09.2018 і, як наслідок, рішення суду не може бути виконане. Тому вона вважає, що державний виконавець Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не зможе виконати судове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі №308/13639/16-ц від 19 грудня 2022 року про стягнення з ОСОБА_2 коштів на її користь. Оскільки у іншому виконавчому провадженні №59395192 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на мою користь на утримання дитини, рішення суду так само не виконується впродовж тривалого часу.

ОСОБА_2 продовжує бути реальним власником квартири, а також як вбачається з штрафів патрульної поліції, які виконуються цим же відділом ДВС, ймовірно є власником рухомого майна - автомобіля. Для того, щоб бути впевненим у тому, щоб формальний власник нерухомого майна та рухомого майна не став реальним, ОСОБА_2 ймовірно володіє борговими розписками, договором позики, договором іпотеки, договором довічного утримання тощо.

Державний виконавець в рамках виконавчого провадження має право в тому числі здійснювати стягнення на майно, кошти, які належать боржнику та знаходяться у інших осіб. Однак реальних дій на примусове виконання судових рішень про стягнення коштів на мою користь з ОСОБА_2 державним виконавцем не було вчинено, що завдає їй матеріальної і моральної шкоди. Адже виконання судового рішення є одним з елементів гарантій права на справедливий суд, ефективний засіб правового захисту та права на мирно володіння своїм майном (коштами), передбаченими ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Тому держава Україна в особі органу державної виконавчої служби є відповідальною за невиконання судового рішення.

Судове провадження у справі №308/13639/16-ц тривало з 2016 року і справа налічує 8 томів. Впродовж семи років була виконана довготривала праця та зусилля по захисту порушеного права в суді. В судовому рішенні від 19 грудня 2022 року, вмотивованому та обґрунтованому, зазначено численні процесуальні рішення та дії, які суд здійснив в порядку судового розгляду справи. А тому неможливість виконання судового рішення після тривалої семирічної боротьби, завдає їй матеріальної шкоди та моральних страждань, підриває її віру в ефективність звернення до суду за захистом своїх порушених прав. Адже законне судове рішення не виконується.

Невиконанням судового рішення Ужгородського міськрайонного суду у справі №308/13639/16-ц від 19 грудня 2022 року, у справі №308/13639/16-ц від 19 грудня 2022 року про стягнення грошової компенсації в розмірі 1/2 частини вартості будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 станом на листопад 2010 р., що становить 255453 грн. з ОСОБА_2 на її користь та 702,72 грн. сплаченого судового збору відділом державної виконавчої служби м. Ужгород їй завдано матеріальну шкоду в розмірі 256155,72 грн. (255453 грн. + 702,72 грн.). Оскільки станом на 18 березня 2024 року судове рішення відділом ДВС м. Ужгород не виконано.

Невиконанням судового рішення про стягнення коштів на її користь під час дії правового режиму воєнного стану, за яке вона боролась в судах всіх інстанції впродовж семи років, неможливість отримати власні кошти, завдає їй моральної шкоди, яку оцінює в 50000 грн. Для стягнення на свою користь матеріальної та моральної шкоди вона вимушена звертатись до суду із цим позовом.

В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні.

Представник відповідача Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, про причини відсутності не повідомив.

Суд вислухавши позивачку, представника відповідача вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно з Єдиного державного реєстру судових рішень ОСОБА_2 є фігурантом цивільних справ та справ про адміністративні правопорушення, по яким прийняті рішення про стягнення сум заборгованостей та накладення адміністративних стягнень.

Відповідно до Автоматизованої системи виконавчого провадження від 11.12.2023 ОСОБА_2 є боржником у ряді виконавчих проваджень.

Згідно з виконавчого листа №308/13640/16-ц суд вирішив: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 неустойку за прострочення аліментів в сумі 2383, 95 гривень та 1255, 20 гривень судового збору.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №20972587 від 11.08.2010 з виконання виконавчого листа №2-574 від 08.06.2010, виданого Свалявським судом, постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 450 грн. щомісяця.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №129452565 від 03.07.2018 квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на праві власності належить ОСОБА_2 .

