Справа № 462/3209/24
УХВАЛА

05 травня 2025 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого - судді Палюх Н.М.,

при секретарі Мельник А.-ВП.

з участю заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17.06.2024 у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № від 09.04.2021,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 18.04.2025 звернувся до суду із заявою про відстрочення терміном на шість місяців виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17.06.2024 у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № від 09.04.2021. В обґрунтування вказаної заяви покликається на те, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17.06.2024 яке набрало законної сили, стягнуто з нього 120145,66 грн грошових коштів та 3028,00 грн судового збору. Зазначає, що у м. Львові банк не має свого представництва (лише філії, які виконують банківські операції) звернення до банку, з метою врегулювання питання відстрочення (розстрочення) боргу результатів не дали. Вказує на те, що існують обставини, внаслідок яких він не міг виконати рішення суду у стислі терміни, а саме: він досягнув пенсійного віку, відповідно був у пошуку роботи, для людей такого вікового цензу; пенсію йому не нараховано і такої він не отримує (відсутній необхідний страховий стаж) та не має доходів, якими можна було б погасити борг у такому розмірі; у нього на утриманні перебуває людина похилого віку його мати ОСОБА_2 , якій 88 років та яка хвора на онкологію; він не володіє нерухомим майном. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.10.2024 відстрочено виконання рішення суду від 17.06.2024 строком на 6 (шість) місяців з дня постановлення ухвали суду. На даний час погасити борг у повному об`ємі не має можливості, може сплатити лише частку у розмірі 30 тисяч гривень, які вдалось відкласти за цей період. У випадку відстрочення виконання рішення суду, у літній період зможе знайти роботу та погасити борг за кредитними зобов`язаннями. За наведеного просить заяву задовольнити.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав з підстав, аналогічно викладеним у заяві. Додатково зазначив, що він частково сплатив заборгованість, а саме у розмірі 30 тисяч гривень, про що долучив відповідну квитанцію. Просив заяву задовольнити.

Представник АТ «ТАСКОМБАНК», будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду заяви, у судове засідання не з`явився.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 17.06.2024, яке набрало законної сили, позов Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № від 09.04.2021 задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за Кредитним договором № від 09.04.2021 у розмірі 120145/сто двадцять тисяч сто сорок п`ять/ гривень 66 копійок та 3028 грн судового збору.

Окрім цього, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.10.2024 відстрочено виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17.06.2024 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17.06.2024 у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № від 09.04.2021 строком на 6 (шість) місяців з дня постановлення ухвали суду.

Відповідно до довідки Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №1228.02.09-26.01 від 28.03.2025, встановлено що ОСОБА_1 не перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області і пенсії не отримує.

З відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб встановлено, що ОСОБА_1 01.04.2022 звільнений з роботи за угодою сторін.

Окрім цього, з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4011 вбачається, що ОСОБА_2 встановлено діагноз №2359-61 та №2362-4.

Разом з тим, з квитанції до платіжної інструкції на перерахування готівки, 05.05.2025 ОСОБА_1 перерахував АТ «ТАСКОМБАНК» 30000 гривень заборгованості за Кредитним договором № від 09.04.2021.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 1-5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом),- встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим цивільним судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 435 ЦПК України, ця стаття не вимагає. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України № 15729/07 від 05.07.2012 року суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися цивільними судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 796/43/2018.

Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.06.2021 року у справі № 9901/598/19, який згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень.

При розгляді вказаної заяви, суд звертає увагу, що як на підставу для відстрочення/розстрочення судового рішення відповідач посилається відсутність нерухомого майна, втрату постійного місця роботи та відсутність доходів (пенсія по віку ще не призначена), а також важке захворювання матері, яка перебуває на його утриманні.

Враховуючи викладене, зважаючи на строки невиконання рішення суду, яке ухвалене 17.06.2024, те що заявником не наведено жодних обставин, які б не були враховані при постановленні ухвали суду від 01.10.2024, якою відстрочено виконання рішення суду терміном на 6 місяців, беручи до уваги часткове повернення боргу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для повторного відстрочення виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 16, 81, 260, 261, 353-355, 435 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17.06.2024 у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № від 09.04.2021 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 05 травня 2025 року.

Суддя: