Провадження №: 4-с/755/23/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" лютого 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого - судді Гончарука В.П.

за участі секретаря Гриценко О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за скаргою Комунального підприємство виконавчого органу київради (Київської міського державної адміністрації) «Київтеплоенерго», за участі заінтересованих осіб: Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни, боржник: ОСОБА_1 , на дії держаного виконавця, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Скаржник Комунальне підприємство виконавчого органу київради (Київської міського державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до суду зі скаргою на дії Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І. І. та відповідно до вимог просить суд скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 30.09.2021 р. винесеної суб`єктом оскарження в межах виконавчого провадження НОМЕР_1.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що на виконанні державного виконавця Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І. І. перебувало виконавче провадження НОМЕР_1 щодо стягнення з боржника ОСОБА_1 суми заборгованості в розмірі 35 366, 86 грн.

Вказане виконавче провадження було відкрите 10 червня 2019 р..

Після цього скаржнику про виконання вказаного виконавчого провадження нічого відомо не було та на якій стадії перебувало вказане виконавче провадження та відповідно до відповіді Дніпровського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), від 28 серпня 2024 р. стало відомо, що в рамках вказаного виконавчого провадження була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження від 30.09.2021 р. на підставі п.3 ч.1 ст.39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку зі смертю боржника.

На думку скаржника суб`єкт оскарження не виконала всіх необхідних дій спрямованих на стягнення заборгованості, а сам встановивши факт смерті боржника, суб`єкт оскарження повинна була встановити коло спадкоємців та у відповідності до вимог чинного законодавства звернутися до суду для замінити сторони у виконавчому провадженні.

На підставі викладеного скаржник вважає, що через бездіяльність суб`єкта оскарження в рамках вказаного вище виконавчого провадження не виконується судове рішення .

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги, викладені в скарзі просив їх задовольнити з вказаних обставин, наполягаючи на задоволенні скарги, мотивуючи це тим, що скаржнику тривалий період часу не було відомо про оскаржуване рішення суб`єкта оскарження.

Суб`єкт оскарження в зал судового засідання не з`явився, сповіщався належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді до суду було надана заява про слухання справи у відсутність представника суб`єкта оскарження.

Суд заслухавши думку учасника судового розгляду, дослідивши матеріали справи, копію виконавчого провадження дійшов наступного, що відповідно до ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до положень ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України слідує, що судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Статтею 447-1 ЦПК України також передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до положень ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), а якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І. І. виконавче провадження НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_1 на користь скаржника заборгованості за надані послуги, вказане виконавче провадження було відкрито 10 червня 2019 р.

30.09.2021 р. в рамках вказаного виконавчого провадження була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п.3 ч.1 ст.39 та ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку зі смертю боржника.

Відповідно до відповіді з Київського відділу державної реєстрації смерті слідує, що боржник ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . актовий запис №18554

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Також п.3 ч.1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню в разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Як вбачається з матеріалів справи, що скаржник не звертався до суду у відповідності до вимог ст. 442 ЦПК України, також не визначено коло спадкоємців, а також наявність спадкового майна.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що скарга Комунального підприємство виконавчого органу київради (Київської міського державної адміністрації) «Київтеплоенерго» не знайшла свого обґрунтування в ході судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви Комунального підприємство виконавчого органу київради (Київської міського державної адміністрації) «Київтеплоенерго», за участі заінтересованих осіб: Головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни, боржник: ОСОБА_1 , на дії держаного виконавця - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала , якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 27.02.2025 р.

Суддя: