Справа № 127/9095/25
Провадження № 2/127/1663/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2025 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі судді Антонюка В. В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрально - Західного Міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Центрально - Західного Міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 , згідно з вироком Піщанського районного суду Вінницької області від 21.12.2011року, засуджений до довічного позбавлення волі та з 02.06.2010 року відбуває покарання в Державній установі «Вінницька установа виконання покарань (№1).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.04.2024 року у справі № 120/18883/24 визнано протиправними дії Центрально Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України стосовно належного розгляду питання щодо проведення повної перевірки порушення прав ОСОБА_1 , на прання, заміну постільної та натільної білизни під час відвідування ним лазні 24.03.2021 року, про що просив позивач у своєму зверненні від 13.06.2023 року.

Внаслідок протиправної бездіяльності Центрально Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, ОСОБА_1 , заподіяна моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, розмір якої ОСОБА_1 , оцінює в сумі 1 000 гривень, що й стало підставою для звернення позивачем до суду із даним позовом.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25.03.2025 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

07.04.2025 року відповідачем Центрально - Західного Міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України подано відзив на позовну заяву.

10.04.2025 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Івашківською А. О. , подано відповідь на відзив.

Заперечення відповідачем Центрально -З ахідного Міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України не подавалося.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду).

Судом установлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)".

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 22.04.2024 року у справі № 120/18883/24, визнано протиправними дії Центрально Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України стосовно належного розгляду питання щодо проведення повної перевірки порушення прав ОСОБА_1 на прання, заміну постільної та натільної білизни під час відвідування ним лазні 24.03.2021 року, про що просив позивач у своєму зверненні від 13.06.2023 року.

Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Як вбачається з правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі». При цьому обов`язковою умовою для можливості відшкодування моральної шкоди судом має бути доведення у належний процесуальний спосіб фактів настання такої шкоди, протиправності дій, що призвели до неї, а також наявності між цими фактами причинно-наслідкового зв`язку.

Такі ж правові висновки зазначені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 червня 2021 року у справі № 201/3997/18; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2019 року у справі № 686/20079/18 (провадження № 61-5360св19); постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення, або які мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення (п. 26).

Отже, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння щодо її заподіяння, наявність причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням та вини в її заподіянні.

Зокрема, суди повинні з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння особі моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі особа оцінює заподіяну їй шкоду, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.( Постанова Верховного Суду від 03.10.2018 по справі №818/1391/17.)

В позовній заяві позивач зазаначає, що йому заподіяна моральна шкода, однак при цьому не наводить жодних медичних висновків, психологічних експертиз, будь-яких переконливих доказів, які б вказували на те, що в зв`язку з належним розглядом питання щодо прання, заміни постільної та натільної білизни під час відвідування ним лазні 24.03.2021 року, мало негативний вплив на позивача і яким чином це спричинило негативні емоції до рівня страждання або приниження. Загальні твердження про «душевні страждання», не можуть слугувати достатньою підставою для задоволення позову.

У справі «Кудла проти Польщі» №30210/96 ЄСПЛ наголосив, що: погані умови утримання можуть порушувати ст. 3 Конвенції лише тоді, коли створюються реальні загрози для фізичного або психічного стану ув`язненого. Тривалість та інтенсивність впливу цих умов повинні бути значними.

У Постанові ОП КЦС ВС від 05.12.2022 в справі № 214/7462/20 зазначається, що позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок.

У справі «Пелевін проти України» №24402/02 зазначає, що моральна шкода повинна бути істотною та мати значний вплив на стан особи.

В позовній заяві позивач не довів, що ситуація із санітарно-гігієнічними умовами завдала йому таких страждань, які можна було б кваліфікувати як підставу для компенсації.

Таким чином, його твердження не відповідають стандартам ЄСПЛ щодо порушення ст. 3 Конвенції.

Відповідно до ч. 2. ст 115 КВК України, Наказу Мінюсту №1801/5 від 14.06.2018 «Про затвердження Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань» засудженим дозволяється за власні кошти та за кошти близьких та родичів проводити ремонт в своїх камерних приміщеннях, купувати предмети першої необхідності, меблі та інші дозволені речі.

Якщо позивач мав незадоволення умовами тримання чи забезпечення комунально побутовими предметами, він мав можливість самостійно покращити ці умови за власні кошти або родинні кошти.

Окрім того, суд не вбачає причинно-наслідкового зв`язку між недоліками умов тримання та приниженням честі, гідності що завдали психологічних та моральних страждань і порушили конституційні права позивача, оскільки у справі №120/1883/24 не встановлено, що внаслідок винних протиправних дій Центрально - Західного Міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України було порушено права позивача, чим останньому завдано психологічну та моральну шкоду. А лише встановлено повторно розглянути звернення від 13.06.2023 та надати відповідь по суті питання.

Виходячи з вище викладеного, позивачем не обґрунтовано, у чому саме полягає заподіяна йому моральна шкода; не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв`язку з бездіяльністю відповідача, як суб`єкта владних повноважень; не надано доказів того, щодо наявності причинного зв`язку між завданою йому моральною шкодою і діями відповідача в її заподіянні.

Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Центрально - Західного Міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди слід відмовити у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 13, 76 - 81, 95, 141, 263-265 ЦПК України, на підставі ст. 56 Конституції України, ст. 1173 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Центрально - Західного Міжрегіонального Управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05.05.2025 року.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Центрально - Західне Міжрегіональне Управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції України, , місцезнаходження: вул. Брацлавська, 2А, м. Вінниця.

Суддя: