Провадження № 2/359/90/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем УКРАЇНИ

«06» травня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Степаненко А.О., Бокей А.В., Івковій Д.Л.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представників відповідачів - ОСОБА_3 , Дякіної А.Ю.,

представників третіх осіб - прокурора Гайфуліної Н.П., Чубинського В.С.,

Срібної А.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Національної поліції у Київській області, Київська обласна прокуратура, про стягнення матеріальної шкоди завданої злочином, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

17.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до Бориспільського відділення Державної казначейства України про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, та після часткової зміни та збільшення позовних вимог, заміни відповідачів, просить суд: стягнути з державного бюджету України на його користь: матеріальну шкоду в сумі 62480,00 грн. з врахуванням індексу інфляції на день ухвалення судового рішення; моральну шкоду в сумі 100000,00 грн., вартість товарознавчої експертизи в сумі 5500,00 грн., комісію за прийнятий платіж в сумі 55,00 грн. (т.1 а.с.215-218, т.2 а.с.144)

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області у кримінальному провадженні № 0000211 ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. У вказаному кримінальному провадженні позивача було визнано потерпілим.

Зазначає, що досудове слідство по даній справі належним чином не проводилося, на місце злочину поліція не виїжджала і ніяких слідчих дій ніхто не проводив, позивача в якості потерпілого ніхто не допитував. Подати цивільний позов під час досудового слідства в таких умовах він не мав можливості. Під час судового розгляду кримінального провадження йому було відмовлено у допиті свідків, яких він заявляв, та у прийнятті позовної заяви. Зазначена в матеріалах кримінального провадження сума завданих матеріальних збитків становить 500,00 грн., що значно менше вартості будь-якої з викрадених речей.

Вказує, що матеріальна шкода, завдана йому неправомірними діями ОСОБА_2 дорівнює вартості викраденого ним майна на день вчинення злочину, з урахуванням наданого «Висновку про вартість окремо визначеного викраденого майна в кількості 17-ти найменувань», складеного ПП «АВТО-ЕКСПРЕС», а саме: тример бензиновий «ЗЕНІТ» з двигуном ЗТБ-52/2800м, 1 шт. - 3180,00 грн.; шліфувальна машина кутова мережева «GMT AG125/85 VS», 2 шт. 3410,00 грн.; шліфувальна машина кутова мережева «GMT AG150/1500», 2300,00 грн.; автошина зимова «ROSAVA 195/60-R15, 1шт - 1640,00 грн.; диск колісний легкосплавний R15 TecH Line 532 (BL) 6x15 4x100 ET 45 Dia 67/1, 1 шт. 1380,00 грн.; автошина зимова «PREMIORRI ViaMaggiore 195/60R15 88T, 1- шт. 1510,00 грн.; диск колісний легкосплавний R15 Tech Line 532 (BL) 6x15 4x100 ET 45 Dia 67/1, 1 шт. 1380,00 грн.; електрорубанок мережевий «Зеніт ЗР-780», 1 шт. - 760,00 грн.; вібраційний електронасос «МАЛЮК БВ-0,1-63-0,5», 1 шт. - 1130,00 грн.; електродриль мережева «Expert Tools Z1J-GW22-13», 1 шт. - 410,00 грн.; шліфувальна машина мережева «Vitals Es 2224DWc», 1 шт. 690,00 грн.; головка блока циліндрів автомобіля ГАЗ-66, нова, 1 шт. 14670,00 грн.; головка блока циліндрів ГАЗ-66, б/у, 2 шт. 10810,00 грн.; колектор впускний автомобіля ГАЗ-66, 1 шт. 3250,00 грн.; електролобзік «Intertool WT-0491», 1 шт. - 1410,00 грн.; апаратура охоронної сигналізації ППКОП ОРІОН-8ТЗ-2, 1 шт. 1070,00 грн., диск колісний літака АН-2 13 дюймів, 5шт. 13400,00 грн. Всього - 72480,00 грн.

Також зазначає, що всі перелічені речі вкрасти самотужки ОСОБА_2 не міг фізично, а тому в нього і були вилучені лише два предмети, викрадені з його гаража, а займатися іншими викрадачами поліція відмовилася, навіть коли він називав прізвища декого з них. Звертає увагу, що процесуальний нагляд за даним кримінальним провадження здійснювала Бориспільська окружна прокуратура.

Вказує, що неправомірними діями ОСОБА_2 було порушено його право власності, гарантоване ст. 41 Конституції України, і яке захищено ст. ст. 319 та 321 ЦК України та іншими діючими нормами права.

Посилаючись на положення ч.3 ст.127 КПК України, ч.1 та 2 ст.1177 ЦК України, вважає що завдана йому шкода, від добровільного відшкодування якої ОСОБА_2 ухиляється, має бути відшкодована Державою за рахунок Державного бюджету України.

При цьому звертає увагу, що зазначені ним норми містять відсилку на спеціальний закон, який до цього часу відсутній, а також, що в силу вимог ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Звертає також увагу і на положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також на рішення ЄСПЛ від 08.01.2004 року у справі «Айдер та інші проти Туреччини» (AyderandOthers v. Turkey), у якому Європейський суд з прав людини вказав, що відповідальність держави носить абсолютний характер і має об`єктивну природу, засновану на теорії соціального ризику (socialrisk). Таким чином, держава може бути притягнута до відповідальності з метою компенсації шкоди тим, хто постраждав від дій невстановлених осіб або терористів, коли держава визнає свою нездатність підтримувати громадський порядок і безпеку або захищати життя людей і власність (п. 70). При цьому, на думку ЄСПЛ, відсутність об`єктивного і незалежного розслідування випадку заподіяння шкоди є самостійною підставою відповідальності держави за дії своїх органів та їх посадових осіб.

З урахуванням викладеного, позивач вважає, що Держава Україна не виконала відповідних позитивних обов`язків переді ним, і таке невиконання має тривалий характер, тому вважає, що належним відповідачем у справі є Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України, оскільки він згідно із ст. 116 Конституції України забезпечує виконання законів України.

Посилаючись на вимоги ч. 1 ст. 1167 ЦК України, ст.23 ЦК України, також стверджує, що злочином йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у наступному: порушення стану душевної рівноваги, загострення хронічних хвороб, викликане стресовою ситуацією, появою нових хвороб, додатковими витратами на обстеження та лікування, що потягло за собою обмеження в можливості задоволення інших звичних для позивача потреб; викрадення запасних частин з двох автомобілів викликало обмеження в користуванні цими автомобілями та додаткові великі витрати на придбання нових запасних частин для них, що потягло за собою додаткові обмеження в задоволенні звичних матеріальних та інших потреб; збільшення витрат на лікування та ремонт автомобілів обмежили його можливості у відвідуванні родичів та друзів з інших регіонів України, позбавили можливості поїздок на відпочинок; також був обмежений в задоволенні своїх звичних культурних потреб - у відвідуванні театрів чи концертів, поїздок на екскурсії, поповненні своєї бібліотеки тощо.

Вважає, що спричинення йому моральної шкоди є повністю доведеним, яку, враховуючи глибину та тривалість спричинених фізичних та моральних страждань, оцінює в сумі 100000,00 грн.

09.05.2022 до суду надійшов відзив від Бориспільського управління Державної казначейської служби України Київської області (т.1 а.с. 29-31), за змістом якого зазначено, що жодних прав та інтересів позивача управління не порушувало, не вступало у правовідносини з ним та жодної шкоди не завдало, то відповідно до чинного законодавства не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу діями інших суб`єктів. Просить відмовити у задоволенні позову

22.02.2024 до суду надійшов відзив від Державної казначейської служби України Київської області (т.1 а.с. 108-112), відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, також звертає увагу, що Державна казначейська служба за своїми функціональними обов`язками не є учасником спірних правовідносин, жодних прав та інтересів позивача не порушувало. Звертає увагу, що відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених у постанові від 12.05.2022 по справі №635/6172/17 та у постанові від 27.11.2019 по справі №242/4741/16-ц та від 25.03.2020 по справі №641/8857/17, у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, держава бере участь як відповідач через орган, діями якого заподіяно шкоду. Механізм відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за рахунок коштів Державного бюджету України на сьогодні законодавчо визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», проте лише у визначених законом випадках. Компенсація за рахунок Державного бюджету України через відсутність у засудженого майна, не передбачена.

16.09.2024 в системі «Електронний суд» ГУ НП в Київській області було надано пояснення (т.1 а.с.181-185), за змістом яких зазначили, що відповідно до відомостей Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.03.2020 у кримінальному проваджені № 0000211 у порядку ст.291 КПК України обвинувальний акт разом з реєстром матеріалів досудового розслідування скерований до Бориспільського міськрайонного суду Київської області для розгляду по суті, а матеріали кримінального провадження скеровано до Бориспільської окружної прокуратури для підтримання публічного обвинувачення.

21.01.2025 в системі «Електронний суд» ГУ НП в Київській області подані заперечення на заяву про збільшення позовних вимог (т.2 а.с.181-185), звертають увагу, що наданий Звіт оцінювача не є висновком експерта, а також, що оцінка викраденого майна проводилася зі слів позивача, та просять відмовити у задоволенні заяви про збільшення позовних вимог у зв`язку з її необґрунтованістю.

Додатково звертають увагу, що вартість майна визначалася згідно із звітом оцінювача без будь-яких первинних документів та без врахування нормального зносу, технічного стану, що оцінювач керувався виключно поясненнями позивача, а також вважають що не підлягають відшкодуванню витрати, пов`язані з отриманням звіту та сплаченої комісії, які не є судовими витратами.

16.10.2024 до суду надійшли письмові пояснення Київської обласної прокуратури (т.1 а.с.194-203), відповідно до яких просять відмовити у задоволенні позову. По суті позову зазначили наступне. У провадженні СВ Бориспільського ВП ГУНП в Київській області перебувало кримінальне провадження № 0000211 від 27.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 185 КК України, розпочатого за заявою ОСОБА_1 за фактом таємного викрадення його майна із гаражного приміщення, яке знаходиться поряд із жилим будинком АДРЕСА_1 . Згідно показань потерпілого ОСОБА_1 останній 22.01.2020 виявив у вищевказаному гаражному приміщенні відсутність електроінструментів, а саме: шуруповерту торгівельної марки «UP!», модель «ED 10 В», електродрелі торгівельної марки «Stem Austria», модель «HD-10 V», перфоратору зеленого кольору марки «STURM», моделі RH90, бензокоси (тример) марки «Зеніт», перфоратору марки «TDK» червоно-коричневого кольору, точильного станка, електрорубанку темно-зеленого кольору, шліфувальної машинки білого кольору, електролобзика, двох коліс з зимовою гумою від легкового автомобіля, п`яти колісних дисків зеленого кольору з літака АН-2 з передньої стійки. В ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення причетний раніше неодноразово судимий ОСОБА_2 17.02.2020 за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , - органом досудового розслідування проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено будівельні інструменти, належні ОСОБА_1 , а саме шуруповерт торгівельної марки «UP!», модель «ED 10 В» та електродриль торгівельної марки «Stem Austria», модель «HD-10V». Разом з тим, в ході розслідування доказів викрадення ОСОБА_2 у потерпілого ОСОБА_1 перфоратору зеленого кольору марки «STURM», моделі RH90, бензокоси (тример) марки «Зеніт», перфоратору марки «TDK» червоно-коричневого кольору, точильного станка, електрорубанку темно- зеленого кольору, шліфувальної машина білого кольору, електролобзика, двох коліс з зимовою гумою від легкового автомобіля, п`яти колісних дисків зеленого кольору з літака АН-2 з передньої стійки, не здобуто.

27.01.2020 при пред`явленні обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_2 інкриміноване викрадення шуруповерту торгівельної марки «UP!», моделі «ED 10 В» та електродрелі торгівельної марки «Stem Austria», моделі «HD-10V», оскільки в ході досудового розслідування здобуто докази стосовно викрадення саме вказаних предметів. Факти викрадення майна, зазначеного в позовній заяві ОСОБА_1 , в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000211 підтвердження не знайшли. За результатами досудового розслідування Бориспільською окружною прокуратурою 20.03.2020 обвинувальний акт скеровано до Бориспільського міськрайонного суду Київської області. Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.04.2023 у справі № 359/2529/20 ОСОБА_2 визнано винним за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ст. 70, ст. 71 КК України та призначено покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Також вказують, що потерпілим ОСОБА_1 в ході досудового розслідування цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Звертають увагу, що у постанові у справі № 916/1423/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що Європейський суд з прав людини, дослідивши приписи статті 1177 ЦК України у редакції, що була чинною до 09 червня 2013 року, та статті 1207 цього Кодексу, у справах за заявами № 54904/08 і № 3958/13 вказав, що отримання відшкодування на підставі зазначених приписів можливе лише за дотримання умов, які у них передбачені, та за наявності окремого закону, якого немає і в якому мав би бути визначений порядок присудження та виплати відповідного відшкодування. Тому ЄСПЛ відзначив, що право на відшкодування державою потерпілим внаслідок кримінального правопорушення ніколи не було безумовним. Оскільки заявники не мали чітко встановленого в законі права вимоги для цілей, передбачених статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вони не могли стверджувати, що мали легітимне очікування на отримання будь-яких конкретний сум від держави. З огляду на це ЄСПЛ визнав скарги заявників на порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції несумісними з положеннями Конвенції ratione materiae.

Також вказують, що механізм відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за рахунок коштів Державного бюджету України визначений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Звертають увагу, що під час вирішення спорів про відшкодування шкоди доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювана шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками. Вважають, що позивачем не надано належних доказів для підтвердження розміру завданої йому шкоди, а також не надано жодного належного та допустимого доказу причинно-наслідкового зв`язку між завданою йому шкодою та діями з боку органів досудового розслідування під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000211, та не доведено факту того, що не інкримінування органом досудового розслідування ОСОБА_2 викрадення частини його майна є протиправною дією або бездіяльністю Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області.

Вважають доводи позивача суперечливими, оскільки останній, не наводячи доказів, зазначає, що частина його майна викрадена ОСОБА_2 , а його вартість він просить стягнути з Державного бюджету України.

12.11.2024 до суду надійшли пояснення Київської обласної прокуратури на уточнену позовну заяву (т.2 а.с.102-113), а також 10.03.2025 в системі «Електронний суд» подані заперечення на заяву про збільшення позовних вимог (т.2 а.с.209-217), додатково звертають увагу, що вартість майна визначалася згідно із звітом оцінювача без будь-яких первинних документів та без врахування нормального зносу, технічного стану, що оцінювач керувався виключно поясненнями позивача, а також вважають що не підлягають відшкодуванню витрати, пов`язані з отриманням звіту та сплаченої комісії, які не є судовими витратами.

11.11.2024 до суду надійшов відзив відповідача Кабінету Міністрів України (т.2 а.с.23-33), відповідно до якого просять відмовити у задоволенні позову, зазначають, що Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню. Звертають увагу, що відповідно до наведеного переліку правових висновків Верховного Суду, у тому числі Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16, належним відповідачем у цій справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади(дії якого призвели до завдання позивачу шкоди). Кабінет Міністрів України діє відповідно до ст.19 та ст.116 Конституції України, та не є належним відповідачем.

Також звертають увагу, що позивачем не доведено неправомірність дій органів державної влади (відповідача), не надано суду доказів наявності умов для відшкодування моральної шкоди, наявність шкоди і причинного зв`язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вважають, що позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди , завданої ОСОБА_2 та державними органами (поліцією та прокуратурою) не підлягають задоволенню.

27.01.2025 до суду надішли заперечення на заяву про збільшення позовних вимог відповідача Кабінету Міністрів України (т.2 а.с.165-172), за змістом яких просять відмовити у задоволенні заяви про збільшення позовних вимог та повернути ї заявнику без розгляду, вважають, що неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви. Також заперечують щодо заявлених позивачем до стягнення витрат на проведення оцінки, вважають щодо такі витрати не є судовими витратами та не підлягають відшкодуванню.

06.01.2025 позивачем ОСОБА_1 подано відповідь на відзив відповідача Кабінету Міністрів України (т.2 а.с.149-154), звертає увагу, що свій позов він як потерпілий у кримінальному провадженні обґрунтовує вимогами ч.3 ст.127 КПК, ст.ст. 386,1177 ЦК України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вважає, що належним відповідачем у справі є Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України, оскільки він згідно із ч.2 ст.116 Конституції України забезпечує виконання законів України.

Ухвалою від 07 лютого 2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с. 20-21).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 29 листопада 2022 року було зупинено провадження у даній цивільній справі № 359/12808/21 за позовом ОСОБА_1 до Бориспільського відділення Державного казначейства України, ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої злочином до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні (справа №359/2529/20, 1-КП/359/125/2022) за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, яка знаходиться в провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області (т.1 а.с.67-68).

Ухвалою судді від 20 жовтня 2023 року поновлення провадження у справі та призначено до підготовчого провадження (т.1 а.с. 78).

Протокольною ухвалою від 13.12.2023 замінено неналежного відповідача Бориспільське відділенні Державного казначейства України на Державну казначейську службу України (т.1 а.с.97).

Ухвалою суду від 02 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду (т.1 а.с.120).

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 11 липня 2024 року постановлено: повернутися до стадії підготовчого провадження та призначено до підготовчого засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Національної поліції у Київській області (т.1 а.с.151-153).

Ухвалою суду від 04 жовтня 2024 року залучено до участі у справі в третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Київську обласну прокуратуру (т.1 а.с.174-175).

Ухвалою суду від 24 жовтня 2024 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача державу України в особі Кабінету Міністрів України (т.1 а.с.224-227).

Ухвалою суду від 28.02.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (т.2 а.с.81-86).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та вважає, що в силу положень ч.3 ст.127 КПК України та ч.2 ст.1177 ЦК України має право на компенсацію завданої йому викраденням майна шкоди за рахунок держави.

Відповідач ОСОБА_2 взяв участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Бориспільська виправна колонія (№119)», проти позову заперечував, пояснив, що визнав свою вину у вчиненні викрадення майна потерпілого ОСОБА_1 в межах пред`явленого обвинувачення, заперечує свою причетність до викрадення іншого майна згідно із переліком, наведеного позивачем.

Представники відповідача Кабінету Міністрів України, а також представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ГУ НП в Київській області та Київської обласної прокуратури проти задоволення позову заперечували.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явилися, додаткових заяв та клопотань до суду не направили.

Заслухавши пояснення позивача, представників відповідача Держави Україна в особі КМУ, відповідача ОСОБА_2 , представників третіх осіб, допитавши свідка ОСОБА_4 , свідка ОСОБА_5 , дослідивши матеріали цивільної справи та матеріали кримінальної справи №359/2529/20 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом п.п.8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч. 1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.6 ст.82 КПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У судовому засіданні встановлено, що у провадженні слідчого відділу Бориспільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (на той час - Бориспільський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Київській області) перебувало кримінальне провадження №0000211, відомості про яке були внесені від 27.01.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.3 ст. 185 КК, ч.3 ст.15 ч.3 ст.185 КК України.

