Справа № 159/529/24 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/486/25 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Карпук А. К., Матвійчук Л. В.,

секретар судового засідання Власюк О. С.,

з участю представника позивачів ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5 , про стягнення страхового відшкодування, за апеляційною скаргою відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звернулися до суду із зазначеним позовом, який мотивують тим, що 30 травня 2023 року на перехресті вул. Варшавська, автодорога М-07 (Київ-Ковель-Ягодин) та вул. Будищанська у м. Ковелі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу сідлового тягача марки «VOLVO FH», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричіпом марки «STAS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій якого, рухаючись у напрямку вул. Шевченка, неподалік ресторації «Берегиня» здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , унаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень помер.

За фактом ДТП 31.05.2023 було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000673 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

25.07.2023 позивачі повідомили страховика про настання страхового випадку та подали заяви про виплату страхового відшкодування:

- 40 200,00 грн моральної шкоди та 76 371,90 грн витрат на лікування для матері потерпілого - ОСОБА_2 ;

- 40 200,00 грн моральної шкоди для батька потерпілого - ОСОБА_3 ;

- 10 245,00 грн витрат на поховання для ОСОБА_4

29.08.2023 на адресу ПрАТ «СК «Перша» було надіслано заяву про долучення документів, а саме: медичну карту стаціонарного хворого № 6740 ОСОБА_6 , епікриз посмертний № 6740 ОСОБА_6 та витяги з історії хвороби.

12.09.2023 на адресу ПрАТ «СК «Перша» було надіслано заяву про долучення документів із додатковими поясненнями, зокрема: довідка про склад сім`ї або зареєстрованих/проживаючих у житловому приміщенні/будинку осіб за №186/3.45/ЗЛ/2-23 від 05.09.2023.

Листом від 17.11.2023 ПрАТ «СК «Перша» повідомило, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання страховиком документального підтвердження вини водія транспортного засобу сідлового тягача марки «VOLVO FH», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Оскільки до цього часу відповідачем страхове відшкодування не виплачено, позивачі просили стягнути із ПрАТ «СК «Перша»:

- на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 200,00 грн, страхове відшкодування витрат на лікування у розмірі 76 371,90 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 8 867,53 грн, 3 % річних у розмірі 842,68 грн, інфляційні втрати у розмірі 1 402,94 грн та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн;

- на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 200,00 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 3 057,98 грн, 3 % річних у розмірі 290,60 грн, інфляційні втрати у розмірі 483,81 грн., понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн;

- на користь ОСОБА_4 страхове відшкодування витрат на поховання у розмірі 10 245,00 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 779,33 грн, 3 % річних у розмірі 74,06 грн, інфляційні втрати у розмірі 123,30 грн, понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 17 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_7 суму страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 200,00 грн, страхове відшкодування витрат на лікування у розмірі 63 576,70 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 7 894,21 грн, 3 % річних у розмірі 750,18 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 669,06 грн.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_3 суму страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 200,00 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 3 057,98 грн, 3 % річних у розмірі 290,60 грн та інфляційні втрати у розмірі 483,81 грн.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Перша» на користь ОСОБА_4 суму страхового відшкодування витрат на поховання у розмірі 10 245,00 грн, пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 779,33 грн, 3 % річних у розмірі 74,06 грн та інфляційні втрати у розмірі 123,30 грн.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Перша» в дохід держави 1 693,44 грн судового збору.

У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «СК «Перша», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати це рішення в частині задоволення позову про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат і ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу позивачі не подали.

У судовому засіданні представник позивачів апеляційну скаргу заперечив і просить залишити її без задоволення.

Будучи належним чином повідомлені про день та годину розгляду справи, інші учасники справи у судове засідання не з`явилися і їх неявка відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).

Рішення суду в частині стягнення на користь кожного з позивачів страхового відшкодування відповідачем не оскаржується, а тому апеляційним судом і не переглядається.

Судом встановлено, що 30.05.2023 у м. Ковелі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю тягача марки «VOLVO FH», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричіпом марки «STAS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , водій яких, рухаючись у напрямку вул. Шевченка, неподалік ресторації «Берегиня» здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , унаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та був доставлений до медичного закладу, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

За фактом дорожньо-транспортної пригоди були внесені відомості до ЄРДР за № 0000673 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «VOLVO FH», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з напівпричіпом марки «STAS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , було застраховано в ПрАТ «Страхова компанія «Перша» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 211311018.

25.07.2023 представником позивачів на адресу ПрАТ «СК «Перша» було надіслано заяву про виплату страхового відшкодування для матері потерпілого ОСОБА_2 , батька потерпілого ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (а.с.10-11).

Також позивачами відповідачу було надіслано усі необхідні документи, передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

90-денний строк виплати страхового відшкодування сплив 23.10.2023.

Листом № ЦВ23-0887 від 17.11.2023 ПрАТ «СК «Перша» повідомило, що рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийнято після отримання страховиком документального підтвердження вини водія транспортного засобу сідлового тягачем «VOLVO FH», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.96).

Статтею 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування, зобов`язаний виплатити його в передбачений 90-денний строк з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування (п. 36.2 цієї статті).

Обов`язок прийняти відповідне рішення та здійснити страхові виплати виник у відповідача до спливу 90 днів з дня подання вказаних заяв, але такої виплати не здійснив.

Поряд з цим, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду та відповідну заяву, страховик не вчинив дій, передбачених статтею 34 Закону №1961-ІV, тобто не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені позивачами вимоги про відшкодування шкоди, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняв, як і не прийняв рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Натомість, страховик очікував документального підтвердження вини особи (рішення суду, яке набрало законної сили за результатом розгляду кримінальної справи).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні, тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, що відповідає викладеному у постанові Верховного Суду у справі № 345/3335/17 від 03.06.2020 висновку, який зводиться до того, що порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. Особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Оскільки заяву про виплату сум страхових відшкодувань подано позивачами 25.07.2023 і таку виплату відповідачу необхідно було здійснити не пізніше 23.10.2023, чого зроблено не було, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» не виконало свої зобов`язання своєчасно.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно із положеннями статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Зважаючи на те, що судом встановлено право позивачів на отримання виплати страхового відшкодування і невиконання такого відповідачем у визначений законом строк, колегія суддів вважає, що позивачі мають право на стягнення пені, у зв`язку з простроченням виплати страхового відшкодування.

У постанові від 16 травня 2018 року, справа № 686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Крім цього, у постанові від 20 червня 2018 року, справа № 308/3162/15-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що до правовідносин щодо невиплати страхового відшкодування потерпілій особі застосовуються вимоги частини другої статті 625 ЦК України.

Враховуючи наведене, відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та частиною другою статті 625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення індексу інфляції та 3 % річних.

Встановивши, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у позивачів виникло право і на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Наданий позивачами та проведений судом розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат відповідач не спростував і свого розрахунку не подав.

Ураховуючи наведене, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь кожного з позивачів пені з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, 3 % річних та інфляційних втрат за період з 23.10.2023 по 18.01.2024 є підставною і такою, яка правильно задоволена судом першої інстанції.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» залишити без задоволення, а рішення Ковельського міськрайонного Волинської області від 17 лютого 2025 року в оскаржуваній частині щодо стягнення на користь позивачів пені, 3 % річних та інфляційних втрат залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді