ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/373/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №693/1266/24 Категорія: 304090000 Защитинська Т. І.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісова Т.Л.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф»;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Артеміда-Ф»

представник позивача адвокат Бачинський Остап Михайлович

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф»на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 29.11.2020 року між ТОВ «ФК «Форза» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 18.

Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті www.forzacredit.com.ua, та акцептована ОСОБА_1 шляхом підписання електронним підписом відповідача (вчиненим одноразовим ідентифікатором з урахуванням положень ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» та ст. 205 ЦК України) Заяви-формуляра про акцептування оферти № 18 від 29.11.2020 року про прийняття пропозиції ТОВ «ФК «Форза» укласти договір про надання позики на умовах фінансового кредиту на визначених умовах.

Відповідач здійснивши дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської карти НОМЕР_1 , на яку в подальшому було нараховано грошові кошти у розмірі 5 629,00 грн.

Відповідач не здійснив жодного платежу, не виконав свої зобов`язання, та не вніс платежі, передбачені умовами договору позики, як повернення отриманих коштів, також сплату процентів за користування кредитом. У зв`язку з цим у відповідача утворилась заборгованість за договором позики.

30.06.2021 року ТОВ «ФК «Форза» та ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» уклали договір факторингу № 20210630-Ф/2 від 30.06.2021 року.

Згідно договору факторингу ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ТОВ «ФК «Фроза», включно і до гр. ОСОБА_1 .

У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики, станом на 05.09.2024 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 22 576,27 грн., а саме залишок заборгованості за тілом 5629,00 грн., залишок заборгованості по процентам за користування 3124,10 грн.; залишок заборгованості по простроченим процентам за користування поза межами строку дії договору (нараховано новим кредитором за період 01.07.2021 року по 28.09.2021 року) 12665,25 грн.; інфляційне збільшення 1157,92 грн. (нараховано новим кредитором за період 29.12.2020 року по 23.02.2022 року).

Позивач зазначає, що неодноразово вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору між сторонами на поштову адресу боржника було відправлено ряд листів, в тому числі повідомлення про зміну кредитора від 09.07.2021 року та вимогу від 13.10.2021 року.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість в розмірі 22 576,27 грн., витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 7000,00 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2024 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» суд виходив з того, що між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та відповідачем було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту, проте позивачем не доведено належними та достатніми доказами факт надання відповідачу коштів за даним кредитним договором первісним кредитором.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «Артеміда-Ф». Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в суді апеляційної інстанції, що складаються із сплаченого судового збору в сумі 2906,88 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 8000,00 грн.

Зазначає, що відмовляючи у позові суд не врахував правової позиції Київського апеляційного суду в аналогічній справі. Поза увагою суду залишилось те, що відповідачем у даній справі не спростовано презумпцію правочину, а саме, договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 18.

Суд першої інстанції не правильно застосував норми чинного законодавства та правові позиції Верховного Суду, не надав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Апелянт вказує, що поза увагою суду залишилося те, що відповідачем правильності наданого банком розрахунку не спростовано, не надано іншого розрахунку та квитанції про погашення кредиту, які б відрізнялися від наданого банком розрахунку та підтверджували відсутність заборгованості відповідача перед банком.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 29 листопада 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ОСОБА_1 був підписаний договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 18, відповідно до якого, загальний розмір кредиту складає 5629,00 грн, кредит виданий 29.11.2020 року, датою погашення заборгованості визначено 28.11.2020 року, строк дії договору 30 днів, базова процентна ставка 1,85%; процентна ставка в день, у разі користування кредитом поза межами строку дії договору - 2,50% (п.5 договору позики).

Відповідно до п. 3.1 договору товариство на умовах цього договору та правил надає клієнту грошові кошти у сумі визначеній п. 5 договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п. 5.3 даного договору. Кредит надається позичальнику на визначені ним особисто цілі. У п. 4.3 договору зазначено, що клієнт зобов`язаний погасити заборгованість не пізніше останнього дня дії договору, зазначеного у розділі 5 цього договору.

Договір та зміни до нього укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладанням електронних підписів одноразовим/мережевим ідентифікатором). У випадку оформлення договору чи здійснення інших дій, пов`язаних із його виконанням в онлайн-режимі на офіційному сайті товариства, за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» вважатимуться такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом (п.4.1.).

Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладання договору про надання кредиту, що підписана електронним цифровим підписом ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та акцептована ОСОБА_1 29.11.2020 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача.

Відповідно до п. 5.1 договору порядок надання кредиту визначено безготівковим шляхом.

Відповідно до заяви формуляр про акцептування оферти ОСОБА_1 погодився та прийняв пропозицію ТОВ «Фінансова компанія «Форза» укласти договір про надання позики у тому числі і на умовах фінансового кредиту, при цьому договір разом із графіком платежів до нього та паспортом споживчого кредиту є аналогічними умовами підписано позичальником шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором «z3284011», що свідчить про його ознайомлення із умовами договору та їх погодження. В пункті 1.6 вказано № картки/електронного гаманця позичальника для зарахування коштів НОМЕР_1 .

Згідно із інформацією АТ КБ «Приватбанк» від 25.11.2024 року вбачається, що рахунок ОСОБА_1 за період 29.11.2020 року по 30.11.2020 року містить багато зарахувань на різні суми, проте підтвердити, що це саме кошти від ТОВ «ФК «Форза» банк не має змоги. Інформація про платника відсутня.

АТ «Сенс Банк» 26.11.2024 року на виконання вимог ухвали суду про надання інформації повідомив, що емітентом картки № НОМЕР_1 , не є АТ «Сенс Банк», дані щодо транзакцій по картці наявні у емітента- Приватбанк. АТ «Сенс Банк» інформацію щодо зарахувань на зазначені картки не володіє. До відповіді долучено виписку про рух коштів по рахунку ТОВ «Фінансова компанія «Форза» за період з 29.11.2020 року по 02.12.2020 року, в якій також відсутня інформація щодо перерахування коштів відповідачу.

30.06.2021 року ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» та ТОВ «ФК «Форза» уклали Договір факторингу № 20210630-Ф/2, згідно якого ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Фінансова компанія «Форза», зазначених в Реєстрі прав вимог. Перехід права вимоги переходить з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог у формі наведеної в додатку №1 до цього договору (п.п.2.1, 4.1 договору).

Розмір оплати фактора за надання фінансування клієнту за цим договором становить 100000,00 грн (п.2.3 договору).

Згідно із платіжним дорученням № 282 від 14.07.2021 ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» перерахувало на користь ТОВ «ФК «Форза» 84618,00 грн згідно із договором факторингу №2021630 від 30.06.2021 року.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України від 3 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Із положень ч. 1 ст. 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ч. 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Ч. 1 ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Наявні у справі докази підтверджують, що 29 листопада 2020 року ОСОБА_1 уклав із ТОВ «Фінансова компанія «Форза» в електронній формі кредитний договір, за умовами якого фінансова установа зобов`язалася перерахувати на картковий рахунок відповідача кредитні кошти у розмірі 5629,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку, визначеному договором.

Проте, у справі відсутні належні та допустимі докази перерахування ТОВ «Фінансова компанія «Форза» на картковий рахунок ОСОБА_1 (який відповідач вказав при оформлені договору) коштів в сумі 5629,00 грн.

Ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»

Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року по справі № 755/2284/16-ц.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16, від 07 грудня 2022 року у справі №298/825/15.

На обґрунтування заявленої суми до стягнення з відповідача позивач надав суду детальний розрахунок заборгованості, банківських виписок по рахунку відповідача позивачем не надано.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належних та достовірних доказів на підтвердження надання відповідачу кредитних коштів, а тому відсутні підстави для стягнення коштів на користь позивача.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення проігноровано позиції Київського апеляційного суду викладену у постанові з аналогічними доводами, не заслуговують на увагу, оскільки в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 не можна вважати обґрунтованими, оскільки сформований висновок не є релевантним до фактичних обставин встановлених у справі, що переглядається, та не може бути застосований до спірних правовідносин.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, тому відсутні підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня2006року).

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2024 року, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.141, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» - залишити без задоволення.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 11 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді