КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 363/2620/22
провадження № 22-ц/824/491/2025
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Відділ у справах сім`ї та молоді Вишгородської районної державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07 грудня 2023 року в складі судді Рудюка О. Д.,

встановив:

26.08.2022 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини разом з нею.

Позов обґрунтований тим, що у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 , про що зроблено актовий запис в Книзі реєстрації народжень АДРЕСА_1 .

Вони з відповідачем тривалий час спільно не проживають, дитина залишилась проживати разом з нею. Вона самостійно виховує та матеріально утримує доньку.

Зазначала, що має постійну роботу, дохід і місце проживання, за місцем роботи характеризується позитивно, має теплі, дружні стосунки з дочкою. Дочка навчається в загальноосвітньому навчальному закладі І-ІІІ ступенів № 1 міста Вишгород Київської області, у вільний від навчання час відвідує різноманітні гуртки, спортивні секції та клуби.

Відповідач не займається вихованням дочки, не бере участі у її матеріальному забезпеченні, психологічному розвитку, своєю іноді агресивною поведінкою може негативно впливати на морально-психологічний стан дитини. Вони не дійшли згоди щодо місця проживання їх спільної малолітньої дитини, яка не досягла 14 років, що призвело до необхідності звернення до суду з даним позовом.

Просила суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

28.10.2022 ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій уточнила підстави позову в частині виконання батьківських обов`язків відповідачем.

Зазначила, що відповідач фінансово утримує дочку ОСОБА_3 , проявляє інтерес до її розвитку, успіхів в школі, в отриманні різних навичок, заохочує у відвідуванні різного роду гуртків. Вияв відповідачем турботи про свою дочку дає переконання, що він не буде заперечувати проти визначення місця проживання дитини за адресою матері, за якою дитина все життя проживала.

07.11.2022 ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком.

Посилався на ті підстави, що після того, як вони з ОСОБА_1 перестали проживати разом, їх дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилась проживати разом з матір`ю, що було доцільним в силу віку дитини. При цьому він ніколи не відсторонювався від дитини, намагався не втрачати з нею контакт, але ОСОБА_1 постійно обмежувала його спілкування з дитиною. Останні кілька місяців дитина стала проживати у нього, що не подобається її матері, через що вона раптово прийняла рішення визначити місце проживання дитини разом з нею.

Зазначив, що дитина навчається у загальноосвітньому навчальному закладі №1 міста Вишгород Київської області. Він також проживає цьому місті по АДРЕСА_3 . Відстань від його місця проживання до шкоди така сама, як і від місця проживання матері дитини. Для дитини створені всі належні умови для проживання, навчання та розвитку.

Він опікується здоров`ям дитини, починаючи з 2020 року вони разом відвідують медичний центр та лікаря-окуліста з метою покращення її зору. Він купує необхідні лінзи та окуляри для дитини, оплачує обстеження та лікування зору.

Дитина відвідує дитячий спортивний клуб «Характерник» у місті Вишгород. Він її підтримує в цьому напрямку та оплачує всі необхідні витрати, пов`язані зі спортивним спорядженням, поїздками на змагання по Україні та за кордоном.

За місцем проживання він характеризується позитивно, поганих звичок не має.

Він має самостійний дохід. В реєстрі боржників не перебуває.

Посилаючись на вказані обставини просив суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, ОСОБА_2 .

11.05.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про уточнення позовних вимог.

Зазначила, що до 2022 року жодних спорів з приводу місця проживання дитини між сторонами не було.

На початку війни, а саме в лютому 2022 року, ОСОБА_2 забрав доньку та вивіз її до своїх родичів у с. Лебедівка Вишгородського району Київської області. Дозволу на те, щоб вивезти дитини у більш безпечне місце, батько не надав. В березні 2022 вона приїхала в с. Лебедівку, де її не пустили на подвір`я, дитину не вивели, вона була змушена звертатися до правоохоронних органів для того аби пересвідчитися, що з дитиною все гаразд. Наряд патрульної поліції, що виїхав на місце, не з`ясовуючи обставин, мотивуючи це виключно сімейною проблематикою, направив батьків до суду.

