Справа № 450/427/25 Провадження № 2/450/1024/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мельничук І. І.

при секретарі судового засідання Дикій О. Ю.

розглянувши в залі суду в м. Пустомити в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання повнолітнього сина інваліда ІІ групи ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 25% від загального доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду і до закінчення дії статусу дитини інваліда та допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що шлюб між сторонами розірвано 17.01.2008 р., актовий запис №16, свідоцтво серії НОМЕР_1 . У шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №10 від 25.01.2006 р. Дитина проживає з позивачем, що підтверджується довідкою №98 Пустомитівської міської ради Львівської області. Згідно з довідкою МСЕК серії 12ААГ №609399, виданою 02.12.2024 р., син є інвалідом ІІ групи з дитинства до 01.01.2027 р. Відповідач офіційно працює, але матеріальної допомоги не надає, витрачаючи кошти на власні потреби. Через постійні витрати на лікування, догляд та харчування дитини позивач неспроможна самостійно забезпечити всі потреби, тому змушена звернутися до суду. Позивач звертається до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина з інвалідністю ІІ групи ОСОБА_3 , 2006 року народження, який проживає разом з нею. Шлюб між сторонами було розірвано у 2008 році. Внаслідок стану здоров`я дитини, яка є інвалідом з дитинства і потребує постійного догляду, виникає потреба у фінансовій підтримці, яку відповідач добровільно не надає, хоча має дохід і можливість надавати таку допомогу. Просить суд, стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на повнолітнього сина-інваліда у розмірі 25% від доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до моменту втрати дитиною статусу інваліда, допустити негайне виконання рішення суду у межах суми одного місячного платежу. На підставі наведеного, просить позовні вимоги задоволити.

Ухвалою від 30.01.2025 року відкрито провадження у справі, а розгляд такої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

У вказаний строк відповідач ОСОБА_2 17.03.2025 року подав на адресу суду відзив на позовну заяву про стягнення аліментів, який він мотивує тим, що на розгляді Пустомитівського районного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина-інваліда ІІ групи ОСОБА_3 . Шлюб із позивачкою розірвано ще у 2008 році, від якого народився син ОСОБА_4 (2006 р.н.). Від часу розірвання шлюбу систематично сплачував аліменти, що підтверджується квитанціями та довідкою ДВС про відсутність заборгованості. Окрім аліментів, передавав сину речі, одяг, надавав матеріальну підтримку, доглядав за ним під час візитів. Відносини із сином дружні. Про інвалідність сина (у т.ч. психічного характеру) не було відомо до недавнього часу. До цього син успішно навчався у школі та музичній школі, не виявляв ознак порушень. Після того, як стало відомо про інвалідність, намагався зв`язатись із сином та організувати обстеження і лікування, але позивачка уникала контакту, обмежує спілкування сина з батьком та оточенням. Відповідач не працює офіційно, має на утриманні дитину від другого шлюбу, проте не відмовляється брати участь у лікуванні та матеріальному утриманні сина добровільно. Вважає вимоги позивачки завищеними та юридично необґрунтованими, зокрема через неврахування положень ст. 182 СК України щодо матеріального стану платника аліментів та інших важливих обставин. У зв`язку з викладеним просить суд: відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , а також не стягувати судовий збір із відповідача або розподілити його з позивачкою порівну, оскільки він раніше добровільно сплачував аліменти та не відмовляється від утримання сина.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Із Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 17.01.2008 року, виданого ОСОБА_5 Відділом реєстрації актів цивільного стану Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області вбачається, що шлюб між сторонами розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 16 від 17.01.2008 року.

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 08.09.2020 року, виданого повторно Пустомитівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) вбачається, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 від 15.08.2016 року, виданого Щирецькою селищною радою Пустомитівського району Львівської області вбачається, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі із 15.08.2016 року із ОСОБА_6 , після державної реєстрації шлюбу її прізвище було змінено із « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » та такий було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 09.10.2018 року, виданого повторно Пустомитівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Судом встановлено, що повнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 , що вбачається із Довідки № 98 про осіб місце проживання, яких реєструвалося в період із 01.01.2020 року по 20.01.2025 року.

Відповідно до ст.198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Як передбачено ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно із ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Також ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З матеріалів справи також вбачається, зокрема із Свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 06.03.2012 року, що відповідач у справі є батьком неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Із Відповіді із Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському району Львівської області № 12147 від 17.03.2025 року вбачається, що згідно пошуку даних у Автоматизованій системі виконавчих проваджень у відділі на примусовому виконанні не перебувають виконавчі провадження щодо стягнення аліментів з

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У той же час, відповідач також долучає характеристики щодо його сина ОСОБА_3 із різних навчальних закладів, із яких в сукупності вбачається, що за роки навчання в закладах дошкільної, загальної середньої та мистецької освіти зарекомендував себе як старанний, творчо обдарований, вихований і активний учень, який користувався повагою серед педагогів і однолітків. Водночас наявність позитивної характеристики не спростовує встановлення йому ІІ групи інвалідності, яка підтверджується відповідними медичними документами та передбачає наявність стійких порушень здоров`я.

Наведене свідчить про потребу позивача в наданні відповідачем йому матеріальної допомоги, а відповідач згідно зі своїм матеріальним становищем, на думку суду, має можливість надавати синові матеріальну допомогу. При цьому, суд виходить з того, що законом не встановлено конкретний розмір частки від доходу на утримання дитини, розмір такої частки визначає суд, виходячи з конкретних обставин справи.

Аліменти повнолітнім непрацездатним дочці, сину, які потребують матеріальної допомоги, у разі визнання їх інвалідами І, ІІ групи присуджуються на строк інвалідності.

Виходячи із змісту вищевказаних статей, для виникнення обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей необхідні наявність трьох умов: дитина повинна бути непрацездатною; вона потребує матеріальної допомоги; а батько (мати) мають матеріальну можливість утримувати дитину.

Працездатність це здатність до праці, що залежить від стану здоров`я, фізичного, духовного розвитку (розумових та емоційних можливостей), а також професійних знань, уміння і досвіду працівника, що дає йому змогу виконувати роботу визначеного обсягу, характеру та якості. Тобто здатність людини до праці оцінюється не лише за можливістю виконання роботи та функціональним станом організму, а й за додатковими критеріями (стан здоров`я, професійні знання, вміння, досвід).

Законодавство України не визначає поняття працездатності, натомість повніше його зміст розкривається через використання понять «непрацездатність» та «втрата працездатності», які вживаються в трудовому праві, праві соціального забезпечення, тощо. Аналіз правових норм дозволяє дійти висновку, що втрата працездатності може бути постійна і тимчасова.

Постійна втрата працездатності це повна чи часткова втрата здатності до загальної чи професійної праці. Повна втрата працездатності означає непрацездатність особи.

Непрацездатність це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я.

Прикладом часткової втрати працездатності є інвалідність. При цьому, необхідно відмітити, що існує два критерії визначення інвалідності медичний та економічний. З медичної точки зору це розлад функцій організму, з економічної точки зору це таке порушення, яке призводить до втрати працездатності: професійної чи загальної.

Інвалідність це стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюванням, наслідком травм або вродженим дефектом, який призводить до обмеження життєдіяльності, до необхідності в соціальній допомозі і захисті. Обмеження життєдіяльності це повна або часткова втрата здатності обслуговувати себе, самостійно пересуватись, орієнтуватись, спілкуватись, контролювати свою поведінку, вчитись, займатись трудовою діяльністю.

Під тимчасовою втратою працездатності розуміють неспроможність особи виконувати свою трудові обов`язки внаслідок короткотривалих обставин об`єктивного характеру. Тимчасова непрацездатність має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності.

Висновки органів медико-соціальної експертизи про умови і характер праці інвалідів є обовязковими для власників та адміністрації підприємств, установ і організацій.

Порядок організації та проведення медико-соціальної експертизи встановлюється Кабінетом Міністрів України постановою від 4 квітня 1994 р., № 221. Так, у медико-соціальних експертних комісіях (МСЕК) проходять огляд громадяни, які частково чи повністю втратили здоров`я внаслідок захворювання, травм та уроджених дефектів, що обмежують їх життєдіяльність, а також особи, які за чинним законодавством мають право на соціальну допомогу, з метою виявлення компенсаторно-адаптаційних можливостей особи для реалізації заходів реабілітації та адаптації інвалідів.

В даному випадку, згідно копії Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією (видається інваліду) серії 12 ААГ № 609399 від 10.12.2024 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено другу групу інвалідності з дитинства, та така встановлена на строк до 01.01.2027 року. У графі 12. Висновок про умови та характер праці зазначено легка домашня праця під керівництвом. Підстава: акт огляду МСЕК № 2238.

Згідно з ч. 1 ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , виходячи з принципу справедливості та розумності, а також обов`язку обох батьків приймати участь в утриманні своєї дитини, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача до сплати на користь позивача матеріальної допомоги щомісяця в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, починаючи з 28.01.2025 року і до закінчення дії статусу дитини інваліда, а саме до 01.01.2027 року.

Однак у частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього сина-інваліда ІІ групи у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку необхідно відмовити, оскільки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (19 років) є повнолітньою особою, а отже до нього не можуть застосовуватись норми щодо прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, як це передбачено статтею 182 Сімейного кодексу України, що регулює порядок визначення розміру аліментів на неповнолітніх дітей. Повнолітня особа вже не вважається дитиною в розумінні вказаної норми, тому вимоги позивача про стягнення аліментів у розмірі, прив`язаному до прожиткового мінімуму для дитини, є юридично необґрунтованими. Крім того, відповідно до приписів статті 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Щодо вирішення питання судових витрат, суд зазначає таке.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір» передбачено таке: враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Відповідно до частини другої вищевказаного Закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Суд вважає за необхідне наголосити, що звільнення від сплати судового збору не є обов`язком суду, а належить до його дискреційних повноважень, які можуть бути реалізовані лише за наявності відповідних правових та фактичних підстав. Реалізація такого повноваження вимагає ініціативи сторони зокрема, подання окремого клопотання з належним обґрунтуванням та доказами.

У даному випадку відповідачем такого клопотання не подано. У відзиві, поданому відповідачем, лише зазначено прохання не стягувати судовий збір з ОСОБА_2 , оскільки, на думку відповідача, він намагався до цього добровільно сплачувати аліменти. Проте, таке формулювання не є процесуальним зверненням про звільнення або зменшення судового збору в розумінні норм чинного законодавства. Окрім того доказів, які б свідчили про складне матеріальне становище, не подано, так само, як і не зазначено причин неможливості подання таких доказів.

За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Тому згідно із ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Державної судової адміністрації України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 605, 60 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 12,13, 81, 141, 200, 206, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України,-

В С Т А Н О В И В :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання повнолітнього непрацездатного сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку(доходу) щомісячно, починаючи з 28.01.2025 року на період тимчасової непрацездатності, тобто до 01.01.2027 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 605, 60 (шістсот п`ять гривень 60 копійок) судового збору.

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.03.2025 року.

СуддяІ. І. Мельничук