Справа № 203/5619/24
Провадження № 2/0203/289/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2025 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Клімової Н.А.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

09.10.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просить суд:

- стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що сторони є батьками сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб з відповідачем вони не реєстрували. Син сторін проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Позивач зазначила, що з моменту розірвання відносин з відповідачем відповідач не відмовляється повністю від фінансової підтримки дитини, проте надає грошові кошти нерегулярно. Зокрема, періоди без будь-яких виплат можуть тривати від пів року до року. У квітні 2023 року сторони дійшли усної домовленості про виплату відповідачем щомісячних аліментів у розмірі 3000 грн. Проте відповідач систематично порушує цю домовленість і надає кошти нерегулярно, що не сприяє належному утриманню сина. При цьому позивач повідомила, що відповідач не бере на себе жодних додаткових витрат на лікування, оздоровлення або розваги дитини. За таких умов позивач не може забезпечити дитину всім необхідним для її нормального розвитку, враховуючи, що син вже є підлітком, а витрати на його утримання значно збільшились.

Тому позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини.

Відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву.

13.01.2025 року позивач подала до суду заперечення проти клопотань сторони відповідача про зупинення провадження у справі, про долучення доказів та про виклик свідків.

27.02.2025 року представник відповідача подала до суду пояснення по суті спору в порядку ст. 182 ЦПК України, в яких заперечувала проти задоволення позовних вимог та зазначила, що обставини, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності.

Так, представник відповідача пояснила, що позивач та відповідач у квітні 2023 року досягли усної угоди про виплату щомісячних аліментів у розмірі 3000 грн. Відповідач добровільно виконував та продовжує виконувати усну угоду з позивачем, виплачував аліменти на утримання сина більше ніж було обговорено, придбав та продовжує купувати йому необхідні речі, у тому числі для його розвитку (мобільний телефон, мопед, кошти на модернізацію комп`ютера та інше).

З травня 2024 року відповідач перебуває у складі Збройних Сил України, тому не може особисто брати участь у вихованні сина. Грошові кошти відповідач передавав позивачу на дитину особисто або через матір позивача ОСОБА_5 матір`ю відповідача ОСОБА_6 . Крім того, в серпні 2024 року в «Монобанку» був відкритий картковий рахунок на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на який перераховуються кошти особисто відповідачем, а також бабусею та дідусем.

Отже, відповідач не відмовлявся і не відмовляється надавати кошти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тому сторона відповідача вважала за необхідне зупинити провадження у справі, відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст. 251 ЦПК України.

Під час судового розгляду справи по суті позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, пояснила підстави звернення до суду з позовом таким чином, як про це вказано вище. Також позивач пояснила, що добровільні виплати грошових коштів на утримання сина, відповідно до усної домовленості, відповідач сплачує нерегулярно, і взагалі розпочав регулярно виплачувати грошові кошти лише після подання позивачем до суду позовної заяви про стягнення аліментів.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що відповідач добровільно сплачує аліменти на утримання сина, відповідно до ст. 187 СК України. Відповідач гарний батько, добровільно утримує сина, а судове рішення буде для нього покаранням, оскільки відповідач не хоче утримувати сина на виконання рішення суду.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Відповідно до відповіді №847151 від 15.10.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, відсутні відомості щодо зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідно до відповіді №847143 від 15.10.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 01.12.2005 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідь на запит суду від 27.11.2024 року Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, повідомив суд про те, що згідно з реєстром територіальної громади, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 02.06.1988 року по теперішній час.

Ухвалою суду від 28.11.2024 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Ухвалою суду від 27.02.2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідків в цивільній справі.

Ухвалою суду від 27.02.2025 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

Під час судового розгляду справи судом були заслухані усні пояснення учасників справи по суті спору, досліджені письмові докази, наявні в матеріалах справи, та у судовому засіданні 14.04.2025 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено, що сторони: позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини від 01.09.2010 року, серії НОМЕР_3 .