Вона має всі можливості для забезпечення належного та достатнього рівня життя для дитини, має у власності нерухоме майно, стабільний дохід та офіційно працевлаштована, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. Будь-яких перешкод у спілкуванні дитини з батьком не здійснювала, всіляко вказаному сприяла, створюючи позитивний образ батька.

Зі слів доньки, коли вона перебуває з батьком, ними здійснюється відвідування різних лікарів, збір виписок, при цьому матері не надається інформація про доцільність таких відвідувань, ігнорується обговорення вказаної теми, максимально здійснюється відсторонення матері від прийняття рішень з приводу доньки, не надаються жодні документи з приводу того, чому доньку постійно водять до приватних лікарень.

Наразі відповідач проживає разом з дружиною ОСОБА_4 в орендованій квартирі у місті Вишгород. Малолітня ОСОБА_2 не має окремої кімнати. Коли батько забирає дитину, він завозить її в село до бабусі, а не проводить з нею час, оскільки його робота передбачає добовий графік.

Таким чином дитина в примусовому порядку постійно змінює місце проживання, бо за неодноразовими висловами дитини: «вона повинна їхати до батька та баби». Після кожного такого перебування дитина повертається замкненою та дратівливою, не йде на контакт, говорить мовою дорослих з приводу того, що матір погана, відмовляється спілкуватися, говорить, що матір «не так розмовляє з батьком».

Таке відношення до доньки, а саме надмірне навантаження бойовими мистецтвами за наявності медичних протипоказань (погіршення зору), заборона дитині відповідати на дзвінки матері, некоректне обговорювання матері при дитині зі своєю співмешканкою та бабусею, заборона плакати та висловлювати відкрито свої підліткові емоції, одноосібне змінення малолітній дитині звичайного способу життя є неприпустимим та розцінюється нею як вчинення психологічного тиску над дитиною.

Фактично малолітня дитина є відірваною від звичних сталих зв`язків, своєї відокремленої кімнати з речами, іграшками, книжками, позбавлена звичного спілкування з друзями, у неї переривається контакт з матір`ю, вона стала досить замкненою у спілкуванні.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 07 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з її матір`ю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення дитиною 14-тирічного віку. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

04.01.2024 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07 грудня 2023 року та ухвалити нове рішення, відповідно до якого зустрічний позов задовольнити та визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , 2011 року народження, разом з батьком. В задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що в рішенні суду першої інстанції не зазначено, які саме докази прийнято судом, а які відхилені, підстави та мотиви їх відхилень. У зв`язку з цим є незрозумілим, що стало підставою для задоволення первісного позову і відмови у задоволенні зустрічного позову.

Судом не взято до уваги копії його заяви та пояснень дитини ОСОБА_3 , написані до Вишгородського РУП ГУНП в Київській області, з приводу психологічного тиску на дитину, який здійснюється зі сторони матері та осіб, які спільно проживають з нею, а також по факту нанесення дитині фізичних ушкоджень.

У вказаних поясненнях дитина описує обставини застосування зі сторони матері фізичного та психологічного насилля по відношенню до неї. Такими насильницькими діями мати намагалась переконати та примусово схилити дитину на свою сторону з метою отримання позитивного рішення в суді першої інстанції.

Відповідно до наданого позивачем листа-відповіді практичного психолога ФОП ОСОБА_5 , вона 18 травня 2023 року на прохання матері ОСОБА_1 провела консультацію та психологічне дослідження емоційного стану малолітньої дитини ОСОБА_3 . Хоча дитина стверджує, що вона не їздила з мамою до психолога і їй з цього приводу нічого не відомо. Дані обставини говорять про те, що сторона позивача готова на вчинення фальсифікацій та будь-яких інших дій, в тому числі протиправних, що не може характеризувати матір з позитивної сторони.

Суд не надав оцінки висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та не зазначив, чи погоджується він з ним, чи ні.

Під час розгляду справи ним було подано клопотання про невизнання та відхилення висновку органу опіки та піклування від 15.062023 №287, як доказу по справі, оскільки він є необґрунтованим. На засідання комісії дитина не була запрошена, а сам висновок не містить будь-якого обґрунтування, чому дитина має проживати з матір`ю, а не з батьком.

Судом при описані наданих дитиною пояснень було зазначено, що в квартирі матері є своя кімната, а в квартирі батька у дитини є свій «куток». Таким чином «штучно» створюється перевага умов проживання матері над умовами проживання батька. В квартирі батька не «куток», а відведене окреме місце для сну, навчання, проведення дозвілля.

Судом не була врахована думка дитини, що вона хоче проживати разом з ним. Вказана думка була щирою, не була сфальсифікована під впливом когось із батьків, оскільки судом було встановлено, що дитина періодично проживає як у матері, так і у батька.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник - адвокат Боднар Б.Є. просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

06 лютого 2025 року ОСОБА_2 надіслав до суду чергове клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки 11.02.2025 він перебуватиме на робочій зміні, а його представник - адвокат Зикін Д. М. з 03.02.2025 по 16.02.2025 перебуватиме у щорічній відпустці.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Європейський суд з прав людини, зокрема у справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі», неодноразово вказував, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Європейський суд з прав людини зазначив, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (рішення Європейського суду з прав людини від 7 липня 1989 року у справі Юніон Аліментарія Сандерс проти Іспанії, № 11681/85, § 35).

Враховуючи тривалість судового провадження, ту обставину, що ОСОБА_2 не з`явився в судові засідання 23.04.2024 та 02.07.2024 без повідомлення причин неявки, 25.09.2024 звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи, призначеного на 01.10.2024, оскільки його представник - адвокат Зикін Д. Т. перебуватиме у відпустці, 25.11.2024 звернувся до суду з заявою про відкладення розгляду справи, призначеного на 26.11.2024, оскільки адвокат Зикін Д. Т. з 22.12.2024 по 09.01.2025 перебуватиме за межами Київської області, а він - на робочій зміні, до клопотання про відкладення судового розгляду не надав жодного доказу на підтвердження неможливості його явки в судове засідання, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи в його відсутність та відсутність його представника.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які в зареєстрованому шлюбі не перебували.

Батьки дитини тривалий час проживають окремо, не ведуть спільний побут та господарство.

Після припинення спільного проживання сторін, малолітня дитина залишилася проживати разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім малолітньої дочки ОСОБА_2 , ОСОБА_1 має двох повнолітніх синів, які проживають окремо.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, вказана квартира належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в рівних частках кожному.

Малолітня дитина сторін ОСОБА_2 зареєстрована у вказаній квартирі з 21.07.2011 року.

Відповідно до Акту №88 обстеження умов проживання, затвердженого 14.10.2022 начальником Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради, вказана квартира складається з двох кімнат, коридору, кухні, ванної кімнати та санвузла. У квартирі створені всі необхідні умови для проживання. Квартира з усіма зручностями, відповідно умебльована та облаштована необхідною побутовою технікою. У квартирі чисто, комфортно. У ОСОБА_8 окрема дитяча кімната, окреме ліжечко, ігровий куточок, достатня кількість іграшок, дитячої літератури, одягу. Умови проживання дівчинки задовільні, відповідають санітарно-гігієнічним вимогам. Зі слів ОСОБА_1 , малолітня дитина тиждень проживає з батьком, а тиждень з мамою. Для дитини створені належні умови для проживання, розвитку та проведення дозвілля. ОСОБА_8 забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в с. Лебедівка Вишгородського району Київської області, проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до Акту № 81 обстеження умов проживання, затвердженого 05.10.2022 начальником Служби у справах дітей та сім`ї Вишгородської міської ради, вказана квартира складається з однієї кімнати, коридору, кухні, комори, ванна кімната та санвузол сумісні. У квартирі створені всі необхідні умови для проживання. Квартира з усіма зручностями, відповідно умебльована та облаштована необхідною побутовою технічкою. У квартирі чисто, комфортно. Для проживання малолітньої дитини створено необхідні умови, відведено окреме місце для сну, навчання, проведення дозвілля. Наявні дитячі іграшки та дитячий одяг. Умови проживання дівчинки задовільні, відповідають санітарно-гігієнічним вимогам та нормам. За цією адресою проживають (орендоване житло): батько - ОСОБА_2 , дитина ОСОБА_3 , дружина батька - ОСОБА_4 . Зі слів ОСОБА_2 , малолітня дитина тиждень проживає з батьком, а тиждень з мамою. Для дитини створені належні умови для проживання, розвитку та проведення дозвілля. ОСОБА_8 забезпечена всім необхідним для повноцінного розвитку. Сім`я святкує державні, релігійні та сімейні свята. Батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки.

Як пояснила малолітня ОСОБА_3 в судовому засіданні, останній місяць вона проживає разом з татом, з яким у неї дуже гарні відносини, він її в усьому підтримує, з ним вона їздить на змагання. До цього вона проживала то у бабусі, то у мами. З мамою вона буває грає, буває їздить до Києва. Коли вона з мамою свариться - йде до тата. Мама проти того, щоб вона займалась хортингом. До війни вона до дата тільки на вихідні уходила. Почалась війна, вона була в селі, потім приїхала мама і робила скандали. Умови проживання у мами нормальні, у неї є окрема кімната. У батька умови проживання хороші, у неї немає там кімнати, є своє ліжко, свій куток, де вона відпочиває, робить уроки. Мама їй перешкоджає спілкуватись з батьком. Перед засіданням вона з мамою не спілкувалась, бо не хотіла. Їй краще бути з батьком.

З характеристики Вишгородського ліцею № 1 Вишгородської міської ради слідує, що ОСОБА_9 навчається в цьому ліцеї з першого класу. Володіє навчальним матеріалом на достатньому рівні. Має гарну пам`ять, виявляє логічне мислення, чітко формулює власну думку. Добре сприймає інформацію. Але на уроках не завжди активна, домашні завдання виконує невчасно, навчається не в повну міру своїх сил і можливостей, тому потребує постійного контролю. Має добрий фізичний розвиток. Займається хортингом у спортивному клубі «Характерник». До виконання доручень ставиться сумлінно. Бере участь у класних заходах. Комунікабельна, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями класу. Дівчинка вихована доброзичлива, але дуже емоційна. Останнім часом їй притаманні часті зміни настрою. Конфліктів з однокласниками та вчителями не мала. Батьки приділяють належну увагу вихованню і навчанню дитини. Усі питання вирішуються з мамою, яка бере участь у житті класу, телефонує в разі необхідності.

Відповідно до пояснень ОСОБА_3 , які вона надала у Вишгородському РУП ГУНП в Київській області 17.07.2023 року, в цей день вона близько 13.00 год. перебувала на вулиці, їй зателефонувала мати та сказала, що поїдемо робити їй закордонний паспорт, на що вона відмовилась, оскільки хотіла гуляти, однак її вмовляли тому що мало часу на її відмовки. Брат ОСОБА_7 почав насильно забирати у неї велосипед, після чого вона почала від них йти, мати та брат почали йти за нею, брат почав тягнути за руку до під`їзду, чим зробив боляче, після чого він в квартиру заносив її під руки проти її бажання, виражався нецензурною лайкою. Потім вони з мамою закрили її в квартирі та намагалися забрати телефон, щоб вона не змогла зателефонувати татові. Потім мама ходила за нею, щоб вона не пішла з квартири, коли вона хотіла побути наодинці, вона сказала, тільки без телефону. Потім вони говорили, що вона повинна жити з мамою.

29.05.2023 спеціаліст в галузі психології ОСОБА_5 на адвокатський запит ОСОБА_10 від 25.05.2023 надала відповідь, що 18 травня 2023 року до неї звернулась ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_8 . Предметом консультації був запит з приводу емоційного стану дитини, її ставлення до значущих до неї людей, оцінки її суб`єктивного уявлення про власні стосунки з батьками та іншими близькими людьми. З розповіді матері стало відомо, що вони з чоловіком ОСОБА_2 розлучилися та впродовж трьох останніх років проживають окремо. Донька з моменту розлучення батьків проживала постійно з матір`ю, а приблизно з вересня 2022 року періодично проживала то з нею, то з її батьком. Також ОСОБА_1 повідомила, що на початку війни, а саме у лютому 2022 року батько забрав доньку та вивіз до своїх родичів у село Лебедівка Вишгородського району Київської області. Дозволу на те, щоб вивезти дитину у більш безпечне місце, зокрема на захід України, батько не надав. Зараз дитина періодичне живе то з матір`ю в окремій кімнаті квартири в м. Вишгороді, яка належить ОСОБА_1 на праві власності, то з батьком та його новою дружиною в однокімнатній квартирі в м. Вишгороді, яку батько дитини орендує. Після кожних відвідин батька, за словами матері дитини, вона повертається замкненою та дратівливою, не йде з матір`ю на контакт, у мовленні використовує лексику та мовні звороти не притаманні їй в повсякденному житті. Зокрема, дитина заявляє, що «матір погана», « не так розмовляє з батьком», а інколи взагалі відмовляється від спілкування з ОСОБА_1 . Під час знайомства з фахівцем малолітня ОСОБА_9 була напруженою, намагалась уникнути розмови, відповідала дуже скуто, не розгорнуто. Пожвавлення виявляла лише відповідаючи на питання щодо її персональних успіхів. Була більш активною, демонструвала фото своїх нагород, які отримала на змаганнях з хортингу. Впродовж зустрічей настрій ОСОБА_8 коливався від пригнічено-напруженого до більш грайливого, дитина могла відповідати різко, дещо зверхньо, дратуючись, якщо ставилися уточнюючи запитання. До кола своїх близьких дитина віднесла матір, батька, братів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 й їхніх дружин, їхніх дітей. ОСОБА_9 описала свої стосунки з матір`ю та батьком як надійні та близькі. Повідомила, що батьки для неї є тими людьми, на яких вона може розраховувати, які її поважають, до яких вона звертатися за допомогою та підтримкою. Слід констатувати, що на даний час ОСОБА_13 переживає підліткову кризу, основними нормативними ознаками якої є часті коливання настрою, переважання реактивних протестних реакцій, прагнення до самостійності та незалежності, реакції емансипації. Все це виявляється також і в певній непослідовності рішень: дівчина надавала різні відповіді на одні й ті ж самі питання, аргументуючи це тим, що всі варіанти своїх відповідей вважає правильними. В цілому, у підлітковому віці провідним є міжособистісне спілкування з однолітками, важливою є сепарація від батьків та пошук власного життєвого шляху. Поряд із тим підлітки ще не готові повністю нести відповідальність за своє життя, і навіть фізіологічно їхня нервова система не в змозі витримувати тривале напруження. Тож, з одного боку підліткам важливо, щоби до їхньої думки дослухалися та враховували її, а з іншого - вони не готові приймати рішення щодо своєї долі та визначати її. Тому навість принагідно поставлене питання щодо того де та з ким ОСОБА_8 має жити на постійній основі, викликає сильну напругу та підвищує рівень роздратованості й замкненості у дівчини. Адже маючи добрі стосунки як з матір`ю, так і батьком, за умов необхідності визначитись самостійно, ОСОБА_8 відчуває значний «конфлікт лояльності» через наявний конфлікт між батьками в питаннях щодо методів її виховання та варіантів її проживання. Для вирішення питання щодо конкретизації місця проживання дитини з одним з батьків важливими є врахування індивідуально-психологічних особливостей обох батьків, їхніх виховних стратегій (типу виховної поведінки) та умов, які зараз вони можуть запропонувати дитині, зважаючи на її вікові особливості та потреби, рівень її психологічного та особистісного розвитку, адже поняття «дій в інтересах дитини» не є тотожним поняттю «дій згідно з бажаннями дитини».

18.07.2023 спеціаліст в галузі психології ОСОБА_5 на адвокатський запит ОСОБА_14 від 10.07.2023 остання надала відповідь, в якій підтвердила обставини звернення до неї матері дитини ОСОБА_9 з запитом щодо емоційного стану дитини, проведення зустрічі за участі особистої присутності дитини. Запитів щодо потреби в особистій присутності батька дитини ні від матері дитини, ні від самої дитини ОСОБА_9 , 2011 року народження, не надходило. Зазначила, що для проведення психологічного дослідження емоційного стану, ставлення до значущих для неї людей, оцінки суб`єктивного уявлення про власні стосунки з батьками та іншими близькими людьми малолітньої ОСОБА_8 використовувались наступні методи: загальнопсихологічні методи ( бесіда, спостереження, метод інтерв`ювання) та методики які є рекомендованими для діагностики дітей і підлітків, зокрема, «Опитувальник прихильності до батьків» ОСОБА_15 2005 р., «Опитувальник прихильності до матері» ОСОБА_16 2007 р., «Кинетичний малюнок родини» ОСОБА_17 1972 р., «Фільм-тест Рене Жиля для визначення міжособистісних стосунків дитини».

До відповіді додала диплом 12 ДСК №246581 від 20.05.2012 р. інституту післядипломної освіти Харківського національного педагогічного університету ім. Г. С. Сковороди за кваліфікацією «Психолог: Практичний психолог».

29 листопада 2023 року в судовому засіданні суду першої інстанції було заслухано думку малолітньої ОСОБА_9 з приводу визначення її місця поживання з одним із батьків.

Будучи присутньою під час слухання дитини, ОСОБА_18 , як фахівець в галузі вікової психології під час спостереження, аналізуючи виступ ОСОБА_8 , вона вивила однобоке висвітлення інформації, підміну понять, те, що прослідковується навіювання з боку інших осіб про події, коли дитина сама собі протирічить й перебуває в стані когнітивного дисонансу, а саме: матір забороняє займатись хортингом, при цьому ОСОБА_8 по кілька разів на тиждень відвідує тренування і відвідувала навіть під час проживання з матір`ю; матір висловлювала незадоволення , коли телефонував батько, при цьому дитина уточнює, що батько систематично телефонував і телефонує в години перебування дитини з матір`ю, що фактично є цілеспрямованим порушенням обумовлених домовленостей та перешкодою для налагодження довірливих стосунків між матір`ю та донькою. Крім того, зневажливе ставлення до часу проведення доньки з матір`ю знецінює постать матері, яка є, в підлітковому віці, еталоном поведінкових проявів для дівчинки в майбутньому, гіпертривожність батька, виражена в систематичних дзвінках, інформує дитину, на півсвідомому рівні, що лише з ним вона в безпеці, це сприяє виникненню недовіри до матері як до людини, що здатна забезпечити її захист, демонстрація зверхнього ставлення батька до матері, нехтування думкою всією родини сприймається як підтвердження цього; ОСОБА_8 неодноразово висловлювала однакові фрази, більше схожі на заучені, як от «робила скандал», «довели до інсульту дідуся» при цьому не вдаючись до більшої конкретизації ситуації; ОСОБА_8 з притиском декілька раз зазначила, що «це вона сама так вирішила, що це «її бажання», що «вона сама дзвонила, щоб батько її забрав», що « вона сама вирішила жити з батьком». У виступі присутні витіснення будь-якої інформації щодо осіб жіночої статі: так ОСОБА_8 тільки ситуативно описує спільні справи з мамою ( більш стисла, стримана інформація ніж про батька, намагання описати відносини максимально негативно); про нинішню дружину батька згадала лише один раз, навіть не називаючи по імені ( тобто, ОСОБА_8 не сприймає її як члена родини). Вбачається, що в розумінні дитини повністю порушена ієрархія сім`ї (батьки-діти, зокрема на першому місці стоїть батько, потім дитина, і десь позаду постать матері, до якої ОСОБА_8 , судячи з її реакції на питання суду про матір, боїться відкрито виражати прихильність. Зазначає, що вікові особливості ОСОБА_8 , а саме 12 років, то дитина схильна до певної категоричності прийняття ситуативних рішень, імпульсивності, бажанню сепаруватись, перебувати в більш неконтрольованій обстановці ( зокрема у бабусі в селі, замість знаходження під наглядом дома). Допустимо, що сам виступ дитини, як і заява про те, що вона сама прийняла рішення проживати з батьком, мають імпульсивний характер та є наслідком маніпулятивного прояву дорослих, де дитина не сприймає інформацію об`єктивно, не прослідковує наслідки своїх вчинків. Відсутнє причинно-наслідкове сприйняття подій, часто ті чи інші факти вирвані з контексту. Спостерігалось однобоке висвітлення інформації, вживались дубльовані дорослі фрази. Замовчувались позитивні моменти час проведення з мамою та братами та викривлення інформації, отже є зміщення акцентів, певне замовчування щодо позитивних моментів з мамою, гіперболізація позитивних дій батька, місце проживання з мамою, як і самі відносини з мамою висвітлюються виключно в негативному ключі, фактично роль матері максимально нівельована. Виходячи з виступу дитини щодо написання нею заяв на маму та брата під час перебування у батька, вбачається можлива маніпуляція зі сторони батька, намагання втягнути доньку у вирішення конфлікту між дорослими ( «конфлікт лояльності»). Таким чином батько перекладає відповідальність на дитину за міжособистісні конфлікти між дорослими що призводить до того, що донька себе протиставляє постаті матері.

Під час присутності при опитування ОСОБА_8 в судовому засіданні, психологінею, кандидатом психологічних наук ОСОБА_19 використовувався метод візуального спостереження за дитиною. Із проведеної роботи зробила наступні припущення: ОСОБА_8 має інтенсивне почуття провини перед матір`ю (дівчинка боялась дивитись в бік матері під час судового засідання доки батьки не вийшли в коридор) ( коментар психологічні: почуття провини перед батьками з`являється у дитини, коли батьки свідомо або несвідомо ставлять свою батьківську самооцінку в залежність від поведінки дитини тобто, дитина має робити «щасливими своїх батьків, такий «обов`язок» дитини створює психологічне перевантаження, з яким дитина не здатна впоратись); ОСОБА_8 має почуття страху перед матір`ю (дівчинка воліла, щоб при опитування батьки вийшли в коридор) (коментар психологічні: спочатку можна було припустити, що страх перед батьком також має місце, але далі при відповідях на запитання було зрозуміло, що цей страх стосується материнської фігури; ймовірно, що ОСОБА_8 боялась майбутніх докорів з боку матері, якщо ОСОБА_8 скаже щось «погане» про маму); ОСОБА_8 має гостре почуття болю через конфлікт з мамою ) дівчинка плакала, коли згадували події, в яких мама перешкоджала їй спілкуватись з батьком, телефонувати йому тощо) (коментар психологіні: такі дії мами можуть також викликати у дитини інтенсивне почуття злості до матері); ОСОБА_8 має теплі стосунки з батьком ( зі слів дитини, з факту бажання проживати і фактичного проживання дівчинки з батьком); емоційність ОСОБА_8 під час опитування зумовлена страхом і залежністю її подальшого місця проживання ( читай «її подальшої долі» - в уяві дівчинки) від рішення суду а також почуттями болю, безсилля і безпорадністю перед такою залежністю. Дитина травмована сімейною ситуацією.

З наявних у справі характеристик та довідок слідує, що обидві сторони по справі є працевлаштованими, мають постійний дохід, забезпечені матеріально, раніше не судимі, не перебувають на обліку у нарколога та психіатра.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що дитина однаково любить та прихильно ставиться до своїх батьків, однак хоче проживати з батьком, оскільки він її не сварить, мати жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною не чинить, одне лише бажання дитини проживати з батьком не може бути безумовною підставою для зміни її місця проживання. Ураховуючи інтереси малолітньої дитини, її право на гармонійний розвиток та належне виховання, дотримуючись балансу між інтересами дитини та правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, відсутність виняткових обставин, які в вказували на неможливість проживання дитини разом з матір`ю, суд не вбачав підстав для задоволення зустрічного позову.

Колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини третьої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У справі, що переглядається, встановлено, що після припинення спільного проживання сторін, малолітня дитина залишилась проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .

Після початку війни, за рішенням батька, дитина проживала в селі Лебедівка Вишгородського району Київської області, у його родичів.

В подальшому дитина стала проживати то з матір`ю в окремій кімнаті квартири в м. Вишгороді, яка належить ОСОБА_1 на праві власності, то з батьком та його новою дружиною в однокімнатній квартирі в м. Вишгороді, яку батько дитини орендує.

Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Озвучену в судовому засіданні думку дитини про її бажання проживати разом з батьком суд розцінює як таку, що викликана перебільшенням позитивних дій батька, почуттям провини перед матір`ю, висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким вона в силу свого малолітнього віку неспроможна надавати правильну оцінку.

З огляду на індивідуально-психологічні особливості батьків, їхньої виховної поведінки, та умов, які зараз вони можуть запропонувати дитині, зважаючи на її вікові особливості та потреби, рівень її психологічного та особистісного розвитку, виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, апеляційний суд вважає, що неврахування судом першої інстанції думки малолітньої дитини щодо визначення її місця проживання є виправданим.

Надаючи оцінку заяві батька дитини та поясненням дитини, написані до Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області по факту психологічного тиску на ОСОБА_9 , який стався за умов, коли мати дитини сказала, що потрібно їхати, щоб зробити їй закордонний паспорт, а остання відмовилась, оскільки хотіла гуляти, суд розцінює їх як намагання батька втягнути доньку у конфлікт між дорослими.

Виходячи із обставин цієї справи, беручи до уваги думки спеціалістів в галузі психології: ОСОБА_5 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , вікові особливості дитини, яка схильна до певної категоричності прийняття ситуативних рішень, імпульсивності, бажанню сепаруватись, перебувати в більш неконтрольованій обстановці, враховуючи характеристику, яка надана ОСОБА_9 , як учениці Вишгородського ліцею №1 Вишгородської міської ради про те, що дитина навчається не в повну міру своїх сил і можливостей, потребує постійного контролю, який батько, на думку суду, за характером своєї роботи не має можливості забезпечити повною мірою, а також враховуючи висновок органу опіки та піклування, в якому наведені мотиви його прийняття, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що визначення місця проживання дитини з матір`ю буде якнайкраще відповідати інтересам дитини.

При цьому визначення місця проживання дитини з матір`ю не впливатиме на її взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Судом не встановлено обставин, які б могли достовірно свідчити, що визначення місця проживання дитини з матір`ю несе для неї психологічну або фізичну загрозу, або призведе до негативних для дитини наслідків.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 07 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.05.2025.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук