Справа №461/1478/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі :

головуючого - судді Мисько Х.М.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенка В.Ю.

представника відповідача Іваскевич Х.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівської обласної прокуратури, в якому просив стягнути з Львівської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 1 000 000,00 (один мільйон) гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті незаконних дій посадових осіб (службових осіб) Львівської областної прокуратури, шляхом не внесення відповідних відомостей на підставі заяви ОСОБА_1 про вчинене кримінальне правопорушення від 25.10.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, та 29, 00 гривень матеріальної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.10.2022 року на адресу Генерального прокурора ОСОБА_1 скерував заяву про кримінальне правопорушення. 22.11.2022 року з Офісу Генерального прокурора позивач отримав листа за вих. №31/3/1 70394 вих 22 від 01.11.2022 про те, що його заяву надіслано для розгляду прокурору Львівської області. Листом від 26.11.2022 року позивачу повідомлено, що прокуратурою Львівської області розглянуто вказане звернення ОСОБА_1 та скеровано його до Територіального управління Державного бюро розслдіувань, розташованого у місті Львові. Позивач вважає, що відповідачем не виконані вимоги с. 214 КПК України та порушено права позивача, гарантовані ст. 40 Конституції України, в результаті чого йому було спричинено матеріальну шкоду, яка полягала у витраті коштів на направленні поштою скарги на незаконні дії органу державної влади та моральну шкоду, яка полягала у приниженні ділової репутації, честі, гідності та зумовила переживання у зв`язку із порушенням його прав та законних інтересів.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 25.02.2025 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого судового засідання.

26.03.2025 року представником Львівської обласної прокуратури Іваськевич Х. подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовну заяву необгрунтованою та безпідставною.

В обгрунтування відзиву покликається на те, що за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 25.10.2022 року щодо можлививх неправомірних дій судді Червоноградського міського суду Львівської області Рудакова Д.І. надано відповідь, №31/1-1189ВИХ-22 від 04.11.2022 року, відповідно до якої звернення ОСОБА_2 скеровано до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові. Представник відповідача вказує, що позивачем не обгрнутовано та не підтверджено доказами якими незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора заподіяно моральну шкоду позивачу. Просила відмовити у задоволенні позову.

26.03.2025 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що відповідач порушує ст. 1167 ЦК України і зобов`язаний був на підставі ч.1 ст.1167 ЦК України визнати позов, оскільки ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м.Львова від 02.12.2022 року у справі №461/6395/22 встановлено вину та незаконність дій посадових осіб прокуратури Львівської області. Просить позов задовольнити повністю

27.03.2025 року представником відповідача Львівської обалсної прокуратури Іваськевич Х.І. скерувала на адресу суду заперечення на відповіль на відзив, з яких вбачається, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 02.12.2022 року зобов`зяано уповноважену особу Львівської обласної прокуратури розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.10.2022 року, в порядку ст. 214 КПК України та вирішити питання про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. ОСОБА_1 звертався до Офісу генерального прокурора щодо протиправних дій судді Червоноградського міського суду Рудакова Д.І., яка надійшла до Львівської обласної прокуратури з Офісу Генерального прокурора. Згідно листа Офісу Генерального прокурора від 14.06.2021 року заявника повідомлено, що дана заява скерована за територіальною юрисдикцією до Львівської обласної прокуратури. Згідно вказаного листа Офісу Генерального прокукрора Львівській обласній прокуратурі було доручено організувати її розгляд згідно з вимогами кримінальнго процесуального законодавства.Після надходження вказаної заяви до Львівської обласної прокуратури, таку згідно з листом від 04.11.2022 року за №31/1-р-22 (вих. №31/1-1189 виз-22 від 04.11.2022 року скеровано до Територіального управління ДБР, розташованого у м.Львові. ОСОБА_1 22.11.2022 року звернувся зі скаргою до Галицького районного суду м. Львова яку надіслав рекомендованим листом поштою 23.11.2022 року. Представник відповідача вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо заподіяння йому моральної шкоди, зокрема, за результатми розгляду заяви від 25.10.2022 року є необгрунтованими та безпіставними. На думку представника відповідача, позивачем не доведено належними та допустими доказами факту заподіяння йому моральних страждань, причинно наслідково зв`язку між заподіянням йому моральних страждань і оціненою ним шкодою, а відтак просить у позові відмовити повністю.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 09.04.2025 року підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про стягнення відшкодування моральної шкоди закрито та призначено справу до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, скерував на адресу суду заяву про розгляду справи за його відстуності. Позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Надала аналогічні пояснення викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив. Просила відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності позивача, на підставі наявних у справі доказів, які вважає достатніми.

Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд прийшов до такого висновку.

Відповідно до ст.2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи); учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Згідно ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 25.10.2022 ОСОБА_1 звернувся в Офіс Генерального прокурора із зверненням щодо можливого вчинення суддею Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України.

Згідно листа Офісу Генерального прокурора №31/3-70394 ВИХ-22 від 01.11.2022 заявника повідомлено, що заява ОСОБА_1 від 25.10.2022 року щодо можливих неправомірних дій судді Червоноградського міського суду Львівської області Рудакова Д.І., скерована за територіальною юрисдикцією до Львівської обласної прокуратури.

Листом Львівської обласної прокуратури №31/1-1189 ВИХ-22 від 04.11.2022 року звернення ОСОБА_1 щодо протиправних, на його думку, дій Червоноградського міського суду Львівської області ОСОБА_3 скеровано до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, для розгляду в порядку ст. 214 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 02.12.2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Зобов`язано уповноважену особу Львівської обласної прокуратури розглянути по суті заяву ОСОБА_1 від 25.10.2022 року, в порядку ст. 214 КПК України, та із встановленням обставин, що можуть свідчити про вчиинення кримінального проавопорушення, відповідно до заяви ОСОБА_1 від 25.10.2022, - вирішити питання про внесенння відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань т з винесенням відповідного процесуального рішення.

Листом Львівської обласної прокуратури №31/1-1118 вих-21 від 23.09.2021 року повідмолено ОСОБА_1 , що на виконання ухвали слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 01.07.2021 року у справі №461/5405/21 звернення ОСОБА_1 від 03.06.2021 року з приводу можливих протиправних дій суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду та з інших питань 22.06.2021 року скеровано Львівською обласною прокуратурою до ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, для розгляду в порядку ст. 214 КПК України. За результатами розгляду звернення ТУ ДБР, розташованого у місті Львові, заявнику надано вмотивовану відповілдь за вих №Б-4011/12-11/21 від 01.07.2021 року.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно із статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17(провадження №12-199гс18).

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач вказує на завдання йому майнової шкоди, у зв`язку із скеруванням на адресу Галицького районного суду скарги на бездіяльність уповноважених осіб Львівської обласної прокуратури та заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 25.10.2022 року поштового відправлення, ним було сплачено 29,00 грн.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є заподіяна шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між ними.

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до ст. 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги та моральна шкода.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17(провадження №12-199гс18).

У пункті 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року зазначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Водночас, згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Тобто для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 01 грудня 2021 року у справі №638/3758/20.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 (зі змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягають такі обставини: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з перелічених елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У п. 9 вищезазначеної постанови передбачено, що суд визначає розмір моральної шкоди в залежності від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат. Зокрема, враховуються стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відтак, позивач повинен обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну йому моральну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. Також він повинен надати суду обґрунтований та у відповідності до вимог закону розрахунок суми, яку він просить стягнути.

Позивач в позовній заяві вказує, що в результаті незаконних дій посадових (службових осіб) Львівської обласної прокуратури спричинено приниження його честі, гідності, ділової репутації та завдано моральної шкоди у розмірі 1 000 000,00 грн.

У постанові Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі 686/34047/19 зроблено висновок, що для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні ст. ст. 1167, 1174 ЦК України.

При цьому, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження нанесення моральних страждань органами прокуратури, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками, а також не обґрунтовано розмір заявленої моральної шкоди, не зазначено, з чого саме позивач виходив при визначення суми моральної шкоди.

Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш, ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави.

Так, у відповідності до вимог ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий порядок розгляду заяв про злочини і прийняття у них рішення, визначено положеннями ст. 214 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Слід зазначити, що у постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі № 9901/128/21 наголошено, що «звернення громадян повинен розглядати той орган, до компетенції якого належить вирішення порушених у цих зверненнях питань».

Частиною п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України передбачено, що слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, зокрема, щодо суддів.

Враховуючи наведене, Львівською обласною прокуратурою, в межах строку, передбаченого ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», 04.11.2022 за №31/1-1189ВИХ-22 звернення ОСОБА_1 направлено для розгляду за підслідністю у Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Львові та ОСОБА_1 для відома.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відтісніть обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Крім того в даній категорій справ саме на позивача покладено обов`язок щодо доказування факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що внаслідок, на його думку, протиправної бездіяльності уповноважених осіб Львівської обласної прокуратури, йому завдано моральної шкоди, яка полягає у негативних емоціях моральних стражданнях та душевних переживаннях, приниженні честі і гідності, ділової репутації. Крім того, позивач зазначає, що порушено його стосунки з оточуючими людьми, оскільки такі вважають, що він провадить діяльність поза межами закону.

При цьому для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, насамперед спричинення позивачеві моральної шкоди. При цьому слід ураховувати, що причинний зв`язок між шкодою, завданою потерпілому, та протиправним діянням заподіювача шкоди є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Доводи позивача, щодо завдання йому моральної шкоди ґрунтуються на припущеннях, зважаючи на недоведеність у ході розгляду справи складових елементів цивільного правопорушення, що відповідно до статей 12, 80 ЦПК України є процесуальним обов`язком. Позивачем не доведено наявності шкоди, так і причинного зв`язку між ними.

Відтак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов висновку, що позивачем не доведено факту завдання йому шкоди, внаслідок незаконних дій посадовими особами Львівської обласної прокуратури, а тому відсутні підстав для задоволення позовних вимог.

Крім того, в суду відсутні правові підстави для звернення до Конституційного суду України з поданням щодо тлумачення ст.56 Конституції України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 11, 15-16, 202-203, 215, 216, 234, 377, 526, 575, 610-612, 638-640, 717-719 ЦК України, ст.ст.1, 2, 3, 13, 19, 42, 43, 48, 49, 59, 76-81, 82, 89, 95, 141, 209, 210, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати з оплати судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського Апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 06.05.2025 року.

Учасники у справі:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Відповідач: Львівська обласна прокуратура (адреса: 79005, м.Львів, вул.Шевченка,17/19, ).

Суддя Мисько Х.М.