Справа № 716/2112/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2025 м. Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді Шевчук Р.М.

секретаря судових засідань Шпаковської К.В.

з участю:

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Венерська Ганна Іванівна, до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому вказує про те, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі до 30.09.2009 року. Вказувала, що після розірвання шлюбу вони з відповідачем продовжили проживати спільно і в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після народження сина вона з дитиною почала проживати окремо від відповідача який не бажав брати участь в його вихованні та утриманні.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 11.09.2018 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі, по 1000 грн. щомісячно, на утримання малолітнього сина, однак відповідач аліменти не сплачував, внаслідок чого, станом на 01.07.2024 року, утворилася заборгованість в розмірі 184 210 грн.

Зазначала, що з моменту народження дитини батько ніяким чином не цікавився його життям, не проявляв бажання зустрічатись з ним, на даний час не піклується про дитину, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням. Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере матеріальної грошової або будьякої іншої участі у вихованні сина, не створює умов для отримання ним освіти, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу.

Всі питання щодо виховання та утримання сина позивачка змушена вирішувати самостійно без участі та підтримки ОСОБА_3 .. Крім того вказувала, що відсутність матеріального забезпечення дитини зі сторони батька суттєво обмежує права дитини на достатній рівень життя необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Вона спільно із сином проживає в АДРЕСА_1 . В будинку створені всі належні умови для нормального проживання та гармонійного розвитку дитини в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Посилаючись на норми права які регулюють дані норми правовідносин просила позов задовільнити, позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього сина 2012 року народження.

Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 04.10.2024 року по вищевказаній цивільній справі відкрито провадження та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

Відповідач відзив не подав.

12.03.2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала, при цьому пояснила, що відповідач усунувся від виконання батьківських обов`язків, просила позбавити його батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_5 .

Відповідач в судове засідання не з`явився, заяви про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву до суду від нього не надходило.

Про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою за зареєстрованим місцем проживання, однак рекомендоване поштове відправлення повернулося за зворотною адресою до суду без вручення з відміткою поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до приписів п.3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, зокрема про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи наведене, суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при проведенні заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не надходило, відзив на позов не подано.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала, пославшись на обставини, викладені в ньому.

Представник органу опіки і піклування Чернівецької міської ради в судовому засіданні пояснив, що ними було складено висновок про те, що неможливо з`ясувати причину відсутності батьківського піклування (винної поведінки), оскільки вони не встановили його місцеперебування, не спілкувалися з ним. З дитиною вони теж не спілкувалися. Представники Служби дітей обстежили місце проживання дитини, однак не направили суду акт про цю обставину.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка мати малолітнього ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який було розірвано до народження сина ОСОБА_5 . Після народження сина, вони з відповідачем роз`їхалися і почали проживати окремо. В 2013 році відповідач під час чергової сварки побив її та її батьків. Дід і баба по батьковій лінії востаннє бачили онука коли йому було 4,5 роки, в село на канікули ніколи до себе ОСОБА_4 не брали. Відповідач не цікавився своїми дітьми (у них є спільна донька, яка на даний час є повнолітньою), не приймав участі в їх вихованні, не цікавився їхнім життям та успіхами. Вона є приватним підприємцем, матеріально підтримують її батьки, вони допомагають також з вихованням сина. Відповідач усунувся від утримання та виховання сина. Вона знає, що він був деякий час за кордоном на заробітках, однак жодного разу дітям не привіз подарунки. Коли приходив до них додому то тільки в нетверезому стані, постійно вчиняв сварки, скандалив, одного разу повибивав скло у вікнах, іншого разу розбив зимою скло вхідних дверей. Син відвідує спортивну секцію з футболу, в нього регулярні тренування, виїзди з командою на змагання, однак батько жодного разу з ним на тренування не ходив, заняття не оплачував, на змаганнях не був присутній, не підтримував сина. Організація виїзду сина на змагання обходиться їй приблизно в 5-7 тисяч гривень. Рішенням суду з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання сина, однак жодного разу не отримувала їх. На канікули син з однокласниками був за кордоном в Німеччині, то знайти батька, щоб оформити дозвіл на виїзд, вони не могли, дозвіл на виїзд дала Служба дітей. Всі питання, що стосуються виховання, утримання та розвитку дитини, вона вирішує фактично одноособово, тому просить в інтересах дитини позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що знає відповідачку протягом 8-ми років, їхні діти разом ходять на тренування. Вона ніколи не бачила і не чула про батька ОСОБА_4 , Зі слів позивачки, знає, що жодного разу відповідач, прийшовши в нетверезому стані, влаштував вдома у позивачки «погром», розбив двері. Вказувала, що на святкуванні днів народжень батька жодного разу не було, вона не чула, щоб він передавав ОСОБА_4 подарунки, ніколи ніхто з родичів по батьковій лінії не приходили на свято до нього.

Крім того, вона жодного разу не чула і не бачила, щоб батько приходив на тренування, платив за гурток, також його жодного разу не було під час виїздних змагань, його ніколи не бачили ні тренери, ні діти. Коли ОСОБА_4 травмувався, то дитиною опікувалася виключно мати, яка відвозила його в медичний заклад. В подальшому займалася його реабілітацією.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні суду показала, що вона проживає по сусідству з позивачкою. Вказувала, що батько своєю поведінкою показував поганий приклад для наслідування, оскільки він застосовував насилля до позивачки та її батьків. Леся (позивачка) не раз прибігала до них з мамою та донькою ОСОБА_8 , щоб перечекати поки відповідач скандалить. Вона самого конфлікту який виникав між сторонами не бачила, а бачила тільки наслідки : розтрощений посуд, вибите скло у вікнах тощо. Малолітній ОСОБА_4 був свідком такої поведінки свого батька. Крім тог, ОСОБА_4 говорив, що тато також «піднімав на нього руку».

Вона ніколи не чула, що діти хвалилися тим, що відповідач їм щось купив, чи подарував. Ніколи він не водив їх ні в садочок, ні до школи. ОСОБА_4 хотів, що батько був з ним на змаганнях. Вона (свідок) була в хороших з відповідачем відносинах, то міг би через неї передати подарунки своїм дітям, однак ніколи цього не робив..

Суд, заслухав думку малолітнього ОСОБА_5 , який суду вказав, що він проживає з мамою та дідусем і бабусею в АДРЕСА_1 . Батько давно його не відвідує, на тренування по футболу його возить мати та дідусь, оплачує заняття теж мати. Йому сестра організувала поїздку за кордон в Чехію, батько з ним за кордон не їздив, участі в витратах на подорож теж не брав. Батько на тренування до нього не ходить, в школу теж не приходить. Коли батько був за кордоном, то пообіцяв привезти йому іграшковий автомобіль, однак, не дотримав свого слова, до даного часу нічого йому не привіз.

Вказував також, що батько приходив до них додому коли був нетверезим і постійно вчиняв сварки. Пару років назад, коли він прийшов зі школи, то побачив що в їх будинку розбиті двері, йому сказали, що це зробив батько.

Суд, заслухавши представника позивачки, представника заінтересованої особи, свідків, думку дитини, дослідивши письмові докази у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 30.09.2009 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , прізвище дружини змінено на « ОСОБА_10 », що стверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_5 , батьками якого є

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії

НОМЕР_2 .

З наданого Заставнівським ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що станом на 01.07.2024 рік борг по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 становить 184210,00 грн.

З характеристики, наданої класним керівником та т.в.о. директора Чернівецької гімназії №13 на учня 6-Б класу вбачається, що учень ОСОБА_5 за час навчання зарекомендував себе, як здібний, активний та старанний учень, який має високі досягнення у навчанні, бере активну участь у позаурочному житті класу. Вказано, що вихованням ОСОБА_4 займається тільки мати ОСОБА_1 , яка цікавиться навчанням дитини, бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, забезпечує відвідування сином позашкільних секцій. Всі потреби дитини забезпечує виключно мати.

З висновку опіки та піклування щодо позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 вбачається, що вони не можуть визначити позицію з окресленого питання (доцільності/недоцільності) позбавлення батьківських прав, у зв`язку із неможливістю з`ясування причини відсутності батьківського піклування (винної поведінки). Вказаний висновок для суду не є вирішальним, а носить рекомендаційний характер, а тому оцінюється в сукупності з іншими доказами.

Суд не бере до уваги як належний та допустимий доказ, доданий до позовної заяви - висновок психолога, оскільки кваліфікація ОСОБА_11 , як психолога, не підтверджена належним чином.

Також під час розгляду справи встановлено, що в зв`язку з ухиленням від сплати аліментів ОСОБА_3 на утримання малолітнього ОСОБА_5 , органом досудового розслідування внесені відомості до ЄДРДР, що стверджено копією витягу (номер кримінального провадження: 0000304.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За статтею держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Таким чином, на підставі повного, всебічного з`ясування обставини справи, та оцінки доказів, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не бере участі у виховані та формуванні світогляду дитини, його утриманні. Вказані обставини, на переконання суду, свідчать про те, що тривалий час, а саме більше п`яти років ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина ОСОБА_5 , нехтує обов`язками виховання, не цікавиться освітою, хобі, друзями, психологічним станом дитини, ухиляється від сплати аліментів, що свідчить про зневагу до потреб дитини.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 втратив батьківський зв`язок з дитиною, а отже, з метою захисту прав дитини, його доцільно позбавити батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_5 , 2012 року народження.

Враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав належить задовільнити.

Ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав, суд, вважає необхідним роз`яснити відповідачу, що позбавлення його батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє його прав на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також за відсутності обставин, що стали підставою для позбавлення його батьківських прав, вони можуть бути поновлені в судовому порядку.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.166 СК України, яка визначає правові наслідки позбавлення батьківських прав, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Однак, враховуючи, що аліменти з відповідача вже стягуються за рішенням суду, аліменти в конкретній справі не підлягають стягненню.

Крім того, враховуючи, що позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав було задоволено в повному обсязі, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 164, 169, 191 СК України, положеннями Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.ст.3, 7, 12, 13, 19, 76-82, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 279, 280-282, 354, 355 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_4 , мешканки АДРЕСА_1 , судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 05.05.2025 року.

Суддя Шевчук Р.М.