Справа №534/2850/24
Провадження №2/534/835/24
ГОРІШНЬОПЛАВНІВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року місто Горішні Плавні

Горішньоплавнівсмький міський суд Полтавської області в складі головуючого судді Куц Т.О., з участю: секретаря судового засідання Дегтяр Є.І.,

учасники справи: представник позивача ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_2

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за цивільним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором позики,

встановив:

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому прохає стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 513734 грн та штраф за невиконання зобов`язання за договором позики у сумі 513734 грн

Заявлені вимоги мотивує тим, що 13.09.2022 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до якого остання отримала у борг 513734 грн, строком на 2 роки, тобто до 13.09.2024, про що власноруч написала розписку в присутності свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Однак у вказаний строк ОСОБА_4 грошові кошти не повернула.

Ухвалою суду від 27.11.2024 позовна заява прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом сторін .

Ухвалою суду від 16.12.2024 позовну заяву було залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, які були усунути позивачем 19.12.2024.

Стислий виклад позиції відповідача.

05.03.2025 від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнав повністю, посилаючись на те, що відповідач заперечує проти обставин отримання грошових коштів, крім того у випадку надання грошових коштів таке надання повинно відбуватися шляхом безготівкового перерахунку. Також посилаючись на "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", зазначає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті.

11.03.2025 від представника відповідач до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якого вважає, що відзив не обґрунтований.

Фактичні обставини справи, встановлені судом та мотиви суду.

Позивач ОСОБА_3 до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві.

Будучи повідомленою у встановленому законом порядку про дату, час і місце розгляду справи, відповідачка до суду не з`явилася. Про розгляд справи повідомлена належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на обставини зазначені у відзиві на позовну заяву.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала суду, що була присутня в офісі, що орендує ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 при передачі коштів ОСОБА_3 відповідачці ОСОБА_4 , яка власноруч написала розписку та перерахувала кошти, зі строками та умовами ОСОБА_4 була ознайомлена, сума була близько 513 000 грн.

Дослідивши приєднані до справи матеріали, судом встановлено, що 13.09.2022 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір позики, про що складено письмову боргову розписку, підписану ОСОБА_4 , відповідно до умов якої остання отримала в борг від ОСОБА_3 грошові кошти на загальну суму 513734 гривен, строком до 13.09.2024. Також ОСОБА_4 надала згоду на те, що у разі не повернення нею коштів у встановлений строк вказана сума буде стягнута у подвійному розмірі (а.с.11).

Крім того, дана розписка також містить відомості про паспортні дані як позивача ОСОБА_3 так і паспортні дані відповідачки ОСОБА_4 .

За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів. Тому у справах про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, а суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Верховний Суд України у постанові від 18 січня 2017 року по цивільній справі №6-2789цс16 та у постанові від 18 вересня 2013 року по цивільній справі №6-63цс13 висловив правову позицію, у якій зазначив, що, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. В контексті даної правової норми обов`язковими реквізитами боргового документу є власноручний підпис позичальника, його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, вказівка про свідків тощо.

Доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа. Дані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 25 квітня 2012 року, справа № 6-24ц12.

Як зазначено в позовній заяві, відповідачка не повернула позивачу борг за розпискою в розмірі 513734 грн.

На прохання позивача повернути кошти в добровільному порядку відповідачка взятих на себе зобов`язань не виконала до цього часу.

Отже, судом установлено, що відповідачка свого зобов`язання за договором позики від 13.09.2022 року не виконала, грошові кошти у строк та в порядку, передбаченому цим договором, позивачеві не повернула. Таким чином, суд вважає доведеними позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за розпискою, які надані реально відповідачу саме у розмірі 513734 грн.

При цьому посилання представника відповідача на те, що відповідачкою вказані кошти отримані не були не заслуговують на увагу, оскільки всупереч положенням статті 81 ЦПК України, суду жодних доказів на підтвердження своїх заперечень, надано не було також суду не було заявлено клопотань щодо витребування будь-яких доказів.

Крім того суд звертає увагу, що ні відповідач не представник відповідача не надали суду доказів на підтвердження фактів звернення до відповідних правоохоронних та судових органів з приводу недійсності вказаної розписки.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості у подвійному розмірі, суд зазначає наступне.

Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу у подвійному розмірі як це передбачено самою борговою розпискою, однак суд зазначає, що такий вид відповідальності не передбачений Законом.

Цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першоїстатті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першоїстатті 1049 ЦК України).

Таким чином, посилання в розписці на те, що у разі невиконання позичальником обов`язку повернути гроші у визначений термін, сума боргу подвоюється, не є ні встановленим штрафом, бо штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, ні пенею, бо пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК), не свідчить таке положення у розписці також про наявність завдатку, оскільки у фактичних правовідносинах немає ознак такого забезпечення зобов`язання, яке визначено у ст. 570 ЦК, а також немає підстав для висновку, що така вказівка у розписці є домовленістю про встановлення відсотків за користування коштами, оскільки стягнення боргу в подвійному розмірі позивач вважає санкцією за невиконання відповідачем зобов`язання про повернення коштів.

В свою чергу, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Однак, позивач не скористався своїм правом щодо застосування до спірних правовідносин щодо несвоєчасного повернення грошових коштів норм ст. 625 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене, суд не може вийти за межі позовних вимог, відтак вважає за доцільне задовольнити вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача тільки боргу в розмірі реально отриманих коштів, а саме у розмірі 513 734 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відсоток задоволеності позовних вимог складає 50 %, тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 5137,34 грн (10274,68 * 50 %).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 202, 207, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 17, 81, 89, 141, 259, 263-265, 279, 354, 355 ЦПК України

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики у розмірі 513734 (п`ятсот тринадцять тисяч сімсот тридцять чотири) грн та судовий збір у сумі 5137,34 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування позивача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 адреса: АДРЕСА_2
Повне ім`я відповідача:ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя Т.О.Куц