Неповнолітній ОСОБА_4 проживає та зареєстрований разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою №7664 від 27.09.2024 року про склад сім`ї або про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 Міністерства оборони України (по стройовій частині) від 15.05.2024 року №217, солдата ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення.

Відповідно до довідки від 28.10.2024 року за №9/855, виданої командиром військової частини НОМЕР_5 Збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_5 .

Відповідно до довідки від 06.12.2024 року за №9/958 «Про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оброни України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України», виданої командиром військової частини НОМЕР_5 , солдат ОСОБА_3 дійсно в період з 17.10.2024 року по 19.10.2024 року, з 24.10.2024 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 брав учать у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в н.п. Новодарівка Гуляйпільської міської громади Пологівського району Запорізької області; бойове розпорядження командира НОМЕР_6 №3424дск від 12.10.2024 року, журнал бойових дій військової частини НОМЕР_5 , прим.№13.

Відповідно до посвідчення, серії НОМЕР_7 від 29.01.2025 року, виданого військовою частиною НОМЕР_8 , ОСОБА_3 є учасником бойових дій.

Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 23.03.2025 року за №16/214, виданої командиром військової частини НОМЕР_5 , солдат ОСОБА_3 отримав 17.03.2025 року вибухову травму, акубаротравму без пошкодження барабанних перетинок; за обставин: під час виконання бойового завдання, пов`язаного із захистом Батьківщини в районі населеного пункту Новопіль, Донецької області внаслідок удару ворожого FPV дрону.

На підтвердження факту добровільного утримання сина та сплати грошових коштів на користь позивача з метою утримання сина, а також на підтвердження факту допомоги родини відповідача в утриманні сина сторін, участі у забезпеченні його всебічного розвитку та у вихованні, сторона відповідача надала суду: копії роздруківок скріншотів з телефону із застосунків «Вайбер» та «Телеграм» з переписками між родиною відповідача та позивачем; копії платіжних документів про перерахування грошових коштів зі сплати аліментів відповідачем та грошових коштів родиною відповідача на утримання дитини: за період серпень 2024 року на загальну суму 2000 грн, жовтень 2024 року на суму 500 грн, листопад 2024 року на суму 3000 грн, грудень 2024 року на суму 1010 грн, 500 грн, 5000 грн, січень 2025 року на суму 5000 грн, лютий 2025 року на загальну суму 10000 грн, квітень 2025 року на суму 5000 грн; акт, за змістом якого мешканці будинку АДРЕСА_3 : ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 підтвердили, що за останні 10 років за вказаною адресою регулярно перебуває ОСОБА_4 та у цей час від знаходиться на повному забезпеченні родини зі сторони батька, повідомили, що у дитини за цією адресою є всі необхідні умови для проживання, навчання та дозвілля, дитина доглянута, добре вихована, всебічно розвинена, привітна та доброзичлива; копії фотокарток з місця проживання дитини у родині відповідача; лист від 20.12.2024 року хрещеного батька дитини ОСОБА_10 , який підтвердив, що за кошти батька дитини ним було вироблено комп`ютер на суму 15650 грн задля цілей освіти та розвитку дитини, на підтвердження чого додав товарні чеки, видаткові накладні, гарантійні талони, фіскальні чеки.

На підтвердження факту понесення додаткових витрат на дитину позивач, своєю чергою, подала до суду копії квитанцій, чеків, рахунків на оплату, платіжних інструкцій, виписки з банківського рахунку від 07.01.2025 року.

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей.

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК України), батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з частиною 1 статтею 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Частиною 1 статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до положень статті 187 СК України, один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві.

Така заява може бути ним відкликана.

На підставі заяви одного з батьків аліменти відраховуються не пізніше триденного строку від дня, встановленого для виплати заробітної плати, пенсії, стипендії.

На підставі заяви одного з батьків аліменти можуть бути відраховані і тоді, коли загальна сума, яка підлягає відрахуванню на підставі заяви та виконавчих документів, перевищує половину заробітної плати, пенсії, стипендії, а також якщо з нього вже стягуються аліменти на іншу дитину.

Особа, на користь якої присуджено аліменти на дитину, може самостійно подати заяву з виконавчим листом про відрахування аліментів із заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу платника аліментів безпосередньо за місцем виплати платникові аліментів заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу.

На підставі заяви такої особи аліменти відраховуються із заробітної плати, пенсії, стипендії або іншого доходу платника аліментів у розмірі, зазначеному у виконавчому листі, та в строки, визначені частиною другою цієї статті, і перераховуються особі, на користь якої присуджені аліменти, за її адресою або на рахунок, зазначений у заяві.

Відповідно до положень статті 189 СК України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом.

Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до положень статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII, порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи-підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 року №759/10277/1 (61-22317св19), будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Відповідно до пункту 1, пункту 13 Постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» від 26 лютого 1993 року №146, утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом.

Утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Згідно з частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Частинами 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і в заємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі дока зам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць до негайного виконання.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про розподіл судових витрат.

Суд, з урахуванням викладеного вище, зазначає, що на відповідача як на батька дитини покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дитини.

У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідач добровільно сплачує на рахунок позивача грошові кошти на утримання сина, як про це усно домовились сторони, на підтвердження чого надав суду копії платіжних документів за період з серпня 2024 року по квітень 2025 року. Водночас, за поясненнями позивача, такі виплати відповідач здійснює нерегулярно та не на постійній основі, а лише після її звернення до суду з позовом став регулярно їх виплачувати. Це, своєю чергою, перешкоджає їй всебічно та повно утримувати сина, купувати йому необхідні предмети для навчання, лікування, харчування, з урахуванням його віку.

Крім того, суд, вирішуючи спір по суті, також враховує і те, що відповідач є військовослужбовцем, проте він не надав суду доказів сплати аліментів в порядку ст. 187 СК України, як на це посилається представник відповідача. Зокрема, стороною відповідача не надано суду заяву за місцем служби про відрахування аліментів на утримання дитини з грошового забезпечення відповідача як військовослужбовця, інших доказів на підтвердження здійснення таких відрахувань за місцем виплати доходів відповідачу. Натомість добровільні виплати стороною відповідача грошових коштів на утримання дитини не можуть розцінюватися судом як такі, що є сплаченими відповідачем аліментами на утримання сина в порядку ст. 187 СК України. Оскільки в такому порядку за заявою одного з батьків аліменти відраховуються не пізніше триденного строку від дня, встановленого для виплати доходу платника аліментів.

При цьому з приводу посилань сторони відповідача на усну угоду батьків дитини про сплату аліментів, суд зазначає, що відповідно до вимог ст. 189 СК України, така угода має бути укладена у письмовій формі і нотаріально посвідчена. Водночас такої угоди сторони між собою не укладали, відповідних доказів суду не надали. Також суд зазначає, що факт добровільної сплати відповідачем аліментів на утримання дитини може бути врахований державним виконавцем у разі примусового виконання рішення суду, якщо останній знайде для цього відповідні правові підстави під час розрахунку розміру аліментів. Відповідач і не надав суду доказів майнової неспроможності сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, або в меншому розмірі, з урахуванням вимог статей 182, 183 СК України.

З огляду на викладене вище, у суду наявні правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітнього сина.

З приводу вирішення питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, ст. 5 Закону України «Про судовий збір», дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь держави судового збору у розмірі 1211,20 грн. При цьому відповідач як учасник бойових дій не звільняється від сплати судових витрат у справах про стягнення аліментів, адже Закон України «Про судовий збір» встановлює пільги для певної категорії саме позивачів, а не відповідачів, та в залежності від характеру спору, за вирішенням якого має місце звернення до суду. Водночас наведені у Законі України «Про судовий збір» випадки звільнення від сплати судового збору є вичерпними та не можуть тлумачитися розширено.

Керуючись статтями 5, 7, 10-13, 19, 23, 76-81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 228, 229, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня подання позову 09.10.2024 року та до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , повноліття.

Допустити рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 21.04.2025 року.

Суддя Ф.М. Ханієва