Згідно з розрахунку заборгованості №1-59395192 від 19.01.2024 заборгованість за виконавчим листом 308/231/18 від 18.06.2019 становить 249764,99 грн.

Згідно з рішення апеляційного суду Закарпатської області №308/13640/16 від 22.11.2017 стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 2383,95 гривень та 1255,20 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції. Заборгованість по виконавчому листу № 2-574 станом на 01.04.2017 складає 205,23 грн.

Згідно з постанови у виконавчому провадженні ВП №20972587 від 21.06.2019 згідно заяви стягувача №13761 від 20.06.2019 виконавчий лист №2-574 від 08.06.2010, виданий Свалявським районним судом, необхідно повернути без виконання.

Згідно з постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 63199745 від 06.10.2020 на підставі судового наказу №308/12638/19 від 23.12.2019 стягнути з ОСОБА_2 на користь КП «Виробниче управління каналізаційного господарства м. Ужгорода» судовий збір 192,10 грн., адреса: АДРЕСА_2 .

Згідно з постанови про відкриття виконавчого провадження ВП 63255117 від 12.10.2020 на підставі виконавчого листа №308/9571/17 стягнути з ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.07.2012 у розмірі 50952,45 грн., яка складається з наступного: 4988,23 грн. заборгованість за кредитом; 42814,22 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3150,00 заборгованість за пенею та комісією, судові витрати в розмірі 1600,00 грн.

Згідно з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення ЕАР №6451214 від 24.01.2023 на ОСОБА_2 накладено штраф за ч. 1 ст. 127 КУпАП в розмірі 255 грн.

Згідно з постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №71637455 від 21.04.2023 на підставі ЕАР №6451214 від 24.01.2023 стягнути з ОСОБА_2 штраф в розмірі 510 грн.

Згідно з постанови ВП №73574109 про відкриття виконавчого провадження від 12.12.2023 на підставі виконавчого листа №308/13369/16 від 09.11.2023 стягнути з ОСОБА_2 (мешканця АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_7 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості будівельних матеріалів та обладнання , які були використані в процесі будівництва будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , станом на листопад 2010 року, що становить 255453, 00 грн. (двісті п`ятдесят п`ять тисяч чотириста п`ятдесят три гривні). Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 сплачений нею судовий збір в розмірі 702,42 грн.

Згідно з постанови про арешт коштів боржника від 12.12.2023 у ВП №43574109 накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_2 .

Постановою від 12.12.2023 у ВП №73574109 накладено арешт на майно, що належить боржнику, ОСОБА_2 .

Згідно з відповіді від 13.12.2023 на запит у АСВП №73574 до Державної фіскальної служби України щодо боржника з податковим номером рахунки відсутні.

Згідно з відповіді від 13.12.2023 на запит до Державної податкової служби інформація про податкового агента та суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих само зайнятими особами, і суму утриманого ними податку, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, в Державному реєстрі відсутня.

Згідно з відповіді на запит земельні ділянки за особою з ІНН не зареєстровані.

Згідно з відповіді на запит до Пенсійного фонду України від 02.04.2024 ОСОБА_2 отримує заробітну плату в КП «Ужгородський комбінат комунальних підприємств» Ужгородської міської ради.

Постановою від 19.03.2024 у ВП №73574109 накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_2 в межах суми звернення стягнення 281931,96 грн.

Згідно з відповіді на запит до МВС від 20.03.2024 відсутні дані про зареєстровані за боржником ОСОБА_2 транспортні засоби.

Згідно з розрахунку заборгованості №13-51827395/24 від 09.04.2024 по аліментах згідно виконавчого листа №308/185/16-ц від 29.06.2016 15.12.2017 боржником сплачено суму в розмірі 2383,95 неустойки по аліментах, заборгованість по виконавчому листу станом на 01.01.2019 відсутня та становить переплату 1223,50 грн. переплата станом на 31.12.2017 становить 284,50 гривень.

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №373792805 від 11.04.2024 за постановою про арешт майна боржника від 07.07.2021 накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Згідно з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів №19-59513233/19 від 21.08.2019 за виконавчим листом 308/231/18 від 18.06.2019 станом на 21.08.2019 становить 2615,47 грн.

Згідно з відповіді на запит №214208466 від 09.07.2024 до Пенсійного фонду України ОСОБА_2 отримує пенсію у розмірі 2980 грн.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. З

В даному випадку підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до статті 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Предметом позову у цій справі є вимога позивачки ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої їй державними виконавцями Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Судом встановлено, що виконавчий лист №308/13639/16 був виданий 09.11.2023 та 12.12.2023 державним виконавцем ВДВС у м. Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрите виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації в розмірі 1/2 частини вартості будівельних матеріалів та обладнання, які були використані в процесі будівництва будинку, на суму 255453 грн. та 702,72 грн. сплаченого судового збору. Крім цього 12.12.2023 державним виконавцем винесено постанови про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, направлені запити до ДФС України, ДПС України, ПФ України, МВС України, здійснювались заходи з відшукання майна, грошових коштів, рахунків, земельних ділянок автомобілів. Встановити наявність рухомого чи нерухомого майна боржника, на яке б можливо було звернути стягнення вжитими заходами не вдалось. На теперішній час рішення суду не виконане. Виконавче провадження триває.

На думку суду, невиконання рішення суду у справі №308/13639/16 не може бути підставою для стягнення на користь позивача матеріальної шкоди, оскільки невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника, а тому нестягнені на користь позивачки суми грошової компенсації частини вартості будівельних матеріалів і судового збору, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.

Твердження позивачки, про те, що бездіяльність державного виконавця, яка полягала у не накладенні арешту на квартиру ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №20972587 від 11.08.2010 про стягнення аліментів, призвела до того, що ОСОБА_2 відчужив квартиру, що унеможливило звернення стягнення на вказане нерухоме майно у виконавчому провадженні №73574109 від 12.12.2023, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки стосується зовсім іншого виконавчого провадження і не може бути розцінено судом, як бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні №73574109 від 12.12.2023. Крім того, дослідивши надані докази, суд вважає, що позивачкою не доведено наявність підстав для накладення державним виконавцем арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 у виконавчому провадженні №20972587 від 11.08.2010 станом на момент її відчуження.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі, пов`язані з примусовим виконанням судового рішення, у яких державна виконавча служба виступає суб`єктом примусового стягнення коштів за виконавчими документами, а не боржником у грошовому зобов`язанні, та є відповідальною за свої дії чи бездіяльність у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що наведені позивачкою обставини заподіяння матеріальної шкоди, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, оскільки позивачем не доведено спричинення шкоди діями державного виконавця, виходячи з положень ст. 22 ЦК України, не доведено причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, що є важливим елементом складу цивільного правопорушення про стягнення таких збитків, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги в частині стягнення грошової суми у рахунок відшкодування моральної шкоди, позивачка посилається на судовий розгляд впродовж семи років і неможливість тепер отримати кошти, що завдає їй моральної шкоди, яку вона оцінює в 50000 грн.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Статтею 1167 ЦК України передбачені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з п. п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Надані докази і фактичні обставини справи не дають обґрунтованих підстав вважати, що позивачці було завдано моральної шкоди, остання не довела та не надала належних та допустимих доказів заподіяння їй такої шкоди, обґрунтованості зазначеного розміру такої шкоди. Тобто відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, що є підставою для відмови у задоволенні і вказаної частини позовних вимог.

Враховуючи усе вищевикладене, суд вважає, що у задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 56 Конституції України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 211, 223, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ухвалив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Державної казначейської служби України про:

стягнення з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь суму 256155,72 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та суму 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов