Справа №333/9412/24
Провадження №2/333/43/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

присяжних Погорелова В.В.

Штаудінгер А.В.

за участю секретаря судового засідання Майсак А.О.

представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою

заявника: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1

заінтересована особа 1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2

заінтересована особа 2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2

про оголошення фізичної особи безвісно відсутньою,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в якій просить визнати безвісно відсутньою його матір ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В обґрунтування заяви зазначає, що заявник ОСОБА_1 до початку повномасштабного військового вторгнення Російської Федерації на територію України проживав у АДРЕСА_3 , разом зі своїм батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та молодшою сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Його матір`ю є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , і фактично проживала за цією адресою станом на 24.02.2022.

Після початку тимчасової окупації селища Чернігівка заявник, разом з батьком та сестрою виїхали з тимчасово окупованої території та зараз проживають в м. Запоріжжі. Зв`язок з матір`ю втрачено з березня 2022 року, про теперішнє її місцезнаходження заявнику, його батькові та сестрі невідомо, спроби зв`язатися з матір`ю за допомогою засобів інтернет зв`язку, а також з`ясувати її теперішнє місце перебування за допомогою сусідів та знайомих, які залишились проживати на тимчасово окупованій території, виявились марними.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 більше року безвісно відсутня, заявник з метою встановлення опіки над її майном, звернувся до суду із даною заявою.

В судовому засіданні заявник подану заяву підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у заяві.

В судовому засіданні було допитано в якості свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_2 , який є батьком заявника, в судовому засіданні пояснив, що до 2013 року разом зі ОСОБА_4 проживали в м. Токмак, в шлюбі не перебували, від фактичних шлюбних стосунків народилося двоє дітей. В 2013 році ОСОБА_2 разом з дітьми переїхав до с. Чернігівки, проживали окремо без матері, яка зареєстрована в с. Чернігівка, але фактичне її місце проживання йому не відоме. Зі ОСОБА_4 зв`язок не підтримували. Останній раз бачив в 2016 році в с. Чернігівка на ринку.

Свідок ОСОБА_3 , яка є рідною сестрою заявника, в судовому засіданні пояснила, що бачила та спілкувалась зі ОСОБА_4 до війни, в 2022 році в с. Чернігівці. Мати також проживала в с. Чернігівка, відколи всі разом туди переїхали. В 2023 році виїхали з окупованої Чернігівки до м. Запоріжжя. Телефонувала матері, але вона їй не відповідала, за адресою її проживання донька не їздила.

Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, суд дійшов висновку, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт № НОМЕР_2 ) в заяві зазначає, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є його матір`ю, з якою зв`язок втрачений з березня 2022 року з моменту виїзду заявника разом з батьком та сестрою з окупованого с. Чернігівка, Запорізької області.

Згідно з довідкою №2327-про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки від 30.11.2023 №2327- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Згідно з довідкою від 21.05.2024 №2327- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою (п. 3 ч.2 ст.293 ЦПК України).

Відповідно до ст.305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Статтею 306 ЦПК України передбачено, що у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Згідно з ч.1 ст.43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи,соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно дост.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)

Згідно з ч. 6 ст.81ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК України, суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою.

Заявник в заяві посилається на те, що він зв`язувався із своїми знайомими та родичами, які залишились проживати на тимчасово окупованій території з метою знаходження матері, однак матеріали справи не містять цих даних, як і будь яких інших даних, які б свідчили про намагання заявника встановити перебування своєї матері ОСОБА_4 . Судом не беруться до уваги надані заявником довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, оскільки жодним чином не підтверджують те, що ОСОБА_4 є безвісти відсутньою, а підтверджує лише факт реєстрації місця проживання заявника і членів його сім`ї.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок про те, що безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою.

Аналогічного висновку у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової падати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 756/17293/17 (провадження № 61-16093св19).

В матеріалах цієї справи відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження відсутності протягом тривалого часу ОСОБА_4 за фактичним місцем її проживання.

Отже, враховуючи відсутність повноти відомостей про дійсне перебування особи (чи неможливість отримати такі відомості для її знаходження), суд приходить до висновку відмовити в задовлення заяви.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 293-294, 305-308 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) про оголошення фізичної особи безвісно відсутньою відмовити.

Повний текст судового рішення складено 05.05.2025.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.В.Круглікова

Присяжні В.В.Погорелов

А.В.Штаудінгер