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2023 року у кримінальному провадженні №0000211 від 27.01.2020, об`єднаному з кримінальним провадженням №0000643, відомості про яке були внесені 11.06.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч.4 ст.185 КК України, ОСОБА_2 були визнано винним та призначено йому покарання за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.3 185 КК, ч.1, 4 ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі (т.1 а.с.70-77).

Відповідно до вироку суду встановлено, що, «реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_2 , у період часу з 18 по 22 січня 2020 року, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, у нічний час, з метою приховати свої злочинні наміри та не бути викритим під час скоєння крадіжки, переконавшись, що за його діями не спостерігають сторонні особи, підійшов до гаражного приміщення, яке знаходиться поряд із жилим будинком АДРЕСА_1 , та за допомогою заздалегідь підготовлених інструментів зробив у цегляній стінці отвір, через який незаконно проник в середину, де віднайшов та викрав будівельні інструменти, належні ОСОБА_1 , а саме: шуруповерт торгівельної марки «UP!», модель «ED 10 B» та електродриль торгівельної марки «Stern Austria», модель «HD-10V», в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_1 матеріальних збитків на загальну суму 559 гривень 13 копійок».

За змістом вироку суду також встановлено, що «допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_1 надав показання про те, що минулого року приблизно на Водохреща 19 січня, йому повідомив сусід, що в нього розібрана стіна в гаражі, він в той день прийшов до гаража і побачив, що ліва сторона гаражу розібрана, десь приблизно зроблена дірка метр на метр. Коли він відкрив двері до гаража то побачив, що там все перевернуто, та почав намагатися з`ясувати, що вкрадено та що залишилось. Помітив, що було вкрадено два зимових колеса від автомобіля Шевроле з дисками, три кутові шліфувальні машини, бензотример. Крім того в тому гаражі стояв автомобіль ГАЗ-66 в розібраному стані та були вкрадені запчастини з алюмінію, головки блока, колектор, водяний насос ОСОБА_6 , електролобзик, дриль. Поліція на його повідомлення не приїхала. Ніхто нічого не дивився, відбитки не знімали, ніхто нічого не робив. Коли в ОСОБА_7 були вилучені речі, його викликали в поліцію і він впізнав свої речі, а саме дриль та болгарку на дані речі в нього є всі документи. Він незгоден з кваліфікацією злочину та матеріальними збитками. Вважає, що всі речі які були вкрадені у нього не можливо було винести одному і вважає, що ОСОБА_7 був не сам. Останній раз був в гаражі за декілька днів, і всі речі які були викрадені були на місці. З матеріалами справи він не ознайомлювався, йому слідчий показав і він підписав, детально він не ознайомлювався. Чи був причетний до крадіжки ще хтось, це його особисте припущення, так як ОСОБА_7 не міг всі викрадені речі винести самостійно. Крадіжка була в ночі і лише одну ніч. Лісовський не міг декілька ночей ходить і викрадати речі, злочин скоєний за одну ніч. Список викрадених речей він слідчому подавав у заяві. Весь перелік викраденого майна він дізнався через певний період. Дані речі були придбані ним особисто. Вказані речі він оцінював як нові. Речі всі були майже нові в гарному стані і виглядали як нові. Просить допитати свідків, які вказані в його заяві, дані свідки можуть підтвердити, що викрадені речі належать даним свідкам і значно дорожче коштують, аніж вказано в обвинувальному висновку. Дані свідки можуть підтвердити який саме в нього був інструмент».

Дослідженням матеріалів кримінального провадження №0000211 від 27.01.2020, долучених до матеріалів кримінальної справи №359/2529/20 за обвинуваченням ОСОБА_2 за ч.3 ст.185, ч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.4 ст.185 КК України також встановлено, що 21.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, про що складено протокол прийняття заяви про вчинення кримінальне правопорушення від 21.01.2020, згідно із яким повідомив, що 21.01.2020 близько 12 год. 00 хв. в АДРЕСА_3 , у гаражному приміщенні виявив відсутність особистих речей (т.1 а.с.223 справа №359/2529/20).

Постановою слідчого СВ Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області Гопкала В.Ю. від 31.01.2020 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000211 від 27.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України (встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення) (т.1 а.с.219-220 справа №359/2529/20).

Постановою заступника керівника Бориспільської місцевої прокуратури Неродика А.А. скасовано постанову слідчого слідчого відділу Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області від 31.01.2020 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000211 від 27.01.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, (т.1 а.с.221-222 справа №359/2529/20).

Також матеріалами справи №359/2529/20, а саме, долученими матеріалами кримінального провадження №0000211 від 27.01.2020 підтверджується, що 17.02.2020 за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , - органом досудового розслідування проведено обшук, в ході якого, у тому числі, виявлено та вилучено будівельні інструменти: шуруповерт торгівельної марки «UP!», модель «ED 10 В» та електродриль торгівельної марки «Stem Austria», модель «HD-10V» (т.1 а.с.221-222 справа №359/2529/20).

Відповідно до протоколів пред`явлення речей для впізнання від 17.02.2020 слідчим Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області Малаціон А.В. пред`явлено предмети для впізнання потерпілому ОСОБА_1 та він впізнав викрадені у нього: електродриль марки «Stern Austria», «HD-10V» та електродриль марки «UP!» синього кольору, моделі «ED10B» № НОМЕР_1 (т.1 а.с.230-232, 234-237 справа №359/2529/20).

18.02.2020 за згодою власника ОСОБА_1 старшим слідчим Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області Бондаренко Д.В. проведено огляд гаражного приміщення № НОМЕР_2 на території гаражного кооперативу по АДРЕСА_1 та здійснено фотографування (т.1 а.с.223, 224-225 справа №359/2529/20).

І, хоча матеріали кримінальної справи №359/2529/20 не містять протоколу допиту потерпілого ОСОБА_1 , зазначені в пояснення третьої особи Київської обласної прокуратури повідомлені потерпілим відомості про те, що він: 22.01.2020 виявив у вищевказаному гаражному приміщенні відсутність електроінструментів, а саме: шуруповерту торгівельної марки «UP!», модель «ED 10 В», електродрелі торгівельної марки «Stem Austria», модель «HD-10 V», перфоратору зеленого кольору марки «STURM», моделі RH90, бензокоси (тример) марки «Зеніт», перфоратору марки «TDK» червоно-коричневого кольору, точильного станка, електрорубанку темно-зеленого кольору, шліфувальної машинки білого кольору, електролобзика, двох коліс з зимовою гумою від легкового автомобіля, п`яти колісних дисків зеленого кольору з літака АН-2 з передньої стійки, - узгоджуються з показаннями ОСОБА_1 , наведеними у вищевказаному вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2023року, а також із переліком викраденого майна, наведеним ним у позовній заяві.

На підтвердження факту належності йому переліченого в позові майна, а також розміру заподіяної йому матеріальної шкоди, позивач надав: копію паспорту на тример бензиновий «ЗЕНІТ» з двотактним двигуном ЗТБ-52/2800 М (т.1 а.с.5); копію гарантійного талону на дриль ударну «Expert Tools Z1J-GW17-13» серійний № (т.1 а.с.6); копію довідки ТОВ «ВЕКТОР ГАРАНТІЯ» від 13.12.2021 №18 про те, що товариство на підставі типових договорів на охоронні послуги здійснювало охорону гаража в Соцмістечку м.Борисполя біля будинку №347, та що в січні 2020 року під час тимчасової відсутності електропостачання до гаражів, коли охоронна апаратура тимчасово не працювала через відсутність живлення, з гаража ОСОБА_1 було здійснено крадіжку автомобільних колес, електроінструменту та інших речей, крім того викрадено охоронну апаратуру ППКОП ОРІОН-8ТЗ-2, 1 вартість якої становить 2961,05 грн., та акумулятор 12В 7 Ar Full Energy FEP-127, вартість якого становить 420,43 грн., в повному комплекті за винятком двох датчиків руху; вартість апаратури становить 3381,48 грн. (т.1 а.с.7).

Крім того, допитаний у судовому засіданні в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_5 підтвердив факт викрадення зазначено в довідці охоронної апаратури, при цьому зазначив, що через відсутність електропостачання позивач мав самостійно здійснювати зарядку акумуляторів для роботи охоронної системи гаражу. Конкретний перелік викраденого майна йому не відомий, знає про це зі слів ОСОБА_1 .. Викрадена охоронна апаратура належала позивачу, який сплатив її вартість під час установки.

Свідок ОСОБА_4 . у судовому засіданні показала, що позивач на її прохання зберігав у власному гаражі придбаний нею в «Епіцентрі» тример бензиновий «ЗЕНІТ» з двигуном ЗТБ-52/2800М. Про викрадення їй стало відомо від ОСОБА_1 , а також, що він звернувся до поліції із повідомленням про вчинення злочину, а також звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої викраденням майна. Вартість викраденого майна їй не відшкодована. Самостійних вимог щодо відшкодування шкоди вона не заявляє та проти вимог позивача ОСОБА_1 не заперечує.

Також встановлено, що за зверненням позивача суб`єктом оціночної діяльності ПП «АВТО-ЕКСПРЕС» було складено «Висновок про вартість окремо визначеного викраденого майна в кількості 17-ти найменувань» від 02 січня 2025, відповідно до якого визначено вартість станом на 17 грудня 2024 року зазначеного в позовній заяві майна, а саме: тример бензиновий «ЗЕНІТ» з двигуном ЗТБ-52/2800м, 1 шт. - 3180,00 грн.; шліфувальна машина кутова мережева «GMT AG125/85 VS», 2 шт. 3410,00 грн.; шліфувальна машина кутова мережева «GMT AG150/1500», 2300,00 грн.; автошина зимова «ROSAVA 195/60-R15, 1шт - 1640,00 грн.; диск колісний легкосплавний R15 TecH Line 532 (BL) 6x15 4x100 ET 45 Dia 67/1, 1 шт. 1380,00 грн.; автошина зимова «PREMIORRI ViaMaggiore 195/60R15 88T, 1- шт. 1510,00 грн.; диск колісний легкосплавний R15 Tech Line 532 (BL) 6x15 4x100 ET 45 Dia 67/1, 1 шт. 1380,00 грн.; електрорубанок мережевий «Зеніт ЗР-780», 1 шт. - 760,00 грн.; вібраційний електронасос «МАЛЮК БВ-0,1-63-0,5», 1 шт. - 1130,00 грн.; електродриль мережева «Expert Tools Z1J-GW22-13», 1 шт. - 410,00 грн.; шліфувальна машина мережева «Vitals Es 2224DWc», 1 шт. 690,00 грн.; головка блока циліндрів автомобіля ГАЗ-66, нова, 1 шт. 14670,00 грн.; головка блока циліндрів ГАЗ-66, б/у, 2 шт. 10810,00 грн.; колектор впускний автомобіля ГАЗ-66, 1 шт. 3250,00 грн.; електролобзік «Intertool WT-0491», 1 шт. - 1410,00 грн.; апаратура охоронної сигналізації ППКОП ОРІОН-8ТЗ-2, 1 шт. 1070,00 грн., диск колісний літака АН-2 13 дюймів, 5 шт. 13400,00 грн. Всього - 72480,00 грн. (т.3 а.с.5-80).

За змістом Висновку (11 аркуш Висновку) зазначено, що оцінка проводилася згідно наданого ОСОБА_1 для дослідження списку викраденого майна. На об`єкти відсутні сертифікати відповідності, технічні паспорти, майно згідно наданої інформації від Замовника, є нове та бувшим у використанні. Оцінюване майно на працездатність не перевірялося. Особисто Оцінювачем майно не досліджувалось, так як згідно інформації від Замовника оцінки, на даний час нема доступу до майна для проведення його дослідження (т.3 а.с.15 ).

Суд звертає увагу, що свій позов ОСОБА_1 також обґрунтовував тим, що Бориспільським відділом поліції Головного управління Національної поліції в Київській області (на цей час Бориспільське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області), який здійснював досудове розслідування кримінального провадження за фактом вчинення крадіжки з приміщення його гаражу, процесуальне керівництво у якому здійснювали прокурори Бориспільської окружної прокуратури, не належним чином проведено розслідування та не притягнуто до відповідальності осіб, які вчинили викрадення зазначеного ним майна.

Як визнано позивачем бездіяльність слідчого, прокурора у кримінальному провадженні, а також прийняті органом досудового розслідування рішення він не оскаржував, як і вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 квітня 2023 року, яким було засуджено ОСОБА_2 ..

