Справа № 472/322/24
Провадження №2/472/18/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 року с-ще Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Тустановський А.О.,

при секретарі Маслюк А.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Стаднічук А.І.,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Веселинове Миколаївської області матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

29 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона 23 вересня 2004 року уклала шлюб з ОСОБА_3 , який зареєстрований Відділом реєстрації цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Миколаєва, актовий запис № 397.

Від шлюбу мають дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 2006 року вона проживає з родиною в житловому будинку АДРЕСА_1 . Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 19.11.2020 року шлюб з ОСОБА_3 було розірвано. Після розірвання шлюбу вона разом з дітьми залишилася проживати у зазначеному житловому будинку. Вона утримувала будинок, робила поліпшення, сплачувала комунальні послуги, користувалася присадибною земельною ділянкою розміром 0,50 га за яку вчасно сплачувала земельний податок.

Вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю. Тому вона звернулась з вказаним позовом до суду, просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку, будівель та споруд визначеного в технічному паспорті, а саме: літ. «А-1» - житловий будинок; літ. «В» - літня кухня; літ. «В1» - прибудова до літньої кухні; літ. «Г» - сарай; літ. «Дпд» - погріб; літ. «Е» - вбиральня-душ; літ. «Ж» - сарай; літ. «З»- навіс; літ. «Л» - гараж; літ. «М» - навіс; літ «О» - сарай; № 10 огорожа; № 11 ворота; № 12 ворота; № 13 вигрібна яма; № 14 водопровідна колонка; № 15 водопровідний колодязь; № 2 басейн; № 4 ворота; № 5 огорожа; № 6 ворота; № 7 огорожа; № 8 огорожа; № 9 огорожа; № І замощення; № ІІ- відмостка, які розташовані на земельній ділянці за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,50 га.

Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового засідання.

16 квітня 2024 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 суду пояснила, що в 2004 році вона уклала шлюб з ОСОБА_3 та почали жити в будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 купив даний житловий будинок за розпискою у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , та коли розлучилася з чоловіком, останній залишив житловий будинок дітям. Вона проживає в будинку понад 17 років, вчасно сплачує всі комунальні послуги, робила поліпшення в будинку, тому просить суд позов задовольнити та визнати за нею право власності на житловий будинок за набувальною давністю.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області в судовому засіданні ОСОБА_8 зазначив, що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує щодо задоволення заяви.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні суду пояснив, що він з позовними вимогами не погоджується, дійсно житловий будинок розташованого в АДРЕСА_1 після розірвання шлюбу з ОСОБА_1 він залишив дітям, щоб вони в ньому проживали. Зараз почалося оформлення будинку, тому він має намір в подальшому його продати. Дійсно він купив даний житловий будинок по розписці у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки вважав їх власниками будинку та у них були правовстановлюючі документи на будинок. Самостійних вимог у нього щодо позовних вимог не має. Так він разом з ОСОБА_1 укладали договір поділу майна подружжя від 05.01.2021 року, але бажає, щоб йому даний будинок повернули, а діти проживали у ньому до повноліття.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні суду пояснила, що вона на даний час працює старостою Ставківського старостинського округу, але раніше працювали секретарем Ставківської сільської ради Вознесенського району, дійсно в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 проживала родина, а саме: ОСОБА_12 , 1932 року народження, його дружина ОСОБА_13 , 1940 року народження, та двоє синів ОСОБА_7 , 1962 року народження, ОСОБА_6 , 1959 року народження. Вона знає, що сім`я ОСОБА_14 придбали даний житловий будинок, але за яких умов вона не знає, знає лише що вони придбали у синів ОСОБА_15 . ОСОБА_16 та ОСОБА_17 не приймали спадщину після смерті батька ОСОБА_18 , хоча ОСОБА_10 на даний час зареєстрований в даному будинку. Кердікошвілі проживають в житловому будинку з 2005 року

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні суду пояснила, що ОСОБА_20 та ОСОБА_17 в житловому будинку АДРЕСА_2 . Ставки не проживали, там проживали їх батьки ОСОБА_21 та анта ( ОСОБА_22 ). Діти свої батьків не доглядали. Знає, що сім`я ОСОБА_14 проживає в будинку приблизно двадцять років, купили даний будинок у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_23 суду пояснила, що сім`я ОСОБА_14 купили житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 , за розпискою у ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , вони отримали гроші та уїхали, мали приїхати для переоформлення житлового будинку, але так і не приїхали. Родина ОСОБА_15 купила житловий будинок у ОСОБА_24 . Кердікошвілі проживають у будинку приблизно років двадцять. Киселенко ОСОБА_10 та ОСОБА_17 після смерті батьків в житловому будинку взагалі не проживали.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, третю особу, свідків, дослідивши матеріали справи та заяви сторін, приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом встановлено, що 23 вересня 2004 року позивачка ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3 , який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Миколаєва, актовий запис № 397.

Від шлюбу мають дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10,11).

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 19.11.2020 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 23 вересня 2004 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м. Миколаєва зроблено запис за № 397, було розірвано (а.с. 12-13).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає разом із сім`єю в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 з 2006 року по теперішній час. Користується присадибною земельною ділянкою розміром 0,50 га, за яку вчасно сплачує земельний податок, що підтверджується довідкою № 32 від 13.02.2024 року, виданої старостою Ставківського старостинського округу Тетяною Крижанівською (а.с. 15).

Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 20 червня 1991 року житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності ОСОБА_24 на підставі рішення виконкому Ставківської сільської ради народних депутатів № 45 від 17.03.1988 року.

Відповідно до довідки, виданої начальником Веселинівської філії Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» № 8 від 27.01.2025 року, на будинок, що розташований АДРЕСА_1 , станом на 28.12.2012 року заведена інвентарна справа № 218 від 20.06.1991 року, власник ОСОБА_24 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 20.06.1991 року, видане Ставківською сільською радою, зареєстровано в Веселинівській філії КП ММБТІ 20.06.1991 року за Р № 218. ОСОБА_24 замовила 20.06.1991 року № 64 довідку-характеристику для відчуження.

З довідки № 17 від 1991 року, виданої виконкомом Ставківської сільської ради народних депутатів вбачається, що ОСОБА_24 дійсно має на праві власності житловий будинок за адресою АДРЕСА_3 .

Згідно Договору купівлі продажу житлового будинку від 25 червня 1991 року ОСОБА_24 продала житловий будинок за адресою с. Ставки Веселинівського району Миколаївської області ОСОБА_12 .

Із свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого Ставківською сільською радою Веселинівського району Миколаївської області 06 червня 2006 року, вбачається, що ОСОБА_24 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Ставки Веселинівського району Миколаївської області.

Із свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 , виданого Веселинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вбачається, що ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Ставки Вознесенський район Миколаївська область.

Згідно з Витягом з Реєстру територіальної громади Веселинівської селищної ради № 33254-02/06-09-2024 від 23.09.2024 року, наданого старостою Ставківського старостинського округу № 10, місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 з 03.03.1986 року по теперішній час.

Також з Погосподарської книги № 11 Ставківської сільської ради, особовий рахунок НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_3 , вбачається, членами домогосподарства були ОСОБА_12 (голова господарства), ІНФОРМАЦІЯ_8 , вибув 10.11.2003 року село Миколаївка Веселинівського району Миколаївської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_9 ; ОСОБА_13 (дружина), ІНФОРМАЦІЯ_10 , померла ІНФОРМАЦІЯ_11 а/з № 21 від 11.08.2003 року; ОСОБА_7 (син), ІНФОРМАЦІЯ_12 та ОСОБА_6 (син), ІНФОРМАЦІЯ_7 .

