ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 758/4675/19

провадження № 61-1052св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

учасники справи:

заявник - Головне управління Державної податкової служби у Львівській області,

заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», приватне підприємство «Вадим-58»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Львівській області на рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 січня 2024 року в складі судді Гребенюка В. В. та постанову Київського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року в складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., Євграфової Є. П., Писаної Т. О.,-

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року Головне управління державної податкової служби у Львівській області (далі - ГУ ДПС у Львівській області) звернулось до суду із заявою про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ», Приватне підприємство «Вадим-58» (далі - ПП «Вадим-58).

В обгрунтування заяви зазначило, що ПП «Вадим-58», зареєстровано рішенням Херсонської міської ради Херсонської області від 15 березня 2010 року та взято на податковий облік в органах державної податкової служби від 16 березня 2010 року. Станом на 27 серпня 2018 року перебуває на обліку в Личаківській ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області (із 01 січня 2018 року). ДПІ за попереднім місцем обліку - Херсонська ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області. ПП «Вадим-58 не зареєстровано платником ПДВ. За період 2017-2018 років до органів ДПС не подано жодної податкової звітності.

З грудня 2017 року по теперішній час ПП «Вадим-58» здійснювало експорт сільськогосподарської продукції: пшениця, ячмінь, соя, кукурудза, макуха соняшникова, на загальну суму 193 млн.грн.

Оскільки наведене свідчить про введення підприємством господарської діяльності, отримання коштів на свої рахунки та не перерахування податків до бюджету, заявник, посилаючись на Закон України «Про банки і банківську діяльність», просив заяву задовольнити.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року, у задоволенні заяви ГУ ДПС у Львівській області відмовлено.

Суди виходили із того, що ГУ ДПС у Львівській області не надало суду доказів щодо проведення в установленому порядку перевірки з питань дотримання ПП «Вадим-58» податкового законодавства та/або неможливості вчинення дій відповідно до способів реагування, передбачених законом. ГУ ДПС у Львівській області не обґрунтувало необхідності розкриття інформації, що містить банківську таємницю щодо ПП «Вадим-58» та не довело існування обставин, за яких перевірки є неможливими, або є інша об`єктивна потреба в розкритті такої таємниці.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи

У січні 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» від імені ГУ ДПС у Львівській області у порядку самопредставництва Кухар Н. М. подала касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просила їх скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви у повному обсязі.

Підставою касаційного оскарження заявник обґрунтовує необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 761/43384/16 та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 04 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ПП «Вадим-58» зареєстровано рішенням Херсонської міської ради Херсонської області від 15 березня 2010 року та взято на податковий облік в органах державної податкової служби від 16 березня 2010 року. Станом на 27 серпня 2018 року перебуває на обліку в Личаківській ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області (із 01 січня 2018 року). ДПІ за попереднім місцем обліку - Херсонська ОДПІ ГУ ДПС у Херсонській області. ПП «Вадим-58 не зареєстровано платником ПДВ. За період 2017-2018 років до органів ДПС не подано жодної податкової звітності.

В ході відпрацювання ПП «Вадим-58», від Управління податків та зборів з юридичних осіб ГУ ДФС у Львівській області та Оперативного управління ГУ ДПС у Львівській області отримано інформацію, у якій наведено дані щодо ризику здійснення ПП «Вадим-38» задекларованих операцій, зокрема, з моменту взяття на облік СГД платником ПДВ зареєстроване не було. Із 2012 року платник єдиного податку з юридичних осіб третьої групи за ставкою 5%.

За 2014-2016 року платником подавались до податкового органу за місцем податкового обліку податкові декларації платника єдиного податку - юридичної особи з «нульовими показниками», за 2017 рік податкові декларації платника єдиного податку - юридичної особи до податкового органу та інша звітність, окрім, повідомлення про прийняття працівника на роботу від 02 березня 2017 року № не подавалась.

Протягом січня-травня 2018 року експорт макухи з насіння соняшника, кукурудзи, сої, пшениці, сорго до Іспанії, Панами, Туреччини, Італії, Бельгії.

ГУ ДПС у Львівській області 01 березня 2018 року надіслано листа ПП «Вадим-58» за № 7511/10/13-01-12-04 для надання пояснення щодо причин неподання звітності, нереєстрації платником ПДВ, однак, на даний час відповідь платником не надана. Рекомендоване поштове відправлення повернуто до ГУ ДФС у Львівській області 10 квітня 2018 року.

Скеровано лист на Херсонську митницю ДПС від 07 червня 2018 року № 20316/10/13-01-12-04 із зазначенням ризиковості платника для врахування при митному оформленні товару.

Скеровано лист ОУ Галицької ОДПІ 13 квітня 2018 року № 130/13-01-12-04 для дослідження реальності здійснення господарських операцій.

Отримано відповідь від ОУ Галицької ОДПІ 05 травня 2018 року № 1371/21-06, в якій зазначено, що ПП «Вадим-58» не знаходиться за юридичною адресою, відсутні виробничі, матеріальні та трудові ресурси. Керівник ПП «Вадим-58» ОСОБА_1 за адресою реєстрації не проживає з 2002 року.

Відповідно до інформації, отриманої від Оперативного управління ГУ ДПС у Львівській області листом від 16 серпня 2018 року № 863/163-01-21-06 встановлено, що працівниками Оперативного управління ГУ ДПС у Львівській області з метою попередження застосування схем ухилення від оподаткування та недопущення втрат до бюджету, проводиться періодичні заходи щодо можливих порушень податкового, митного та іншого чинного законодавства України службовими особами ПП «Вадим-58».

Згідно наявної інформації, ПП «Вадим-58» здійснює експорт товару, не маючи при цьому виробничих потужностей, матеріальних активів та трудових ресурсів для здійснення фактичної фінансово-господарської діяльності.

З грудня 2017 року по теперішній час ПП «Вадим-58» здійснювало експорт сільськогосподарської продукції: пшениця, ячмінь, соя, кукурудза, макуха соняшникова, на загальну суму 193 млн.грн.

Здійснено виїзд за адресою реєстрації ПП «Вадим-58» м. Львів, вул. Пасічна, 93-Б/404. В ході виїзду встановлено відсутність вищевказаного СГД за податковою адресою.

Скеровано запит на адресу Херсонської митниці ДПС з метою отримання копій документів, які подані ПП «Вадим 58» при замитненні для експорту пшениці, ячменю, сої, кукурудзи та макухи соняшникової протягом 2017-2018 років.

Скеровано лист на адресу УВБ територіальних органів ДПС у Львівській області з метою сприяння в отриманні копій документів, що подані ПП «Вадим-58» при замитненні для експорту пшениці, ячменю сої, кукурудзи та макухи соняшникової протягом 2017-2018 років.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини першої, другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Касаційна скарга ГУ ДПС у Львівській області задоволенню не підлягає з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

Згідно зі статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України.

Пунктом 2 частини першої статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, за рішенням суду.

Підставою для розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, є необхідність проведення перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів до державного бюджету суб`єктом господарської діяльності.

Відповідно до підпункту 20.1.5 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження в установлені строки валютної виручки від суб`єктів господарювання, інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.

Саме по собі неподання у встановлений строк податкової декларації або їх розрахунків, необхідність перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених ПК України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства тощо є підставою для ініціювання органами державної податкової служби перевірок, згідно з процедурою, визначеною главою 8 ПК України. У цьому випадку розкриття банківської таємниці можливе в разі доведення органом державної податкової служби обставин, за яких проведення перевірки є неможливим або є інша об`єктивна потреба в розкритті такої таємниці.

Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

У пункті 73.3 статті 73 ПК України зазначено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Статтею 348 ЦПК України передбачено, що в заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено, зокрема, обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено.

Згідно з частиною другою статті 350 ЦПК України, якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав і повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні заяви.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що однією з істотних умов договору банківського рахунка є гарантування банком збереження банківської таємниці.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 646/3518/19 (провадження № 61-196св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 761/21850/19 (провадження № 61-8131св21) та від 08 грудня 2021 року у справі № 686/4972/21 (провадження № 61-10767св21), від 23 березня 2023 року у справі № 752/18896/21 (провадження № 61-1578св23).

Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).

Отже, у разі, якщо підставою звернення до суду, зокрема, органу державної податкової служби із заявою про розкриття банківської таємниці, є дії порушника податкового законодавства і стосовно таких дій для цих органів відповідними спеціальними законами передбачений спосіб реагування, то суд не має підстав для задоволення заяви. Винятком є обґрунтовані посилання заявника на неможливість вчинення ним дій відповідно до способів реагування, передбачених зазначеними законами. Зокрема, це можуть бути обґрунтовані посилання з поданням відповідних доказів про те, що особа, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, не знаходиться за місцем своєї реєстрації; підтверджена неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки тощо.

Розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, в межах цивільної справи можливе лише щодо юридичної або фізичної особи, стосовно якої вимагається розкриття інформації, а не її контрагентів.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій установили, що ГУ ДПС у Львівській області просило зобов`язати ПАТ «ПУМБ» надати йому інформацію про наявність та рух коштів на рахунку № НОМЕР_1 за період з 01 січня

2015 року по 28 серпня 2018 року із зазначенням контрагентів, дату відкриття рахунку, дату зупинення по рахунку, дату відновлення операцій по рахунку, дату зупинення операцій по рахунку, дату відновлення операцій по рахунку, дату закриття рахунку, тощо.

При цьому, заявник не надав суду доказів щодо проведення в установленому порядку перевірки з питань дотримання ПП «Вадим-58» податкового законодавства та/або неможливості вчинення дій відповідно до способів реагування, передбачених законом.

Установивши, що заявник, як контролюючий орган, не довів існування обставин, за яких перевірка була неможливою або існувала інша об`єктивна потреба у розкритті інформації, яка містить банківську таємницю, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судами попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Суди правильно застосували норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустили порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржених судових рішень, тому доводи касаційної скарги з цього приводу є безпідставними.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про необхідність відступу від правового висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 03 квітня

2019 року у справі № 761/43384/16, враховуючи таке.

Відступ від правової позиції - це сукупність підстав, які зумовлюють необхідність повністю або частково відмовитися від попереднього висновку щодо певного питання на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, застосувавши відповідні способи тлумачення юридичних норм з метою усунення вад попереднього рішення чи групи рішень (їхня неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість), що пов`язано зі зміною суспільних відносин та усунення суперечностей між принципом правової визначеності та концепцією «живого права» (динамічного тлумачення права) як складовими верховенства права (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року в справі № 933/670/20).

Проте відсутні підстави, які зумовлюють необхідність повністю або частково відмовитися від попереднього висновку щодо спірного питання на користь іншого, або конкретизувати попередній висновок, тому відсутні підстави для відступу від правової позиції, викладеної у зазначеній постанові Верховного Суду.

При цьому практика у подібних правовідносинах є сталою, що підтверджується також постановами Верховного Суду, зокрема, від 24 жовтня 2019 року у справі

№ 756/1867/19, від 01 серпня 2024 року у справі № 758/11379/23, від 15 лютого 2024 року у справі № 757/287/21, від 18 грудня 2024 року у справі

№ 761/21762/23.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 січня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара