Справа № 368/1050/24
Рішення

Іменем України

"04" квітня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюти Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кагарлику справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про позбавлення права на утримання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що він та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, тобто як чоловік і дружина. Під час спільного проживання як чоловік і дружина у позивача і відповідачки народилася спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У подальшому подружні стосунки позивача і відповідачки припинилися.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 27.03.2023 року №368/130/23 стягнуто з позивача на користь відповідачки як жінки, з якою проживає малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісяця починаючи з дня звернення до суду з позовом 08.02.2023 року і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач і відповідачка перебували у фактичних шлюбних відносинах нетривалий час, всього лише декілька місяців, а тому це є визначеною законом підставою для позбавлення відповідачки права на утримання.

Окрім того, після ухвалення рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 27.03.2023 року №368/130/23, відповідачка уклала шлюб, тобто має нову сім`ю, а отже її матеріальне становище не потребує стягнення аліментів з позивача на її утримання.

А тому просить позбавити ОСОБА_2 права на утримання від ОСОБА_1 , присудженого рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 27.03.2023 року у справі №368/130/23.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позов підтримав.

Відповідачка та її представник ОСОБА_5 проти позову заперечили. Відповідачка пояснила, що дійсно на даний час вона вийшла заміж та має другу сім`ю, однак вона виховує сина, батьком якого є позивач,. З вересня місяця 2021 року по січень 2023 року вона періодично проживала з позивачем. Так як вона працювала в м.Обухові, то коли позивач не міг ввечері забрати її з м.Кагарлика, то вона їхала до своєї матері. Влітку 2022 року проживала у своєї матері. НА даний час має другу сім`ю і проживає на Закарапатті, а тому просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідачки та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов слід задоволити з слідуючих підстав.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що сторони мають дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У подальшому стосунки позивача і відповідачки припинилися. Відповідачка на даний час проживає в Закарпатській області, так як 15.06.2024 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 , тобто має нову сім`ю.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 27.03.2023 року №368/130/23 стягнуто з позивача на користь відповідачки як жінки, з якою проживає малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісяця починаючи з дня звернення до суду з позовом 08.02.2023 року і до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що вона проживає по сусідськи поруч з ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 . Між ними паркан із металевої сітки рабиці, а тому їй видно все, що робиться в подвір`ї ОСОБА_8 . Влітку 2022 року ОСОБА_9 приїздила в село Стави як у гості на декілька днів. Потім перед полагами приїхала і проживала до початку січня 2023 року. Вона, сідок, вважає, що відносини між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не носили сімейних, так як ОСОБА_10 не працювала на огороді, не допомогала по господарству, не було побуту, а тому вважає що їх відносини не були сімейними.

Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що вона проживає в АДРЕСА_3 , тобто навпроти будинку ОСОБА_8 , а тому часто до них заходить. В судовому засіданні вперше побачила ОСОБА_10 . В 2021-2022 роках ОСОБА_9 в господарстві ОСОБА_8 не бачила. Зі слів ОСОБА_12 матері ОСОБА_1 , в листопаді 2022 року останній привіз невістку, а через деякий час повідомила, що народилась дитина. В січні 2023 року бачила, як вантажили речі та коляску в автомобіль. Після чого ОСОБА_12 повідомила, що ОСОБА_10 виїхала. В подвір`ї ОСОБА_2 ніколи не бачила.

Так як ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах нетривалий час, всього лише декілька місяців з листопада 2022 року по січень 2023 року, тому це є визначеною законом підставою для позбавлення відповідачки права на утримання.

ОСОБА_1 зазначає про своє скрутне матеріальне становище: відсутність доходу, а також власного чи орендованого життя. Тобто його матеріальний стан не дає йому можливості сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_2 , надавати матеріальну допомогу спільному з відповідачкою сину - ОСОБА_13 та водночас забезпечувати собі нормальне прожиття.

Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно із статті 84 СК України право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, мас право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

В Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

Отже, чинним Сімейним кодексом визначено право жінки-матері на утримання від чоловіка-батька аліментів на її утримання до досягнення дитиною 3-річного віку за умови, що чоловік має матеріальну можливість його надавати.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 СК України, рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо:

1) подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час.

Отже, п. 1 ч. 1 ст. ст. 83 СК України визначено, що одного з подружжя може бути позбавлено права на утримання якщо подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час.

Так як ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах нетривалий час, всього лише декілька місяців, тому це є визначеною законом підставою для позбавлення відповідачки права на утримання.

Крім того, ОСОБА_2 15.06.2024 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 , тобто має нову сім`ю, а отже її матеріальне становище не потребує стягнення аліментів з позивача на її утримання.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не перебували у зареєстрованому шлюбі та перебували у нетривалих шлюбних відносинах як чоловік і дружина, а також беручи до уваги той факт, що ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком, то наявні усі підстави для ухвалення судом рішення про позбавлення ОСОБА_2 права на утримання за цим позовом.

Керуючись ст. 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.84,91 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити .

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 права на утримання від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , присудженого рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 27.03.2023 року у справі №368/130/23.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.273 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів. Повний текст виготовлено 16.04.2025 року.

Суддя: Т.Є. Іванюта.