Р І Ш Е Н Н Я№ 127/5575/25

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2025 р. м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі головуючої судді Медяної Ю.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1» про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 через свого представника адвоката Івашківську А.О. звернувся до суду з позовом до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» про відшкодування моральної шкоди.

В позовній заяві позивач просить суд стягнути з державного бюджету України на свою користь 1 000 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, що полягала у незабезпеченні йому права на здійсненні телефонної розмови 02.04.2023.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 відбуває покарання в ДУ Вінницька установа виконання покарань №1».

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.10.2023 у справі №120/8574/23 визнано протиправною бездіяльність ДУ Вінницька установа виконання покарань №1», щодо незабезпечення права ОСОБА_1 на здійснення телефонної розмови 02.04.2023.

Даною бездіяльністю відповідача ОСОБА_1 завдано моральну шкоду у розмірі 1 000 грн.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17.03.2025 прийнято справу до свого провадження та відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб та роз`яснено процесуальні права учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. (а.с.27)

18.03.2025 відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Представник відповідача ДУ Вінницька установа виконання покарань №1» - Дудоладов А.А. подав відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позову з підстав його необгрунтованості та безпідставності. Позивачем не доведено факт завдання йому моральної шкоди та її розмір. Крім цього, представник відповідача зазначає про неналежне фінансування установи у зв`язку з запровадженням в Україні воєнного стану.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Івашківська А.О. подала відповідь на відзив, в якому заперечувала проти тверджень відповідача, викладених у відзиві. Наполягала на тому, що бездіяльністю відповідача позивачу завдано моральну шкоду, розмір якої є обгрунтованим.

Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що відповідно до копії довідки №5/15795 від 27.11.2024, виданої ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)», ОСОБА_1 відбуває покарання в установі з 02.06.2010 по теперішній час. (а.с.25)

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.10.2023 у справі №120/8574/23 задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльність ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)», що полягає у незабезпеченні права ОСОБА_1 на здійснення телефонної розмови 02.04.2023. Дане рішення набрало законної сили 21.11.2023. (а.с.6-8)

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засуджений користується всіма правами людини і громадянина, за винятком обмежень, які визначені законом і встановлені вироком суду (частина 3 статті 63 Конституції України).

Держава поважає і охороняє права свободи і законні інтереси засуджених забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду (ч.ч. 1, 2 ст. 7 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Частиною другою статті 151 КВК України передбачено, що на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені статтею 107 цього Кодексу.

Згідно з ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті і завдана шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1173 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 07.06.2022 у справі №570/2918/20, нормами ст. 1173, 1174 ЦК України передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. І довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Верховного Суду від 14.06.2023 у справі № 570/3943/21.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2017 року у справі № 6-99цс17.

Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 19.10.2023 у справі №120/8574/23 визнано протиправною бездіяльність ДУ «Вінницька установа виконання покарань (№1)», що полягає у незабезпеченні права ОСОБА_1 на здійснення телефонної розмови 02.04.2023.

Таким чином, позивачем доведено неправомірну бездіяльність відповідача щодо нього, у наслідок чого йому завдано моральну шкоду.

Водночас, щодо суми такого відшкодування, суд дійшов наступного висновку.

За змістом ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: 1) характеру правопорушення; 2) глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; 3) ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; 4) інших обставин, які мають істотне значення.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до роз`яснень п. 3 вказаної Постанови, під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, суд відповідно до ст.23 ЦК України, враховує характер правопорушення незабезпечення права позивача на телефонну розмову, внаслідок чого йому завдано душевних страждань.

З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку є факт заподіяння моральної шкоди позивачу, що знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із протиправною бездіяльністю відповідача та наслідками у вигляді душевних страждань позивача.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відтак, на думку суду, сума моральної шкоди, визначена позивачем, є явно завищеною, і дотримуючись вимог розумності, виваженості та справедливості та інших обставин, що мають істотне значення, суд дійшов висновку, що користь позивача підлягає стягненню 100 грн. завданої моральної шкоди. оскільки на переконання суду такий розмір відшкодування моральної шкоди є справедливим і достатнім для компенсації понесених позивачем страждань та переживань.

Положеннями статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відшкодування моральної шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України)

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункти 63, 64), від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (пункт 71) зазначено, що у справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діянням якого завдано шкоду.

Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44)).

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню, і з Державного бюджету України на користь позивача підлягають стягненню 100 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», а також те, що позов було задоволено, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 121,12 грн. пропорційно суми задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись 23, 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, ст. 13, 81, 141- 142, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 100 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, що полягала у незабезпеченні права ОСОБА_1 на здійснення телефонної розмови 02.04.2023.

Стягнути з Державної установи «Вінницька установа виконання покарань №1» на користь Держави судовий збір у розмірі 121,12 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , Державна установа «Вінницька установа виконання покарань №1»;

відповідач Державна установа «Вінницька установа виконання покарань №1», , місцезнаходження юридичної особи: м. Вінниця, вул. Брацлавська, 2.

Суддя