Провадження №2/522/2399/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

05 травня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючої судді Косіциної В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

06 грудня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в якій позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 403 097,63 гривень, а також здійснити розподіл судових витрат.

За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2024 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. З метою належного повідомлення відповідача про хід та результати розгляду справи, витребувано з Адміністрації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України громадянином України, ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за останні 5 років по день надання відповіді та з Державної міграційної служби України інформацію про зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала суду від 12 грудня 2024 року направлена за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 листом із рекомендованим повідомленням про вручення, та відповідно до інформації з сервісу перевірки статусу відправлень АТ «УКРПОШТА», відправлення повернуто відправнику із зазначенням причини: «закінчення встановленого терміну зберігання».

23 грудня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла відповідь з ДМС України на виконання ухвали суду від 12 грудня 2024 року.

08 січня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від ОСОБА_2 надійшов відзив, у якому відповідач просив задовольнити позовну заяву частково та стягнути солідарно з відповідачів грошову суму у розмірі 3 140,72 гривень.

27 січня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника ОСОБА_2 адвоката Бондаренка Сергія Анатолійовича надійшли додаткові пояснення.

Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи те, що відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, про відкриття провадження був повідомлений належним чином а також те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд, керуючись положеннями ст.. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2013 року у справі №1522/17557/12 встановлено, 06 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 (далі - Позичальник) був укладений Кредитний договір №700005801. Згідно до умов Кредитного договору №700005801 від 06.05.2008 р. Банк взяв на себе зобов`язання надати ОСОБА_1 кредит у сумі 24 216,70 доларів США з процентною ставкою у розмірі 13,50% річних. Дата остаточного повернення кредиту - 07 травня 2015 року. Цільове використання кредиту - придбання транспортного засобу згідно договору купівлі-продажу укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Надія» №2008024 від 15.04.2008 р. LANCIA MUZA, 2007 року випуску, колір - синій, державний номер - НОМЕР_1 . № кузова НОМЕР_2 .

06 травня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язання ОСОБА_1 перед Банком за Кредитним договором №700005801 від 06.05.2008 р. між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки № 700005801-П, відповідно до якого ОСОБА_2 поручається за виконання ОСОБА_1 . обов`язків, які виникають з кредитного договору.

Зазначеним рішенням стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору № 700005801 від 06 травня 2008 року у розмірі 150 873, 92 гривень, з яких: сума кредиту у розмірі 18 128, 08 доларів США, що за курсом НБУ на 07.05.2012 року складає 144 841,51 гривня; сума нарахованих відсотків у розмірі 500,71 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 4000,79 гривень; нарахована пеня у розмірі 2 031,62 гривня та витрати по сплаті судового збору у сумі 1 508,74 гривень.

27 грудня 2013 року на виконання зазначеного рішення Приморський районний суд м. Одеси видав виконавчий лист.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Зазначений висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

У постанові КЦС ВС від 28.06.2023 у справі № 760/15867/16-ц суд зазначив, що за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зазначено, що положення статті 625 ЦК України поширюється на невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі судового рішення. А тому доводи касаційної скарги про те, що стаття 625 ЦК України поширюється лише на договірні правовідносини є помилковим.

Тому, цивільно-правова відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України може також виникати на підставі рішення суду.

У позовній заяві позивач просить стягнути штрафні санкції у період з 08 травня 2012 року по 23.02.2022 року.

У відзиві на позовну заяву позивач посилається на п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Також, зазначає про те, що право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, а тому, зазначає про те, що період за який мало б нараховуватися таке стягнення розпочинається з 06.12.2021 року по 23.02.2022 року.

Суд частково погоджується із зазначеним з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.2 ст.264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач

Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Законом № 540-ІХ внесено зміни до пункту розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України та передбачено, що строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі Постанова № 211).

Закон № 540-ІХ передбачив, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена статтями 257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до Постанови № 211, тобто 12.03.2020. А тому у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати з 12.03.2020, а позивач звернувся до суду після цього моменту, але до закінчення карантину, позовна давність не може вважатись пропущеною, а суд не має підстав для застосування статті 267 ЦК України (наслідки спливу позовної давності).

Така позиція наведена в постанові Верховного Суду від 25 серпня 2021 року у справі №914/1560/20.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року.

Проте, указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

У постанові КЦС ВС від 28.06.2023 у справі № 760/15867/16-ц суд зазначив, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, позовна давність повинна відраховуватися з року, що передують 12.03.2020 року, а тому, враховуючи те, що до зазначених правовідносин застосовується позовна давність терміном у три роки, позовна давність у даному конкретному випадку повинна відраховуватися з 13.03.2017 року.

За таких обставин, розрахунок штрафних санкцій повинен виглядати наступним чином:

- три відсотки річних за період з 13.03.2017 року по 23.02.2022 року 20 932,16 гривень (20 709,32 (нарахування за період з 01.04.2017 року по 23.02.2022 року) + 222,84 (нарахування за період з 13.03.2017 року по 31.03.2017 року: 384,01/31*18));

- інфляційні витрати за період з 13.03.2017 року по 23.02.2022 року 180 161,78 гривень (176 734,04 (нарахування за період з 01.04.2017 року по 23.02.2022 року) + 3 427,74 (нарахування за період з 13.03.2017 року по 31.03.2017 року: 5 903,57/31*18)).

Загальний розмір нарахованих за період з 13.03.2017 року по 23.02.2022 року штрафних санкцій в порядку ст.625 ЦК України 201 093,94 гривень (180 161,78 + 20 932,16).

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Визначене частиною 2 статті 625 ЦК України право на стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані.

Водночас, згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Так, у постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, зокрема зазначено, що стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди. А тому судами правильно враховано вказаний правовий висновок Верховного Суду у справі № 910/4590/19.

Водночас, у постанові Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 924/441/20, Суд звертав увагу на необхідність врахування правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та зазначав, що «виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.»

Критерії зменшення процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, у господарській справі № 902/417/18 Велика Палата Верховного Суду визначила з посиланням на частину першу статті 233 Господарського кодексу (далі - ГК) України, відповідно до якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Велика Палата Верховного Суду конкретизувала критерій, на підставі якого суд застосовує частину третю статті 551 ЦК України, в постанові від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18, пункти 83-85), зазначивши, що одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.

Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549 - 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.

Колегія суддів у цій справі не відступає від висновків Верховного Суду про те, що статтею 625 ЦК України передбачено право сторін за домовленістю погодити у договорі інший розмір процентів річних, ніж встановлений цією нормою, чи від висновків, що проценти річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України не є неустойкою, а підтверджує попередні висновки Верховного Суду про те, що розмір указаних процентів (визначених договором у тому числі) може бути зменшено, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України.

Зазначена позиція викладена у постанові КЦС ВС від 09 квітня 2024 року у справі № 335/4646/22.

Як було встановлено судом, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2013 року у справі №1522/17557/12 стягнуто з відповідачів грошову суму у розмірі 150 873,92 гривень.

При цьому, розмір штрафних санкцій, що нараховані позивачем за період з 13.03.2017 року по 23.02.2022 року становить 201 093,94 гривень, що майже вдвічі більше від суми, що була стягнута за первісним рішенням.

Зазначене на думку суду свідчить про те, що заявлений позивачем розмір штрафних санкцій надмірно великий порівняно із збитками кредитора.

У відзиві на позовну заяву позивач також зазначає про те, що він уже здійснив часткове погашення заборгованості.

Зазначене підтверджується наданим позивачем розрахунком, а також копією листа приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Носенка Сергія Борисовича від 30.12.2024 року, з якого вбачається, що на момент надання відповіді у зв`язку з технічними проблемами, пов`язаними із доступом до АСВП, надати відомості щодо виконавчих дій по ВП №59364742 по виконанню виконавчого листа №1522/17557/12, що виданий Приморським районним судом м. Одеси 27 грудня 2013 року не вбачається можливим. Проте, виконавець зазначив, що він може надати лише приблизну інформацію, а за період здійснення виконавчого провадження виконавцем було стягнуто близько 75 000,00 гривень.

Зазначене на думку суду свідчить про те, що відповідачем вживаються заходи задля виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2013 року у справі №1522/17557/12.

Більше того, нараховані позивачем штрафні санкції за період з 13.03.2017 року по 23.02.2022 року у розмірі 201 093,94 гривень перевищують сукупний дохід відповідачів за 2024 рік.

Тому, враховуючи те, що розмір нарахованим штрафних санкцій за період з 13.03.2017 року по 23.02.2022 року на думку суду надмірно великий порівняно із збитками кредитора та те, що ОСОБА_2 вживає заходів задля виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2013 року у справі №1522/17557/12, беручи до уваги той факт, що сума штрафних санкцій заявлена до стягнення перевищує сукупний дохід відповідачів за 2024 рік, суд доходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій та стягнення у солідарному порядку з відповідачів грошової суми у розмірі 75 436,96 гривень, що становить 1/2 частка розмір заборгованості, що була стягнута за рішенням суду, та яка на думку суду відповідатиме критеріям розумності, справедливості та пропорційності та у повній мірі виконає компенсаторну функцію як таку.

Щодо суми сплаченого судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позовній заяві позивач просить здійснити розподіл судових витрат.

Згідно платіжної інструкції від 29.11.2024 року № 837558, АТ «СЕНС БАНК» сплатило 4 837,18 гривень в якості судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ціна позову 403 097,63 гривень.

Розмір задоволених позовних вимог 75 436,96 гривень.

Питома вага 0,187.

Судовий збір 904,55 гривень.

Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів у солідарному порядку грошової суми у розмірі 904,55 гривень.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь позивача Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, , три відсотки річних та інфляційні витрати пов`язані із несвоєчасним виконанням рішення суду у розмірі 75 436 (сімдесят п`ять тисяч чотириста тридцять шість) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок.

Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь позивача Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, , суму сплаченого судового збору, пропорційну заявленим позовним вимогам у розмірі 904 (дев`ятсот чотири) гривні 55 (п`ятдесят п`ять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Текст рішення складено та підписано 05 травня 2025 року.

Суддя Косіцина В.В.