ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 750/5674/24

провадження № 61-2253св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Управління (служба) у справах дітей Чернігівської міської ради,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Шаповалов Максим Сергійович, на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 листопада 2024 року у складі судді Маринченко О. А. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 31 січня 2025 року у складі колегії суддів: Онищенко О. І., Висоцької Н. В., Мамонової О. Є., і ухвалив таку постанову.

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

1. У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, встановлення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що він з ОСОБА_2 з 16 листопада 2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Деснянського районного суду

м. Чернігова від 31 липня 2023 року. У шлюбі у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

3. Посилався на те, що за згодою сторін місце проживання дитини після розірвання шлюбу було визначено з матір`ю. Перед розірванням шлюбу вони з відповідачкою певний час проживали окремо.

4. Зауважував, що як до, так і після розірвання шлюбу він постійно спілкувався з сином та забирав його до себе на ночівлю. Відповідачка ніяких претензій з приводу способів виховання дитини не висувала. Між ним та сином склалися довірливі стосунки, які засновані на любові та взаємоповазі.

5. Однак після укладення відповідачкою другого шлюбу вона стала чинити йому перешкоди в спілкуванні з дитиною. Зокрема, в обумовлений день зустрічі не відповідала на телефонні дзвінки та не відчиняла йому двері квартири, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості зустрічатися з сином.

6. Акцентував увагу на тому, що він проходить службу у прикордонному загоні і кожного разу, коли має вихідний день, намагається домовитися з відповідачкою про зустріч із сином, однак вона відмовляє йому.

7. Зазначав, що він звернувся до Управління (служби) у справах дітей Чернігівської міської ради для визначення способу його участі у вихованні дитини. Рішенням № 107 від 28 лютого 2024 року було визначено порядок спілкування батька з сином, однак жодного разу він не зміг зустрітися з дитиною у визначені для дні. Крім того, відповідачка заблокувала всі номери телефонів, за допомогою яких він міг з нею зв`язатися. Коли син захворів і йому вдалося поговорити з ним по телефону, дитина повідомила, що мати заборонила повідомляти батьку його місцезнаходження. Також йому декілька разів вдалося поспілкуватися з сином у школі, але він був дуже наляканий та хвилювався, щоб мати не побачила, що він спілкується з батьком. Вирішити спір щодо його участі у вихованні дитини у позасудовому порядку відповідачка не бажає.

8. Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд: зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити такі способи його участі у спілкуванні та вихованні дитини: безперешкодне спілкування у телефонному режимі, а також за допомогою відеозв`язку з використанням будь-якого зручного месенджера у будь-який зручний для нього та дитини час з врахуванням режиму навчання та відпочинку дитини; особисті побачення та спілкування без присутності матері кожної суботи або неділі з 10:00 год. до 17:00 год. з врахуванням графіку його служби, а також можливість зустрічі у п`ятницю після закінчення шкільного процесу та відвідування гуртків і можливість залишення ОСОБА_4 за місцем проживання батька на ночівлю (за бажанням дитини) у випадку, коли вихідні відповідачки приходяться з п`ятниці на суботу або з суботи на неділю до 11:00 год. наступного дня відповідно; у період шкільних канікул дитина 3 дні (2 ночі) перебуває та проживає разом з батьком за місцем його проживання, ночівля за згодою дитини; в період шкільних канікул надання йому можливості за умови перебування його у відпустці, забирати дитину на період до 7 календарних днів до свого місця проживання без присутності матері з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів, а також виїзду за межі Чернігівської області на відпочинок та оздоровлення; у разі хвороби дитини (підтвердженої згідно з записом педіатра), якщо це припадає на день зустрічі, зустріч підлягає перенесенню на іншу, погоджену між батьками, дату, враховуючи інтереси дитини, стан її здоров`я та потреби у повноцінному розвитку відповідно до віку дитини.

Стислий виклад позиції відповідачки

9. ОСОБА_2 просила суд частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 . Зазначала, що до вересня 2022 року вона із сином знаходилася у Великій Британії, а після повернення до України проживала у квартирі АДРЕСА_1 . На початку березня 2023 року за вимогою позивача вона була вимушена покинути місце свого проживання та переїхати до м. Чернігів, де проживає разом із сином і до цього часу. Зауважувала, що позивач з ними проживати відмовився, однак періодично телефонував сину та декілька разів зустрічався з ним. 18 квітня

2023 року позивач приїхав до її місяця проживання та почав вимагати побачення з сином, однак дитина від зустрічі з ним відмовилася. У зв`язку з тим, що позивач бив ногами по дверях квартири, вона викликала поліцію, після чого син почав боятися батька.

10. Посилалася на те, що після розірвання шлюбу позивач неодноразово телефонував їй та погрожував застосуванням фізичного насильства, чинив психологічне насильство, у зв`язку з чим вона звернулася до правоохоронних органів із заявою про залякування та погрози застосування фізичного насильства з боку позивача. Зазначала, що вона не чинить перешкод позивачу в побаченнях з дитиною, позивач неодноразово телефонував сину та зустрічався з ним. В основному такі зустрічі відбувалися у школі під час навчального процесу, що відволікало дитину від навчання. У свою чергу, під час літніх канікул у 2023 році позивач жодного разу не виявив бажання провести час із сином. Син має два мобільних телефони з відповідним програмним забезпеченням і самостійно визначає з ким і коли він буде спілкуватися. Дитина сама не бажає спілкуватися з батьком.

11. Щодо запропонованого позивачем графіку побачень з дитиною, зауважувала, що їх спільний син кожний робочий день навчається у школі, відвідує гуртки (в тому числі у суботу), у зв`язку з чим вона проводить з ним незначний час, а задоволення вимог позивача стосовно його спілкування з дитиною без присутності матері кожної суботи або неділі з

10:00 год. до 17:00 год. з можливістю залишення його на ночівлю за місцем проживання батька, а також у період шкільних канікул - до семи календарних днів, призведе до нерівних умов, оскільки фактично мати буде позбавлена можливості спілкуватися з дитиною та виховувати її у вихідні дні. Крім того, оскільки позивач є військовослужбовцем, у будь-який час, у тому числі і в нічний, він може бути залучений до виконання обов`язків військової служби. Зауважувала, що позивач ігнорує наявність/відсутність бажання дитини спілкуватися з ним, його фізичний та психологічний стан.

12. Водночас посилалася на те, що вона погоджується з необхідністю встановлення особистих побачень та спілкування позивача з сином без присутності матері в одну суботу або неділю з 12:00 год. до 17:00 год. щомісяця. У судовому засіданні суду першої інстанції не заперечувала щодо визначення способу участі позивача в спілкуванні з дитиною та її вихованні, який зазначений у висновку виконавчого комітету Чернігівської міської ради.

Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції

13. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 листопада 2024 року позов задоволено частково.

14. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з сином - ОСОБА_3 та його вихованні.

15. Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні з сином

ОСОБА_3 та його вихованні, а саме: кожної суботи або неділі з 12:00 год. до 17:00 год. відповідно до графіку роботи ОСОБА_1 за умови: задовільного стану здоров`я дитини; попередження матері за добу про можливість спілкування з дитиною шляхом направлення їй смс-повідомлення; повідомлення матері про місце перебування дитини; відвідування позашкільних навчальних закладів; обов`язкового повернення дитини матері в обумовлений час; дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей цього віку; у період шкільних канікул та відпустки батька спілкування батька з дитиною має відбуватись за домовленістю з матір`ю дитини.

16. У задоволенні решти вимог відмовлено.

17. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

18. Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у позивача наявні перешкоди у спілкуванні із сином, відповідачка рішення органу опіки та піклування, яким було визначено способи участі батька в спілкуванні з дитиною, не виконує, самостійно дійти згоди про порядок участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею сторони не можуть, що є підставою для зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином та його вихованні. При вирішенні питання про спосіб участі батька у вихованні сина суд взяв до уваги висновок виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 27 червня 2024 року № 405, зазначивши, що саме такий порядок та час спілкування сина з батьком відповідатиме інтересам дитини, забезпечить справедливу рівновагу між правами та інтересами сторін і дитини, сприятиме підтриманню зв`язку дитини з батьком та забезпеченню прав дитини на виховання обома батьками.

Основний зміст та мотиви судового рішення апеляційного суду

19. Постановою Чернігівського апеляційного суду від 31 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 листопада 2024 року залишено без змін.

20. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстави для часткового задоволення позову, врахував активне, стабільне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, відсутність обставин, які б могли бути підставою для обмеження цього права, невиконання відповідачкою рішення органу опіки та піклування, яким було визначено способи участі батька в спілкуванні з дитиною, наявність перешкод позивачу зі сторони відповідачки в реалізації його прав, неможливість батьків самостійно дійти згоди про порядок участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Доводи апеляційної скарги про невідповідність визначеного судом першої інстанції графіку побачень позивача з сином інтересам дитини апеляційний суд вважав необґрунтованими.

Узагальнені доводи касаційної скарги

21. 21 лютого 2025 року ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат

Шаповалов М. С., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить змінити рішення Деснянського районного суду м. Чернігова

від 20 листопада 2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду

від 31 січня 2025 року, виклавши абзац 3 резолютивної частини рішення в наступній редакції: визначити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 та його вихованні, а саме: кожної суботи або неділі з 12:00 год. до 17:00 год. відповідно до графіку роботи ОСОБА_1 за умови: задовільного стану здоров`я дитини; бажання дитини, погодних умов, а також з урахуванням повітряних тривог у регіоні; попередження матері за добу про можливість спілкування з дитиною шляхом направлення їй смс-повідомлення; повідомлення матері про місце перебування дитини; відвідування позашкільних навчальних закладів; обов`язкового повернення дитини матері в обумовлений час; дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей даного віку. У період шкільних канікул та відпустки батька спілкування батька з дитиною має відбуватись за домовленістю з матір`ю дитини за умови: задовільного стану здоров`я дитини; бажання дитини, погодних умов, а також ситуації з повітряними тривогами; попередження матері за добу про можливість спілкування з дитиною шляхом направлення їй смс-повідомлення; повідомлення матері про місце перебування дитини; відвідування позашкільних навчальних закладів; обов`язкового повернення дитини матері в обумовлений час; дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей даного віку.

22. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, у постановах Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17, від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17, від 09 червня 2022 року у справі

№ 569/18837/19, від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, від 24 травня 2023 року у справі № 127/9377/21, від 14 червня 2023 року у справі № 760/31518/21, від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19, від 13 червня 2024 року у справі № 675/1124/22 (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того указує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), а також, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

23. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що визначений судами попередніх інстанцій спосіб участі батька у вихованні їх спільного сина не враховує думки та бажання дитини, а також забезпечення її якнайкращих інтересів. Заявниця зауважує, що вона не чинить перешкод позивачу у побаченнях з дитиною, син сам не бажає спілкуватися з батьком. Більш того, з огляду на обставини, пов`язані з введенням в Україні воєнного стану, способи участі позивача у вихованні їх спільного сина повинні бути спрямовані на забезпечення його безпеки та права на життя. Вважає, що встановлений судом першої інстанції графік побачень не відображає справедливого балансу між інтересами сторін і дитини, не враховує її бажань та реалій, які склалися в Україні, в тому числі постійних щоденних повітряних тривог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

24. Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2025 року касаційну скаргу залишено без руху для усунення недоліків.

25. Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 750/5674/24, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції. Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Шаповалов М. С., про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень відмовити. Запропоновано Управлінню (службі) у справах дітей Чернігівської міської ради у відзиві на касаційну скаргу відобразити відомості про реальну сімейну ситуацію, пропозиції щодо способу участі біологічного батька у вихованні дитини.

26. 07 квітня 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи № 750/5674/24.

27. Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу

28. 11 квітня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат

Карпенко Ю. О., через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.

29. Відзив на касаційну скаргу обґрунтований посиланням на те, що судами першої та апеляційної інстанцій у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи та правильно встановлено, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином та його вихованні. Визначений судами графік його побачень із сином в повній мірі відповідає принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини, у тому числі правил безпеки, враховує інтереси обох батьків. Більш того, відповідачка під час розгляду справи у суді першої інстанції погоджувалася у повному обсязі звисновком виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 27 червня 2024 року № 405, яким визначено графік його побачень із сином, що і був врахований судами попередніх інстанцій.

30. Зауважує, що відповідачка, починаючи з весни 2024 року, через конфлікт з ним та створення нової сім`ї, умисно впливає на сина ОСОБА_5 , зокрема шляхом формування негативної думки про нього, як батька, розповідаючи йому неправдиві історії про нього, залякуючи та забороняючи зустрічі, розриваючи їх психоемоційний зв`язок як батька та сина, що підтверджується поясненнями сина під час заслуховування його думки у суді першої інстанції. А тому визначений судами графік їхнього спілкування буде сприяти налагодженню їх психоемоційного контакту.

31. Додатково просить суд стягнути на його користь судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді касаційної інстанції, у розмірі 5 000,00 грн.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

32. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 16 листопада 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 липня 2023 року у справі № 743/584/23.

33. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

34. ОСОБА_3 проживає разом з позивачем за адресою: кв. АДРЕСА_2 .

35. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24 серпня

2023 року у справі № 750/10295/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 липня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

36. Відповідно до листа Чернігівського відділу державної виконавчої служби у Чернігівському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 20 березня 2024 року № 29890 станом на момент надання відповіді заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № НОМЕР_3 з виконання виконавчого листа

№ 2/750/1457/23 від 24 серпня 2023 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів на сина ОСОБА_4 відсутня.

37. Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 28 лютого 2024 року № 107 «Про особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей» визначено ОСОБА_1 способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено наступний порядок спілкування: кожної суботи або неділі з 12:00 год. до 17:00 год., відповідно до графіку роботи батька, за умови: задовільного стану здоров`я дитини; попередження матері за добу про можливість спілкування з дитиною шляхом направлення їй смс-повідомлення; повідомлення матері про місце перебування дитини; відвідування позашкільних навчальних закладів; обов`язкового повернення дитини матері в обумовлений час; дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей цього віку.

38. Згідно з копією довідки від 14 листопада 2023 року № 246, виданої відповідачці Чернігівською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 29 Чернігівської міської ради Чернігівської області, батько ОСОБА_3 , учня 3-Г класу, ОСОБА_1 з 01 вересня 2023 року по теперішній час не брав участі у вихованні, не цікавився шкільним життям дитини, за час навчання сина на батьківських зборах не з`являвся, з класними керівниками не спілкувався.

39. У психолого-педагогічній характеристиці ОСОБА_3 , учня 3-Г класу, від 22 квітня 2024 року, наданій Чернігівською ЗОШ І-ІІІ ступенів № 29 Чернігівської міської ради Чернігівської області, зазначено, що коли дитина навчалася в першому класі (2021-2022 навчальні роки), то батько ОСОБА_1 регулярно приводив і забирав сина зі школи, спілкувався з класним керівником, брав активну участь у вихованні дитини. У другому класі (2022-2023 навчальні роки) навчання відбувалося за дистанційною формою, дитина вчасно виходила на навчання онлайн та виконувала всі роботи. У третьому класі (2023-2024 навчальні роки) батько ОСОБА_1 постійно приходить до школи з метою побачити сина, поспілкуватися з ним. У грудні 2023 року та у січні 2024 року батько ОСОБА_1 зустрічався з сином на території школи в присутності соціального педагога школи та заступника директора. Ці зустрічі були теплими, дитина охоче спілкувалася, було видно, що він сумує за батьком. Коли батько прийшов до школи у березні, щоб побачити сина, то він відмовився від зустрічі, відмову не пояснював. У зв?язку з викладеним вище, ОСОБА_1 приймає активну участь у навчанні та вихованні свого сина. Крім того, зазначено, що ОСОБА_1 звернувся за допомогою до шкільного психолога, яка спостерігала за ОСОБА_5 на уроках, групі подовженого дня, перервах та провела індивідуальну діагностику емоційного стану дитини. Емоційний стан ОСОБА_5 переважно стабільний, поведінка адекватна. Діагностика виявила, що образ батька для дитини є позитивним, проте спостерігаються емоції страху і підвищеної тривоги, що пов?язані з відносинами батька й матері.

40. Відповідно до листа Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 25 квітня 2024 року № 81аз/124/48/11/2024 ОСОБА_1 тричі (09 березня 2024 року,

17 березня 2024 року та 31 березня 2024 року) звертався до органів поліції з повідомленнями щодо невиконання ОСОБА_2 рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради, яким встановлені дні його побачень із сином.

41. На звернення позивача Чернігівським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надано відповіді № 4161/124/48/9/2024 від 23 березня 2024 року, № 4226/124/48/9/2024 від 26 березня 2024 року та № 5904/124/48/9/2024 від 13 квітня 2024 року, згідно з якими в ході проведення перевірки було опитано колишню дружину ОСОБА_2 , яка пояснила, що не перешкоджає та не має заперечень стосовно зустрічі колишнього чоловіка з сином, однак останній самостійно відмовляється від зустрічі з батьком. ОСОБА_1 постійно в телефонних розмовах погрожує, виражається нецензурною лайкою в бік сина та колишньої дружини, приходить за адресою проживання та вибиває двері, про що є відповідні виклики поліції. У зв?язку з викладеним вище дитина боїться свого батька та відмовляється від зустрічей. У зверненні виявлені ознаки цивільно-правових відносин, отже ОСОБА_1 для вирішення питання було рекомендовано звернутись з позовом до суду або органу опіки та піклування.

42. У свою чергу, 04 квітня 2024 року мати також звернулася до начальника Чернігівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області із заявою, в якій просила вжити відповідних заходів, передбачених Порядком взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству і насильству за ознакою статі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 658, щодо припинення насильницьких дій з боку ОСОБА_1 щодо їх спільної малолітньої дитини ОСОБА_3 та надати відповідну відповідь.

43. Листом «Про надання інформації» Чернігівським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на вказану заяву надано відповідь, згідно з якою в ході проведення перевірки було опитано колишнього чоловіка ОСОБА_1 , який повідомив, що жодним чином ніколи не залякував дружину та сина, не принижував та не переслідував. Він приходить за місцем навчання сина, щоб його побачити та поспілкуватися з ним, а колишня дружина не виконує рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 28 лютого 2024 року. Також, ОСОБА_1 надав довідку про відсутність заборгованості за аліментами і психолого-педагогічну характеристику відносин між батьком та сином, в якій зазначено, що вони мають приязні відносини. У цій ситуації виявлено ознаки цивільно-правових відносин, обом сторонам конфлікту було роз?яснено норми чинного законодавства України та рекомендовано звернутись з позовом до суду.

44. Відповідно до копії довідки від 18 травня 2024 року, виданої товариством з обмеженою відповідальністю «Комп`ютерна академія Шаг»,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до умов договору № 151013389 від 01 вересня 2023 року з 09 вересня 2023 року і по теперішній час дійсно навчається за розкладом: субота з 10:30 год. до

12:00 год. у ТОВ «Комп`ютерна академія Шаг». Термін навчання складає два роки. Мати бере активну участь у навчанні дитини в академії, відвідує позакласні збори та цікавиться успіхами дитини.

45. Сторони позитивно характеризуються за місцем служби та роботи відповідно.

46. Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 27 червня 2024 року № 405 затверджено висновок щодо визначення способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У висновку зазначено, що враховуючи бажання батька спілкуватися з сином, пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановлено наступний порядок спілкування: кожної суботи або неділі з

12:00 год. до 17:00 год. відповідно до графіку роботи батька за умови: задовільного стану здоров?я дитини; попередження матері за добу про можливість спілкування з дитиною шляхом направлення їй смс-повідомлення; повідомлення матері про місце перебування дитини; відвідування позашкільних навчальних закладів; обов?язкового повернення дитини матері в обумовлений час; дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей даного віку. У період шкільних канікул та відпустки батька спілкування має відбуватись за домовленістю з матір?ю дитини.

47. Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка є класним керівником сина сторін у школі, в якій він навчається, пояснила суду, що батьки ОСОБА_5 не можуть знайти спільної мови щодо спілкування з дитиною. Батько звертався до свідка особисто щодо надання можливості спілкуватися із сином. Адміністрація школи роз`яснила свідку, що він має на це право. Дитина спілкувалася з батьком у школі, коли хотіла. Дитина хотіла бачитися з батьком, зустрічі були емоційні, як зі сторони сина, та і зі сторони батька. На дві зустрічі з батьком ОСОБА_5 вийшов, потім замкнувся в собі і почав говорити, що не хоче спілкуватися з ним. Навесні 2024 року дитина почала казати, що не хоче більше спілкуватися з батьком. ОСОБА_5 не хоче ображати ні батька, ні матір, він знаходиться на роздоріжжі та замкнувся в собі. Зараз дитина стурбована.

48. Свідок ОСОБА_9 , яка є психологом у школі, в якій навчається син сторін, пояснила суду, що у лютому минулого року їй зателефонувала завуч школи і запросила бути присутньою при зустрічі позивача з сином. Також до неї звернулися класний керівник, а потім і позивач. Свідок спостерігала за дитиною як психолог та має деякі висновки і припущення. Зокрема, свідок вказує, що дитина з нею вела себе по різному, то була відкритою, то запитувала в неї, чому вона задає їй такі питання. Дитина хоче зустрічатися з батьком, добре ставиться до нього. Зустрічі дитини з батьком були емоційні. Під час зустрічі з батьком дитина зраділа, вони обійнялися. Також, дитина їй повідомила, що дідусь сказав, що якщо він буде бачитися з батьком, то здадуть його до інтернату. У дитини емоційно нестабільні настрої і вона страждає у зв`язку з тим, що батьки не можуть домовитися між собою. Батько часто запитував у свідка про дитину, цікавився чи дитина питає про батька. Дитина не казала їй, що не хоче бачити батька.

49. Свідок ОСОБА_10 , яка є колегою відповідачки по роботі, пояснила суду, що відповідачка привозила на роботу сина, оскільки не було з ким його залишити. Один раз син сторін підійшов до неї і сказав, що теж хоче нового тата, бо у неї з`явився новий чоловік. Про батька не говорив.

50. Під час розгляду справи в суді було заслухано думку малолітнього ОСОБА_3 , який, зокрема, вказав, що у нього є два батька: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Раніше він спілкувався з батьком, а зараз не хоче цього робити, оскільки батько їх кинув, говорив не повертатися та шукав іншу жінку, бив і ображав. Він не хоче бачити батька та не відповідає на його телефонні дзвінки.

Позиція Верховного Суду

51. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

52. Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

53. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

54. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

55. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

56. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд із такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

57. Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).

58. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

59. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

60. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

61. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на виховання дитини. Навпаки, міжнародні договори та національне законодавство гарантують батькам реалізацію принципу рівності щодо виховання дитини.

62. Згідно зі статтею 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

63. У статті 5 Конвенції про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу.

64. Статтею 7 Конвенції про контакт з дітьми передбачено, що під час вирішення спорів стосовно контакту судові органи вживають усіх належних заходів для: забезпечення поінформованості кожного з батьків про важливість для їхньої дитини та їх обох установлення та підтримання регулярного контакту з їхньою дитиною; заохочення батьків та інших осіб, які мають сімейні зв`язки з дитиною, до досягнення мирових угод стосовно контакту, зокрема шляхом використання сімейного посередництва та інших процедур для вирішення спорів; забезпечення перед прийняттям рішення наявності достатньої інформації, зокрема від носіїв батьківської відповідальності, для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і, коли необхідно, одержання додаткової інформації від інших відповідних органів чи осіб.

65. В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року («Терещенко проти України» від 19 жовтня 2023 року, заява № 35481/20), у якому суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною (4 дні на місяць) без відповідних і достатніх підстав для цього, зокрема якщо ці обмеження відповідали найкращим інтересам дитини.

66. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

67. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

68. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

69. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

70. Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

71. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (стаття 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

72. Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

73. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

74. Згідно з положеннями частини першої та другої статті 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

75. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

76. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

77. Приймаючи рішення в інтересах дитини суд має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.

78. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства.

79. Відповідно до частини четвертої і п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

80. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

81. Судами попередніх інстанцій встановлено, що між сторонами справи - батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , існує спір щодо участі батька у вихованні сина. Встановлений органом опіки та піклування спосіб участі позивача у вихованні свого малолітнього сина не був належним чином реалізований, що стало підставою для звернення позивача до суду з позовом про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення способів участі батька у вихованні сина.

82. Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, вважав, що наявні правові підстави для усунення позивачу перешкод у вихованні сина та спілкуванні з ним і визначення в судовому рішенні графіку побачень батька із сином.

83. Відповідачка під час розгляду справи в судах попередніх інстанцій частково погоджувалася із заявленими позивачем вимогами, посилаючись на необхідність дотримання графіку занять сина та справедливого розподілу батьківського часу. Проти запропонованого органом опіки та піклування порядку спілкування позивача із їхнім спільним сином не заперечувала.

84. З огляду на доводи касаційної скарги, які визначені ОСОБА_2 як підстава для касаційного оскарження судових рішень, відповідачка не погоджується з визначеними судами попередніх інстанцій способами участі ОСОБА_1 у вихованні малолітнього ОСОБА_4 лише в частині не зазначення у рішенні суду необхідності врахування бажання дитини, погодних умов, повітряних тривог. Також посилається на необхідність врахування відповідних факторів при проведенні зустрічей батька і сина під час канікул. Визначений судом графік спілкування батька з сином кожної суботи або неділі з 12:00 год. до 17:00 год. ОСОБА_2 фактично не оспорює.

85. Колегія суддів зауважує, що батько, який проживає окремо від своєї дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

86. Європейський суд з прав людини зазначав, що при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

87. Колегія суддів зауважує, що порядок спілкування батька з дитиною, а також його характер та обсяг обумовлюються обставинами кожної справи та повинні визначатися з урахуванням основних інтересів дитини. Незважаючи на те, що національні органи влади зобов`язані максимально сприяти такій взаємодії, будь-який обов`язок застосування примусу з цих питань має бути обмежено, оскільки мають бути враховані інтереси, а також права та інтереси усіх зацікавлених осіб, з наданням першочергової важливості основним інтересам дитини та її правам за статтею 8 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Йохансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, заява № 17383/90).

88. У справах про права дітей та забезпечення їхніх найкращих інтересів, взаємна потреба батьків і дітей у сімейному контакті один з одним є чи не найважливішою складовою поняття «сімейне життя», і заходи, що перешкоджають задоволенню таких потреб, є втручанням у відповідне право, захищене статтею 8 Конвенції. Тому такі заходи мають обов`язково відповідати нагальній соціальній потребі, що переслідується, та не порушувати справедливий баланс, який повинен бути досягнутий між відповідними конкуруючими інтересами, з пріоритетом забезпечення найкращих інтересів дитини («Странд Лоббен та інші проти Норвегії», заява № 37283/13,

від 30 листопада 2017 року; «Хаддад проти Іспанії», заява № 16572/17, від 18 червня 2019 року).

89. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

90. При вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

91. Водночас, озвучена в судовому засіданні думка дитини не є єдиною підставою, яка враховується при вирішенні спору, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона через малолітній вік неспроможна надавати правильну оцінку, чи інших можливих елементів впливу на неї (постанова Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18).

92. При вирішенні спорів щодо дітей вирішальним є питання, чи було забезпечено справедливу рівновагу між задіяними конкуруючими інтересами: інтересами дитини, двох батьків і громадського порядку, в межах свободи розсуду, наданої державі у таких питаннях (Maumousseau і Washington v. France, заява № 39388/05 від 06 грудня 2007 року, § 62), проте, не забуваючи, що найвищі інтереси дитини мають бути першочерговим міркуванням (Gnahore v. France, заява № 40031/98 від 19 вересня 2000 року, § 59; X v. Latvia [ВП], заява

№ 27853/09 від 26 листопада 2013 року, § 95). В останній справі ЄСПЛ підкреслив, що існує широкий консенсус, у тому числі й у міжнародному праві, на користь думки, що найкращі інтереси дитини мають першочергове значення (§ 96). Інтереси батьків, особливо у регулярному спілкуванні з дитиною, лишаються, однак, тим чинником, який слід враховувати при врівноважуванні різних задіяних інтересів (Kutzner v. Germany, заява № 46577/99 від 26 грудня 2002 року, § 58, 62).

93. Суди попередніх інстанцій належним чином визначилися з характером спірних правовідносин, повно встановили фактичні обставини справи, врахували наявність між батьками малолітньої дитини спору щодо порядку участі батька у вихованні дитини, визначений органом опіки та піклування графік побачень батька із сином, з яким фактично (в частині визначених днів та годин) погоджувалися і позивач, і відповідачка, взяли до уваги графік занять дитини, режим служби позивача, а також права матері на проведення з дитиною батьківського часу та вирішили спір з дотриманням балансу прав й інтересів обох батьків і самої дитини.

94. Визначений судами попередніх інстанцій спосіб участі позивача у вихованні малолітнього сина передбачає врахування як стану здоров?я дитини, режимуїїхарчування, відпочинку, правил безпеки, відвідування нею позашкільних навчальних закладів, так і необхідність попередження матері про можливість батька спілкування з дитиною, повідомлення її про місце перебування дитини, а також погодження з нею графіку та порядку спілкування батька з дитиною у період шкільних канікул та відпустки батька.

95. Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо недоцільності у додатковому зазначенні у рішенні суду про врахування при визначенні графіку побачень батька з дитиною бажання дитини, погодних умов та повітряних тривог в регіоні, оскільки присуджений судом порядок загалом враховує ці фактори.

96. Верховний Суд неодноразово зауважував, що небажання дитини спілкуватися з батьком не може бути покладено в основу судового рішення, враховуючи малий вік дитини та факт її постійного проживання з матір`ю, яка має конфлікт з батьком, що негативно впливає на сприйняття дитиною його особи (постанови Верховного Суду від 15 жовтня 2018 року у справі

№ 686/14512/17, від 28 лютого 2023 року у справі № 182/8343/19, від 07 серпня 2024 року у справі № 523/10461/21).

97. Колегія суддів зауважує, що судами попередніх інстанцій не встановлено обставин, які б свідчили про негативний вплив батька на дитину, вчинення останнім дій, які суперечать інтересам дитини. Більш того, згідно з наявними у матеріалах справи доказами, ОСОБА_1 цікавився життям сина, його психоемоційним станом, намагався у досудовому порядку узгодити з відповідачкою графік побачень з дитиною, звертався до органу опіки й піклування, вчителів та психолога школи з метою організації їхнього спілкування та налагодження контакту.

98. З урахуванням наведеного, висловлене малолітнім ОСОБА_13 , якому на час розгляду справи у суді першої інстанції виповнилося дев`ять років та який постійно проживає з матір`ю,яка має конфлікт з батьком та не усвідомлює достатнім чином необхідності участі батька у вихованні сина, небажання спілкуватися з батьком, правильно було оцінене судами попередніх інстанцій, як таке, що обумовлене сімейною ситуацією, яка склалася між сторонами, та не може бути підставою для обмеження ОСОБА_1 у реалізації його батьківських прав на участь у вихованні дитини і спілкуванні з нею.

99. Слід звернути увагу, що мати, батько, баба, дід, інші особи, з якими проживають неповнолітні брати та сестри, зобов`язані сприяти їхньому спілкуванню (частина третя статті 259 СК України).

100. Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що за обставин справи, що переглядається в касаційному порядку, встановлення саме такого способу участі батька у вихованні дитини буде сприяти забезпеченню справедливої рівноваги між правами дитини та її батьків, не суперечить інтересам та правам дитини на спілкування з обома батьками.

101. Водночас, правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунки між батьками. Мати не позбавлена можливості, у разі зміни обставин, надання доказів негативного впливу визначеного судом графіку спілкування дитини з батьком на нормальний розвиток дитини, порушення інтересів дитини, звернутися до суду з позовом про зміну встановленого способу участі батька у вихованні сина. Сторони мають право у добровільному порядку визначити всі питання, пов`язані з вихованням їхнього сина.

102. Висновки судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням встановлених у цій справі фактичних обставин та наданої правової оцінки доказам у їх сукупності, урахування балансу інтересів обох батьків та їх дитини, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання у касаційній скарзі.

103. Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, ураховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі № 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі

№ 910/8115/19(910/13492/21)).

104. Крім того, безпідставними є посилання заявниці на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування права у подібних правовідносинах.

105. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів.

106. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

107. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

108. З урахуванням доводів касаційної скарги ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Шаповалов М. С., що стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді касаційної інстанції

109. Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

110. У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Карпенко Ю. О., просить суд стягнути з заявниці на його користь понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції у розмірі 5 000,00 грн.

111. Згідно з положеннями частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача, у разі відмови - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

112. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

113. За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

114. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

115. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

116. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

117. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

118. Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

119. Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

120. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду

від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

121. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

122. З наданих до відзиву документів, вбачається, що правничу допомогу позивачу у суді касаційної інстанції надавала адвокат Карпенко Ю. О. на підставі договору про надання правничої допомоги від 11 квітня 2025 року, пунктом 3.1 якого передбачено фіксований розмір гонорару адвоката у розмірі 5 000,00 грн. На підтвердження понесення заявлених витрат на професійну правничу допомогу також надано акт приймання-передачі наданих послуг судових витрат (суми гонорару за надану правову допомогу за договором про надання правової допомоги від 11 квітня 2025 року) від 11 квітня 2025 року та платіжну інструкцію від 11 квітня 1014 року про сплату ОСОБА_1. коштів у розмірі

5 000,00 грн.

123. З урахуванням того, що за наслідками касаційного перегляду справи касаційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення, а оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій залишені без змін, понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції підлягають стягненню з відповідачки на підставі частини другої статті 141 ЦПК України.

124. Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на професійну правничу допомогу, надану ОСОБА_1 на стадії касаційного перегляду справи, колегія суддів враховує наступне.

125. У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі

№ 211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 зауважено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

126. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду

від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

127. З урахуванням того, що професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції надавала позивачу адвокат, яка приймала участь у розгляді справи у всіх судових інстанціях, з огляду на завдання стадії касаційного перегляду справи, відсутність необхідності встановлення нових обставин та оцінки доказів, а також беручи до уваги те, що справа в суді касаційної інстанції слухається у спрощеному позовному провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, колегія суддів вважає, що співмірним, розумним, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, а також необхідним розміром таких витрат є сума 3 000,00 грн.

128. Понесені ОСОБА_2 судові витрати на стадії касаційного перегляду справи, з огляду на відсутність правових підстав для задоволення поданої нею касаційної скарги та положення частини другої статті 141 ЦПК України, підлягають залишенню за нею.

Керуючись статтями 141, 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Шаповалов Максим Сергійович, залишити без задоволення.

2. Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 листопада

2024 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 31 січня 2025 року залишити без змін.

3. Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді касаційної інстанції, 3 000,00 (три тисячі) грн.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович