У Х В А Л А

Іменем України

про зупинення провадження у справі

01 травня 2025 рокум. Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючої судді Пилипюк Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Клименко Е. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини з матір`ю,

у с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до відповідача ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини.

Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 20 лютого 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

28 квітня 2025 року в ході судового засідання представник відповідача ОСОБА_3 заявив клопотання про зупинення провадження у цій справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України. В обґрунтування клопотання представник відповідача зазначає, що ОСОБА_4 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 31 травня 2019 року по теперішній час, а тому суд зобов`язаний зупинити провадження до звільнення відповідача з лав Збройних Сил України.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги клопотання підтримав та просив клопотання задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні щодо задоволення клопотання про зупинення провадження у справі заперечували, адже відповідач може реалізувати свої процесуальні права через представника.

Представник третьої особи Баб`як М. М. у судове засідання не з`явився, попередньо заявив про розгляд справи без його участі.

Вирішуючи клопотання про зупинення провадження у справі, суд ураховує таке.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписи цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією України та законами України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб.

Згідно з пунктом другим цього Указу військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування наказано запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Надалі строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався, зокрема, Законом України № 4220 від 15 січня 2025 року «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 січня 2025 року № 26/2025, за яким воєнний стан в Україні продовжують з 05:30 8 лютого 2025 року строком на 90 діб до 9 травня 2025 року.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб, визначені нормами Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку Указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Структура Збройних Сил України визначена статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України», відповідно до частини третьої якої Збройні Сили України організаційно складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Воєнні дії - це організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України. Бойові дії - форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння) (стаття 1 Закону України «Про оборону України»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України мають своєю метою захист процесуальних прав учасника цивільного процесу, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції. Вони покликані забезпечити об`єктивний розгляд справи.

Суд установив, що відповідач ОСОБА_4 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 31 травня 2019 року, що підтверджено копією довідки (форма 5) командира військової частини НОМЕР_1 від 20 квітня 2025 року.

З довідки № 5691 від 22 квітня 2025 року (Додаток 6) за підписом командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_5 вбачається, що старший солдат ОСОБА_4 перебуває на посаді старшого техніка роти технічних засобів розвідки та дійсно в періоди з 24.04.2022 по 10.07.2022, з 29.07.2022 по 05.08.2022, з 07.08.2022 по 20.08.2022, 3 12.06.2023 по 04.07.2023, з 22.09.2023 по 22.09.2023, з 29.10.2023 по 30.10.2023, з 03.11.2023 по 08.01.2024, з 20.01.2024 по 31.01.2024; з 27.11.2024 по 19.12.2024; з 17.01.2025 по 19.04.2025 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Харківській, Запорізькій, Сумській областях на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині), перелік яких вказаний у цій довідці.

Досліджені судом докази підтверджують, що відповідач ОСОБА_4 є військовослужбовцем та безпосередньо виконує бойові завдання у зоні бойових дій.

Суд звертає увагу на те, що конструкція норми пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України має імперативний характер та покладає на суд саме обов`язок зупинити провадження у справі за цією підставою, при цьому, незалежно від наявності у сторони представника, стадії процесу (підготовче провадження, розгляд справи по суті, апеляційне, касаційне оскарження), ціни позову, виду вимог, що розглядаються у провадженні, чи будь-яких інших чинників.

Закон зазначає, що не допускається зупинення провадження у певних категоріях справ, що стосуються інтересів дитини, або якщо відсутня сторона веде справу через представника (частини друга, третя статті 252 ЦПК України), однак ці положення не стосуються тих випадків, коли суд зобов`язаний зупинити провадження згідно з вимогами статті 251 ЦПК України.

Такі висновки суду повністю узгоджуються зі сталою практикою застосування п.2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України Верховним Судом, зокрема такі висновки наведені у постанові Верховного суду від 19 грудня 2024 року (справа № 484/40/21).

Також суд ураховує, що зупинення провадження у цій справі не призведе до будь-яких негативних наслідків для дитини, яка наразі і так проживає з позивачем. Відповідач навіть потенційно не може претендувати на визначення місця проживання з ним, адже внаслідок виконання свого військового обов`язку по захисту Батьківщини не проживає вдома. Крім того, відповідач не може особисто брати участь у судових засідання, не може особисто висловити свою позицію, доводи та міркування на спростування позиції сторони позивача, не може ознайомитись з матеріалами справи, таким чином фактично позбавляється права на справедливий суд.

З наведених мотивів суд дійшов висновку про наявність підстав для зупинення провадження у цій справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Керуючись ст. 251, 253 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання представника відповідача адвоката Крижанівського Володимира Петровича про зупинення провадження задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини з матір`ю зупинити до припинення перебування ОСОБА_4 на військовій службі у складі Збройних Сил України у період воєнного стану.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Корольовського районного суду

міста Житомира Лілія ПИЛИПЮК