ПОСТАНОВА

Іменем України

06 травня 2025 року м. Кропивницький

справа № 396/1788/24

провадження № 22-ц/4809/214/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Управління комунальної власності Кропивницької міської ради,

розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє представник адвокат Болотських Альбіна Юріївна, на ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області (суддя Назаренко К. П.) від 28.10.2024,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий опис обставин справи

30.09.2024 ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Болотських Альбіна Юріївна, звернулася до Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області із заявою, в якій просила встановити факти, що мають юридичне значення, а саме:

- спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 з 2019 року по день смерті ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- постійного проживання спадкоємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , разом із спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент відкриття спадщини, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- місцем відкриття спадщини є останнє постійне фактичне місце проживання спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: АДРЕСА_1 .

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 02.10.2024 цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , від імені якої діє представник адвокат Болотських Альбіна Юріївна, заінтересована особа: Управління Комунальної власності Кропивницької міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення передно за підсудністю до Маловисківського районного суду Кіровоградської області.

Судове рішення мотивоване тим, що згідно зі ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Оскільки згідно з витягом з реєстру Смолінської територіальної громади місце проживання заявниці ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , то справа підсудна Маловисківському районному суду Кіровоградської області.

2.2. Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 28.10.2024 матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Управління комунальної власності Кропивницької міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення передано на розгляд за підсудністю до Кіровського районного суду м. Кіровограда.

Ухвала суду мотивована тим, що завник звернувся до суду із заявою про встановлення місце відкриття спадщини за останнім місцем проживання спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . В матеріалах справи є докази того, що ОСОБА_3 був власником квартири за адресою: АДРЕСА_3 , яка, як вважав суд, очевидно входить до складу спадкового майна й знаходиться у межах тенриторіальної юрисдикції Кіровського районного суду м. Кіровограда. З огляду на це, суд дійшов висновку, що справа пов`язана з нерухомістю, а тому за правилами виключної підсудності, визначеними в ч. 1 ст. 30 ЦПК України, вона підсудна Кіровському районному суду м. Кіровограда.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого суду, ОСОБА_1 , від імені яґкої діє представник адвокат Болотських Альбіна Юріївна, шляхом формування апеляційної скарги в системі «Електронний суд», звернулась до Кропивницкого апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 28.10.2024.

В апеляційній скарзі, заявниця просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 28.10.2024, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Мотиви поданої апеляційної скарги полягають у тому, що положення ч. 1 ст. 316 ЦПК України встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місяця проживання заявника. Зареєстрованим місцем проживання заявниці ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 , а тому вказана справа підсудна Маловисківському районному суду Кіровоградської області. Місцевий суд помилково застосував ч. 1 ст. 30 ЦПК України, яка застосовується до позовного провадження, а не окремого, за правилами якого розглядається подана завницею заява про встановлення юридичних фактів.

4. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

5. Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в п. 9 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу (передача справи на розгляд іншого суду), розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08.12.1983 у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25.04.2002 «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку Європейського суду з прав людини, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

6. Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч.ч. 1, 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції зазначеним нормам закону не відповідає, а тому вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.

7. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Передаючи матеріали справи за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Управління комунальної власності Кропивницької міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення до Кіровського районного суду м. Кіровограда, суд вважав, що дане провадження пов`язане з нерухомим майном, а тому має вирішуватись судом за місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна за правилами виключної підсудності, визначеними ч. 1 ст. 30 ЦПК України, а саме Кіровським районним судом м. Кіровограда

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України).

Основними засадами судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 2) забезпечення доведеності вини; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 4) підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; 5) забезпечення обвинуваченому права на захист; 6) гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 7) розумні строки розгляду справи судом; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; 9) обов`язковість судового рішення (ст. 129 Конституції України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин 1 - 3 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку:

1) наказного провадження;

2) позовного провадження (загального або спрощеного);

3) окремого провадження.

Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення регулюється Главою 6 Розділу IV ЦПК України.

Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, у тому числі, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встновлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності те меж судового розгляд (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, тому суд, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 752/20365/16-ц, від 05.12.2019 у справі № 750/9847/18, від 03.02.2021 у справі № 644/9753/19, від 16.06.2021 у справі № 643/6447/19/19, від 08.09.2021 у справі № 641/5187/20.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Згідно зі ст. 125 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій в Україні будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України. Він реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ. Правила територіальної підсудності визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Крім того, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції.

Порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (ст. 378, п. 6 ч. 1 ст. 411 ЦПК України).

В ухвалі, яка переглядається в апеляційному порядку, суд першої інстанції звернув увагу на важливість правильного визначення підсудності цивільних справи та можливі наслідки її порушення.

Як вже було зазначено, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України, підсудність справ окремого провадження про встановлення фактів, що має юридичне значення, визначається за місцем проживання фізичної особи - заявника.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Аналіз змісту п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України дає підстави для висновку, що для передачі справи за територіальною юрисдикцією суд повинен встановити обставини, які вказують на відсутність у суду, до якого звернувся заявник, компетенції на розгляд заяви, а також наявність такої компетенції у іншого суду, до якого така заява передається судом.

Згідно з копією витягу з реєстру територіальної громади № 2023/004052091 від 29.05.2023, заявница ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 з 10.06.2000 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 5).

При цьому, даних про те, що місце проживання заявниці було зареєстроване за будь-якою іншою адресою у встановленому законом порядку, матеріали справи не містять.

Апеляційний суд вважає помилковим застосування до даних правовідносин правила виключної підсудності, а саме вимоги ч. 1 ст. 30 ЦПК України, згідно якої, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходження майна, оскільки в даному випадку ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту в рамках окремого провадження, а не із позовом, в порядку позовного провадження, предметом якого є певне нерухоме майно.

Зміст ст. 30 ЦПК України вказує на те, що правила виключної підсудності стосуються позовного провадження, тобто спорів про право цивільне.

Оскільки, ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення юридичного факту в рамках окремого (непозовного) провадження, а питання про наявність спору про право суд не вирішував, тому правильним є застосування правил щодо визначення підсудності, передбачених вимогами ст. 316 ЦПК України.

Колегія суддів наголошує на тому, що подана до суду в порядку окремого провадження заява про встановлення факту, що має юридичне значення, не є позовом у розумінні ст. 30 ЦПК України, а тому встановлені нею імперативні норми про виключну підсудність не застосовуються до справ окремого провадження.

Місцевий суд не звернув уваги на те, що висновки Верховного Суду, на які він послався в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, стосувалися виключно позовного провадження, а не заяв про встановлення юридичного факту у порядку окремого провадження (ст. 315 ЦПК України).

Крім того, суд не врахував висновки Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області, викладені в ухвалі від 02.10.2024 про передачу цієї справи за підсудністю до Маловисківського районного суду Кіровоградської області, а також норму ст. 32 ЦПК України про недопустимість між судами спорів про підсудність та обов*язок суду, якому справа була передана з іншого суду в порядку ст. 31 ЦПК України, прийняти її до провадження.

За таких обставин, заява ОСОБА_1 підсудна Маловисківському районному суду Кіровоградської області згідно з ч. 1 ст. 316 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, помилково передав справи до іншого суду.

Оскільки суд першої інстанції постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відповідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382 - 384 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якої діє представник адвокат Болотських Альбіна Юріївна, задовольнити.

Ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 20.10.2024 скасувати, а справу направити для продовження розгляду суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник