Провадження № 2-др/463/17/25
06 травня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді: Стрепка Н.Л.,
з участю секретаря судових засідань: Онишкевича О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові заяву представника позивача Семенюка Андрія Віталійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова в електронній формі через систему «Електронний суд» 16 грудня 2024 року, автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Стрепка Н.Л.
Ухвалою суду від 15 січня 2025 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження у такій та призначено підготовче засідання.
13 березня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено таку до судового розгляду.
В судове засідання 30 квітня 2025 року позивач не з`явилася, її представник адвокат Семенюк А.В. подав заяву, відповідно до якої позов підтримує в повному обсязі, розгляд справи просить проводити у відсутності сторони позивача. Додатково зазначив у такій, що у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, докази, що підтверджують розмір понесених позивачем судових витрат (на професійну правничу допомогу) будуть подані ним до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом.
Відповідач в судові засідання 24 і 30 квітня 2025 року, а також в жодне з підготовчих засідань 19 лютого 2025 року та 13 березня 2025 року, не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце їх проведення, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов або клопотання про відкладення розгляду справи не подав.
При цьому в даному рішенні суд не вирішував питання стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на правову допомогу, оскільки доказів понесення стороною позивача таких суду на час ухвалення рішення не було надано.
Подану заяву мотивує тим, що 30 квітня 2025 року судом прийнято рішення у справі, яким позовні вимоги позивача задоволено повністю. Відтак у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України надає суду докази понесених судових витрат, які підтверджують суму таких витрати та надають їх детальний опис, а саме: копію договору про надання правової допомоги №120 від 28 листопада 2024 року; копію додатку №1 до договору про надання правової допомоги №120 від 28 листопада 2024 року; копію акту приймання-передачі наданої правової допомоги від 30 квітня 2025 року.
Вивчивши матеріали цивільної справи, поданої заяви, приходжу до наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, в заяві від 30 квітня 2025 року представник позивача зазначив, що докази на підтвердження розміру понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу будуть подані ним до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом. Рішенням суду від 30 квітня 2025 року позов ОСОБА_1 було задоволено. В даному рішенні суд вирішуючи питання судових витрат вказав, що у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 5597,76 гривень, що складається з судового збору за подання позову та заяви про забезпечення позову. 5 травня 2025 року представник позивача скерував до суду заяву, разом з якою надав докази понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщосудом не вирішено питання про судові витрати.
Так згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 вказаної статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
При цьому згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відповідно до ч. 2 даної статті інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому згідно з частинами 3-4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Окрім того при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
У справі «Бєлоусов проти України» ЄСПЛ сформував правову позицію про те, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями, а тому витрати за цим гонораром є «фактично понесеними». Така ж позиція сформована ЄСПЛ у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану»
У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 9 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду».
Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату. Відповідні висновки щодо того, що фактичними витратами на правову допомогу є, в тому числі, витрати, оплата яких буде здійснена в майбутньому ЄСПЛ виклав, зокрема, у справі «Теб`єті Мюхафізе Кемійветі та Ісрафілов проти Азербайджану».
Як вбачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача ОСОБА_1 у такій здійснював адвокат Семенюк А.В. на підставі ордеру серії ВС №1329915 від 4 грудня 2024 року, виданого на підставі договору про надання правничої допомоги №120 від 28 листопада 2024 року.
При цьому з долученої до заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення копії договору про надання правової допомоги №120 дійсно вбачається, що такий було укладено 28 листопада 2024 року між адвокатом Семенюком А.В. та ОСОБА_1 , та відповідно до п. 1.1. якого адвокат взяв на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.
Відповідно до п. 4.1. договору загальна вартість послуг, їх перелік, об`єм та інші умови, котрі впливають на загальну вартість послуг, відображені в додатках №1 та №2 до даного договору.
Так згідно з п. 2 додатку №1 до вказаного договору вартість послуг адвоката: конфіденційне побачення з клієнтом, ознайомлення з доказами, узгодження правової позиці, надання правового висновку - 3 години - 3000 грн., представництво інтересів клієнта в суді, підготовка та подання до суду заяви про забезпечення позову, скерування ухвали суду про забезпечення позову до примусового виконання, підготовка та подання до суду позовної заяви, підготовка та подання інших процесуальних документів та заява по суті справи - 8 годин - 8009 грн.; участь адвоката у двох судових засіданнях (включно з дорогою 20 суду та очікуванням - 4 години - 4000 грн.
Пунктом 3 визначено, що оплата послуг здійснюється протягом 5 робочих днів ісля прийняття Личаківським районним судом м.Львова рішення у справі щодо стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь клієнта заборгованості за інвестиційним договором №16/09/23 від 16 вересня 2023 року.
Відтак з врахуванням наданих стороною позивача суду документів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, того, що судом задоволено позов, а відтак судові витрати позивача, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу, мають бути покладені на відповідача, суд приходить до переконання, що заява представника позивача підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 13, 33, 133, 137, 141, 247, 264, 265, 270, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -
заяву представника позивача Семенюка Андрія Віталійовича про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 (тринадцять тисяч) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка подається до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя: Стрепко Н.Л