Також встановлено, що вирок суду про визнання особою винуватою, а також постанова про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, якими було б визнано позивача потерпілим від злочину в частині викрадення в нього зазначеного в позовній заяві майна, відсутні.

Крім того, суд звертає увагу, що достатніх, належних і допустимих доказів того, що позивачу на праві власності належало зазначене ним рухоме майно, які б підтверджували факт, дату придбання, їх вартість на момент придбання, тривалість експлуатації та дійсну вартість, позивачем не надано.

Так, надана суду копія паспорту на тример бензиновий «ЗЕНІТ» з двотактним двигуном ЗТБ-52/2800М не містить жодних даних, щодо дати та часу її продажу, дані про продавця, а також щодо особи покупця (т.1 а.с.5).

Копія гарантійного талону на дриль ударну «Expert Tools Z1J-GW17-13» серійний № містить дані щодо її продажу 04.06.2019 ПрАТ «НОВА ЛІНІЯ», водночас відомості про вартість та про особу покупця в талоні відсутні, наявний підпис покупця, проте прізвище, ініціали не зазначені (т.1 а.с.6).

Суд критично оцінює належність і допустимість наданого позивачем «Висновку про вартість окремо визначеного викраденого майна в кількості 17-ти найменувань» (т.3 а.с.5-80) та вважає недопустимим доказом для встановлення переліку та вартості викраденого майна, оскільки, відомості, на підставі яких здійснена оцінка, ґрунтуються лише на усній інформації, яку надав позивач ОСОБА_1 ..

Також суд звертає увагу, копія довідки ТОВ «ВЕКТОР ГАРАНТІЯ» від 13.12.2021 №18 про вартість встановленої в гаражу позивача охоронної апаратури ППКОП ОРІОН-8ТЗ-2, 1 та акумулятора 12В 7 Ar Full Energy FEP-127(т.1 а.с.7), не може бути достатнім доказом для відшкодування її вартості у визначений позивачем спосіб, шляхом компенсації за рахунок коштів державного бюджету з наступних підстав.

Норми цивільного кодексу України визначають різні підстави для відшкодування шкоди.

Свої вимоги щодо компенсації заподіяної йому матеріальної та моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України він обґрунтовує вимогами ч.3 ст.217 КПК України та ст.1177 ЦК України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені у статті 1166 ЦК України, з якою узгоджуються правила частини першої статті 1177 ЦК України про відшкодування шкоди фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення.

Загальному правилу частини першої статті 1177 ЦК України кореспондує встановлений у КПК України механізм відшкодування шкоди, здійснюваний передусім за рахунок особи, яка вчинила кримінальне правопорушення: добровільно (частина перша статті 127 КПК України); примусово за рішенням суду (частина друга статті 127 КПК України).

Так в силу вимог ч.1 ст.127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Згідно з ч.2 цієї статті шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.3 ст.127 КПК України шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

Згідно із з ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Частина 2 цієї статті визначає, що шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Суд також враховує, що в силу вимог ст.1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2022 року у справі № 757/59343/19-ц (провадження № 61-9952сво20) було сформовано наступні висновки.

Структура та зміст чинної статті 1177 ЦК України визначають, що за загальним правилом шкоду, завдану потерпілому в результаті вчинення кримінального правопорушення (злочином), має відшкодовувати винна особа, діями якої її завдано (генеральний делікт), що відповідає частині першій цієї статті.

Системний аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець, запровадивши певні правила поведінки, встановив певну логічну послідовність у визначенні особи, яка має відшкодувати/компенсувати потерпілій особі шкоду, завдану кримінальним правопорушенням.

Така правова конструкція означає, що за загальним правилом державу не можна визнавати зобов`язаною й винною за дії приватних осіб з покладенням на неї обов`язку з повного відшкодування завданої злочинами таких осіб шкоди. Тож, за загальним правилом, держава не бере на себе обов`язок відшкодовувати шкоду, заподіяну будь-яким кримінальним правопорушенням. Втім, із загального правила можуть бути певні винятки, про що законодавець зробив застереження у частині другій статті 1177 ЦК України (частині третій статті 127 КПК України), коли держава зможе компенсовувати потерпілому шкоду, завдану йому кримінальним правопорушенням, згідно із законом, який має схвалити Верховна Рада України.

Один із різновидів спеціального делікту закріплений у частині другій статті 1177 ЦК України, якій відповідає спеціальне правило частини третьої статті 127 КПК України, що шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом.

Системний аналіз назви та змісту статті 1177 ЦК України дає підстави для висновку, що передумовою для застосування такого правила є встановлення (у визначеному процесуальним законом порядку) факту вчинення певного кримінального правопорушення. Тобто у правомірно розпочатому кримінальному провадженні має бути передусім встановлено самий факт вчинення відповідного кримінального правопорушення стосовно визначеної потерпілої особи, яка надалі звернулася з вимогою про компенсацію завданих їй збитків за рахунок держави.

Відповідно до частини першої статті 11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Частина друга статті 1177 ЦК України, з урахуванням загальних принципів, підлягає застосуванню за таких умов: наявність шкоди; вчинення кримінального правопорушення; причинний зв`язок між кримінальним правопорушенням і завданою шкодою; вина особи, яка вчинила кримінальне правопорушення. Системний аналіз статті 1177 ЦК України визначає, що умовою застосування її частини другої є так само неможливість отримання потерпілою особою відшкодування від безпосереднього заподіювача такої шкоди за загальними правилами деліктної відповідальності.

Зважаючи на презумпцію невинуватості (стаття 62 Конституції України, стаття 17 КПК України), факт вчинення особою кримінального правопорушення та вина такої особи в його вчиненні мають бути встановлені у порядку кримінального судочинства судом або, за певних умов, слідчим, дізнавачем правоохоронного органу або прокурором.

Враховуючи порядок кримінального провадження, встановлений КПК України, на стадії досудового розслідування вирок суду не постановляється. Отже, у фізичної особи, яка вважає себе потерпілою від відповідного кримінального правопорушення, досудове розслідування якого триває, не виникає право на позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок такого кримінального правопорушення, на підставі частини другої статті 1177 ЦК України з огляду на те, що факт вчинення кримінального правопорушення належно не встановлений.

Водночас факт кримінального правопорушення (злочину) може бути також встановлений й на стадії досудового розслідування у разі закриття кримінального провадження за статтею 284 КПК України з нереабілітуючих підстав постановами слідчого, дізнавача, прокурора.

Також факт вчинення стосовно особи кримінального правопорушення може бути встановлений й ухвалою суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, якщо обставини, передбачені, зокрема положеннями пунктів 4-8 частини першої статті 284 КПК України, виявляються під час судового провадження.

Нереабілітуючі підстави означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак через певні обставини кримінальне провадження стосовно цієї особи виключається.

Отже, обов`язковою умовою для застосування частини другої статті 1177 ЦК України є наявність вироку суду, що набрав законної сили, або постанови слідчого, дізнавача, прокурора чи ухвали суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, яким встановлено те, що певна особа є винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, або, і це є найголовнішим, встановлено сам факт вчинення стосовно потерпілої особи певного кримінального правопорушення.

У разі неухвалення наведених процесуальних рішень, втілених у певних документах у кримінальному провадженні, встановити всі умови застосування частини другої статті 1177 ЦК України неможливо, а тому право на позов відповідно до цієї правової норми не виникає.

У фізичної особи, яка вважає себе потерпілою від кримінального правопорушення, досудове розслідування щодо якого триває і факт вчинення кримінального правопорушення (злочину) належно не встановлений, не виникає право на позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, на підставі частини другої статті 1177 ЦК України, оскільки підставою для компенсації такої шкоди потерпілій особі державою є насамперед завдання шкоди в результаті вчинення кримінального правопорушення, що має бути встановлено у передбаченому кримінально-процесуальному законом порядку.

У разі ненастання таких обставин фізична особа за наявності відповідних підстав має право на позов про відшкодування їй заподіяної шкоди на загальних засадах (згідно зі статтями 1166 і/або 1167 ЦК України), тобто безпосереднім заподіювачем такої шкоди.

На теперішній час у національному законодавстві України немає відповідного закону, який би визначав випадки та порядок компенсації державою шкоди потерпілому внаслідок кримінального правопорушення.

Верховний Суд наголошує на тому, що лише неприйняття відповідного закону про порядок компенсації державою такої шкоди не унеможливлює розгляд справи за позовом потерпілого від кримінального правопорушення (злочину).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 30 вересня 2014 року у справі «Петро Якович Петльований проти України», заява № 54904/08, суд зауважив, що відповідно до ЦК України питання державної компенсації жертвам злочину врегульовано таким чином, що будь-яка вимога про таку компенсацію є умовною, і ці умови частково викладені у першому пункті статті 1177 ЦК України, який містить слова «якщо особа, яка вчинила злочин, не ідентифікована або неплатоспроможна». Подальші умови полягають у тому, що вони мають бути встановлені окремим законом, який не було прийнято до цього часу. Такий закон має також містити процедуру присудження та сплати компенсації. Вочевидь, право на компенсацію з боку держави жертвам злочину, передбачене згаданою статтею Кодексу, ніколи не було призначене, щоб бути безумовним.

У новій редакції статті 1177 ЦК України (відповідно до Закону України від 16 травня 2013 року № 245-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо приведення законодавства у відповідність з Кримінальним процесуальним кодексом України») так само передбачено, що компенсація державою шкоди відбувається у випадках та порядку, передбачених законом.

Тобто потерпіла від злочину особа може захищати порушене право, в тому числі шляхом подання позову про компенсацію шкоди в цивільному судочинстві на підставі частини другої статті 1177 ЦК України, такий позов є ефективним для захисту її прав.

Оцінюючи факт неприйняття закону, який передбачав би порядок присудження та сплати відшкодування шкоди на підставі частини другої статті 1177 ЦК України, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду керується тим, що це не є тим першорядним питанням, яке підлягає врахуванню судом під час вирішення таких спорів. У разі якщо під час розгляду справи суди не встановлять обставин, що позивачу завдано шкоду внаслідок кримінального правопорушення, то підстав для компенсації державою шкоди особі не виникає, а отже, немає підстав і для застосування правил частини другої статті 1177 ЦК України.

Здійснюючи правове тлумачення положень статті 1177 ЦК України, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду врахувала застосовні до спірних відносин положення міжнародного права.

У статті 2 Європейської конвенції про відшкодування збитків жертвам насильницьких злочинів від 24 листопада 1983 року, 08 квітня 2005 року підписаної Україною, врегульовано, що коли відшкодування збитків не може бути забезпечене з інших джерел, держава повинна це взяти на себе для таких категорій: «a» для тих, кому внаслідок умисних насильницьких злочинів було завдано серйозної шкоди фізичному стану або здоров`ю; «b» для тих, хто перебував на утриманні загиблих внаслідок такого злочину.

Відшкодування збитків, передбачених першим абзацом цієї статті, здійснюється навіть у тому випадку, якщо злочинець не може зазнати судового переслідування або бути покараним.

Також мають бути враховані положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (далі - Декларація), затвердженої резолюцією Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 29 листопада 1985 року № 40/34, яка містить норми «м`якого права». Так, у статті 12 цієї Декларації встановлюються мінімальні стандарти та обсяг відповідальності соціально-правової держави в разі неможливості отримання відшкодування шкоди жертвами кримінальних правопорушень (злочинів). Відповідно до зазначеної статті у тих випадках, коли компенсацію неможливо отримати в повному обсязі від правопорушника чи інших джерел, державі варто вчиняти заходи для надання фінансової компенсації: а) жертвам, які в результаті тяжких злочинів отримали значні тілесні ушкодження чи суттєво підірвали своє фізичне чи психологічне здоров`я; b) сім`ям, зокрема утриманцям осіб, які вмерли чи стали фізично чи психічно недієздатними в результаті такої віктимізації.

Тож за загальним правилом нині не існує чинних для України актів міжнародного права, в яких би було закріплено зобов`язання для усіх країн беззастережно брати на себе обов`язок з відшкодування всім потерпілим шкоди, завданої вчиненням будь-яких кримінальних правопорушень (злочинів). Взяття на себе та виконання такого обов`язку правовою державою є реалізацією її соціальної функції, межі виконання якої мають корелюватися з правовою політикою та економічними можливостями кожної окремої країни.

Використовуючи термінологію згаданої Декларації, виконання такого обов`язку пов`язане з виплатою фінансової компенсації, а не відшкодуванням завданої шкоди (не є реституцією). Тобто виконання такого фінансового обов`язку не пов`язано з потребою встановлення правопорушення з боку держави, тож у класичному цивілістичному вимірі це не є цивільно-правовою відповідальністю.

Саме таким міркуванням і відповідає ідея та її конструкція, засади якої втілені у частині другій статті 1177 ЦК України.

За конструкцією статті 1177 ЦК України держава фактично не взяла на себе зобов`язання з відшкодування шкоди усім потерпілим від усіх правопорушень в Україні. Більш того, правила міжнародно-правових актів не встановлюють для будь-якої держави, й України зокрема, позитивного обов`язку для такої повної компенсації.

Тож Верховний Суд не встановив порушення державою свого позитивного зобов`язання у тому, що держава не взяла на себе обов`язок компенсовувати потерпілим фізичним особам завдану їм вчиненням кримінальних правопорушень шкоди, оскільки держава, за загальним правилом, не несе відповідальності за дії приватних осіб.

Велика Палата Верховного суду в ухвалі від 21 червня 2023 року у справі № 357/5940/19 (провадження № 12-25гс23) зазначила, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.09.2019 у справі № 265/6582/16-ц комплексно проаналізувала приписи статті 1177 ЦК України та статті 19 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» у редакції, що була чинною до 28.04.2023, і виснувала, що з огляду на зміст вказаних приписів реалізація права на отримання зазначеного відшкодування поставлена у залежність від існування компенсаційного механізму, що має бути встановлений в окремому законі. Закон, який регулює порядок відшкодування за рахунок коштів Державного бюджету України шкоди, заподіяної терористичним актом об`єктам нежитлової нерухомості громадян, відсутній як на час виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи судами. Більше того, у законодавстві України відсутня не тільки процедура виплати означеного відшкодування (див. для порівняння mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 24.04.2014 у справі «Будченко проти України», заява № 38677/06, § 42), але й чіткі умови, необхідні для заявлення майнової вимоги до держави про надання такого відшкодування (див. mutatis mutandis ухвалу ЄСПЛ щодо прийнятності від 30.09.2014 у справі «Петльований проти України») (пункт 32 вказаної постанови).

Так, у справі «Петльований проти України» (рішення стосовно прийнятності) Суд дійшов висновку про неприйнятність вимог щодо відшкодування шкоди на підставі ст. 1177 ЦК України, оскільки сама «правова база» відшкодування не створила «законних очікувань» в розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно, сама відсутність закону не створювала наявність «обґрунтованої вимоги» в контексті цього положення Конвенції.

Як зазначив Європейський суд з прав людини, для створення «законного очікування» норма, на яку посилаються, повинна визначати правила для позову. Якщо законні вимоги, яких має бути дотримано, та інші параметри позову чітко не визначені, правова норма не може бути застосована для обґрунтування «законного очікування». Оскільки заявник не мав достатньою мірою встановленої вимоги для цілей, передбачених статтею 1 Першого протоколу Конвенції, він не може стверджувати, що мав «законні очікування» отримати будь-яку суму.

Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній в ухвалі від 21 червня 2023 року (справа № 357/5940/19,провадження № 12-25гс23) звернула увагу, що як редакція статті 1177 ЦК України, що була чинною до 09.06.2013, так і чинна наразі редакція вказаної статті передбачають необхідність прийняття спеціального закону, який визначить умови (випадки) та порядок компенсації шкоди. Тобто висновки ЄСПЛ щодо застосування положень статті 1177 ЦК України не втратили актуальності з прийняттям нової редакції вказаної статті.

Отже, проаналізувавши встановлені у судовому засіданні фактичні обставини справи, а також доводи позивача, суд, враховуючи вищенаведені положення цивільного, кримінального процесуального законодавства та правові висновки Верховного Суду, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки у визначеному кримінальним процесуальним законодавством порядку не було встановлено факту вчинення крадіжки зазначеного позивачем майна (відсутні вирок, або постанова про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав), не доведено розміру заподіяної шкоди, і відсутній закон, який визначає, що випадок позивача підпадає під дію ч.2 ст.1177 ЦК України, а тому позивачем не доведено підстави для покладення на державу Україна обов`язку відшкодувати майнову шкоду, завдану внаслідок кримінального правопорушення.

Враховуючи, що вимога про стягнення вартості проведення оцінки майна та комісії за прийнятий платіж - є похідною вимогою до основної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, а тому задоволенню також не підлягає.

Посилання позивача на висновки Європейського суду з прав людини від 08.01.2004 року у справі «Айдер та інші проти Туреччини» (AyderandOthers v. Turkey), суд вважає необґрунтованим, оскільки у вказаній справі суть заяви стосувалася скарги про цілеспрямоване знищення власності заявників державними органами та що з приводу скарг заявників не було проведено ефективного розслідування. Внаслідок чого ЄСПЛ встановлено, що мало місце порушення ст.ст 8, 13 Конвенції та ст.1 Протоколу №1 до Конвенції.

В цьому зв`язку суд також враховує, що вимоги про відшкодування шкоди у порядку, визначеному ст.1176 ЦК України позивач не заявляє, законність дій, рішень, а також бездіяльність органу досудового розслідування, прокуратури позивач не оскаржував.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, завданих позивачу кримінальним правопорушенням, то підстави для її відшкодування у порядку, визначеному ч.3 ст.127 КПК України та ч.2 ст.1177 ЦК України також відсутні.

Суд враховує, що належним відповідачем, який має відповідати за заподіяну позивачу моральну шкоду внаслідок вчинення кримінального правопорушення в межах доведеного обвинувачення, викладеного у вищевказаному вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.04.2023 року, є засуджений ОСОБА_2 ..

Проте відповідної вимоги про відшкодування моральної шкоди до ОСОБА_2 позивач не заявляє.

Незважаючи на отримані роз`яснення щодо наслідків вчинення, а також не вчинення процесуальних дій, позивач підстави позову не уточнив, заяву про заміну неналежного відповідача Держава Україна належним відповідачем ОСОБА_2 , не подав.

Таким чином, суд дійшов висновку щодо необхідності відмови ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, такі витрати підлягають віднесенню за рахунок держави. Документально підтверджені витрати відповідачів та третіх осіб, які в порядку ст.141 ЦПК України підлягають відшкодуванню у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, у справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,141,223,258,259,263-265,266,273, 280 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Національної поліції у Київській області, Київська обласна прокуратура, про стягнення матеріальної шкоди завданої злочином, відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду, або через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня проголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І. В. Муранова-Лесів