В погосподарській книзі № 10 Ставківської сільської ради, за адресою АДРЕСА_1 зазначено, що ОСОБА_7 вибув ІНФОРМАЦІЯ_13 в с. Суха Балка.

Відповідно до довідки Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області за № 02-10/286 від 26.02.2025 року, зазначено, що наказом від 01.09.2003 року № 88-а Управління праці та соціального захисту населення Веселинівської районної адміністрації Миколаївської області ОСОБА_12 був взятий на обслуговування в стаціонарне відділення для людей похилого віку с. Миколаївка на постійне проживання з 01.09.2003 року, де проживав до 20.07.2005 року, оскільки згідно з наказом від 20.07.2005 року № 75 Управління його було знято з обліку у зв`язку зі смертю.

Згідно розписки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продали житловий будинок в с. Ставки Веселинівського району ОСОБА_3 за суму 2000 гривень, в присутності свідків ОСОБА_23 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 .

Згідно довідки за вих. № 7-13-10/17 від 27.01.2025 року, виданої старостою Ставківського старостинського округу № 10 Тетяною Крижанівською, остання вказала, що відповідно до погосподарських книг за 2001-2005 р.р.; 2006-2010р.р., 2011-2015рр, 2016-2023 р.р., в домогосподарстві дійсно була зареєстрована та проживала сім`я ОСОБА_15 за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 6 від 25 лютого 2025 року, виданого Веселинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_10 , померла ІНФОРМАЦІЯ_14 в с. Ставки Веселинівського району Миколаївської області.

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 4 від 25 лютого 2025 року, виданого Веселинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_15 в с. Ставки Вознесенського району Миколаївської області.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_12 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_13 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_11 не заводилась.

З дослідженої копії технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , інвентаризаційна справа № 218 встановлено, що 22 квітня 2025 року був виготовлений технічний паспорт на житловий будинок.

Відповідно до довідки за вих. № 6-13-10/17 від 27.01.2025 року, виданої старостою Ставківського старостинського округу № 10 Тетяною Крижанівською, ОСОБА_1 , 1985 року народження, разом із сім`єю: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , проживають, але не зареєстровані з 2006 року по теперішній час за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до положення ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір (саме від власника майна), що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування). Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156 св 18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291 гс 18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347 св 22); від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347св22), від 15 червня 2023 року у справі № 359/8844/20 (провадження № 61-5539св23); від 27 березня 2024 року у справі № 462/2756/18 (провадження № 61-15779св20) та від 02.05.2024 року у справі № 761/29679/18 (провадження № 61-14960св23).

Враховуючи те, що позивач вже понад 17 років відкрито добросовісно та безперервно володіє житловим будинком АДРЕСА_2 , суд вважає, що за нею має бути визнано право власності на житловий будинок за набувальною давністю.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови)

На підставі вищевказаного, керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд -,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Веселинівської селищної ради Вознесенського району Миколаївської області, третя особа: ОСОБА_3 , про визнання права власності за набувальною давністю - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ), право власності за набувальною давністю на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку, будівель та споруд визначеного в технічному паспорті, а саме: літ. «А-1» - житловий будинок; літ. «В» - літня кухня; літ. «В1» - прибудова до літньої кухні; літ. «Г» - сарай; літ. «Дпд» - погріб; літ. «Е» - вбиральня-душ; літ. «Ж» - сарай; літ. «З»- навіс; літ. «Л» - гараж; літ. «М» - навіс; літ «О» - сарай; № 10 огорожа; № 11 ворота; № 12 ворота; № 13 вигрібна яма; № 14 водопровідна колонка; № 15 водопровідний колодязь; № 2 басейн; № 4 ворота; № 5 огорожа; № 6 ворота; № 7 огорожа; № 8 огорожа; № 9 огорожа; № І замощення; № ІІ- відмостка, які розташовані на земельній ділянці за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,50 га.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 травня 2025 року.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області: А.О. Тустановський