МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2025 р. Справа №370/2552/24

Провадження № 2/370/1116/24

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючої судді Сініциної О.С., розглянувши у приміщенні суду в селищі Макарові у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів в порядку регресу

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Потьомкін Сергій Олексійович, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів в порядку регресу, в якому просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 208 875, 48 грн, а також збитки у розмірі 22 947, 54 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у справі, які складаються з судового збору у розмірі 2 318, 23 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 16 400 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 (після укладення шлюбу прізвище змінив на « ОСОБА_5 ») був укладений Кредитний договір № 0 (30 січня 2009 року реєстраційний номер змінено на № 1)

Відповідно до кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 16670 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% з кінцевим терміном повернення 19 травня 2016 року,

Разом з тим, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та позивачем укладений договір поруки, відповідно до умов якого позивач як поручитель гарантувала виконання ОСОБА_2 кредитного договору своєчасного і повного повернення кредиту і відсотків за ним.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрсСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» украдений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» передало АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» отримало право вимоги від боржників, у тому числі до ОСОБА_2 та позивача як поручителя.

Невиконання відповідачем кредитних зобов`язань стало підставою для звернення АТ «Дельта Банк» з позовом про стягнення з відповідача та позивача заборгованості за поверненням кредиту у розмірі 208 875, 48 грн.

Михайлівський районний суд Запорізької області заочним рішенням від 10 лютого 2014 року в справі № 321/1221/13-ц позовні вимоги задовольнив. Стягнув солідарно з відповідача та позивача заборгованість за кредитом у розмірі 208875, 48 грн.

Оскільки позивач за адресою реєстрації фактично не проживала, про винесення рішення суду дізналась лише в лютому 2016 року після накладення арешту на її банківські рахунки.

Михайлівський районний суд Запорізької області ухвалою від 04 березня 2016 року, залишеною без змін Апеляційним судом Запорізької області, відмовив у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення суду.

Приватний виконавиць виконавчого округу Київської області Трофименко М.М. на підставі відкрив виконавче провадження № 57421164 з примусового виконання виконавчого листа № 321/2221/13-ц, виданого 27 березня 2014 року Михайлівським районним судом Запорізької області.

У зв`язку із виконанням у повному обсязі позивачем рішення Михайлівського районного суду Запорізької області, приватний виконавець постановою від 31 січня 2024 року закінчив виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа

№ 321/2221/13-ц від 27 березня 2014 року.

Отже, позивач виконала рішення Михайлівського районного суду Запорізької області від 27 березня 2014 року в повному обсязі, сплатила на користь АТ «Дельта Банк» кошти в розмірі 208 875,48 грн, а також основну винагороду виконавця 20 887,54 грн, витрати на проведення виконавчих дій 560 грн, та комісію банку за здійснення платежу 1500 грн, у зв`язку з чим до неї перейшло права кредитора у частині обов`язку, виконаний нею.

Макарівський районний суд Київської області ухвалою від 08 жовтня 2024 року відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Оскільки місце реєстрації відповідача не відомо, на офіційному веб порталі судової влади України розміщено оголошення про розгляд справи № 370/2552/24 в порядку спрощеного позовного провадження.

У зв`язку з тим, що відповідач на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав, суд відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до частини четвертої статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 10 лютого 2014 року у справа № 321/2221/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не підлягають доказуванню при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки зазначеним рішенням суду встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 18 травня 2007 року укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 16670, 00 доларів США, з кінцевим терміном повернення 18 травня 2014 року. Укладеного 18 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та позивачем Договору поруки № 115173 та додаткової угоди від 30 січня 2009 року до договору поруки, згідно з яким поручитель гарантувала виконання відповідачем кредитного договору, забезпечення своєчасного та повного повернення кредиту і процентів, а тому такі обставини доказуванню не підлягають.

Між ПАТ «УкрсСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» 08 грудня 2011 року, украдений договір купівлі продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» передав АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, в наслідок чого, АТ «Дельта Банк» отримало право вимоги від боржників, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та зобов`язальними договорами.

Михайлівський районний суд Запорізької області рішенням від 10 лютого 2014 року в справі № 321/2221/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнив позовні вимоги. Стягнув солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі 208 875, 48 грн.

Як вбачається з Постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименка М.М., на підставі виконавчого листа Михайлівського районного суду Київської області 11 жовтня 2018 року було відкрито виконавче провадження № 57421164, відповідно до якого постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 208 875, 48 грн.

Позивач сплатила заборгованість у розмірі 231 823, 10 грн, що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 208 875, 48 грн, основної винагороди виконавця

20 887, 54 грн, витрат на проведення виконавчих дій 560 грн та комісію банку за здійснення платежу 1500 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки № 10 від 31 січня 2024 року.

На підставі постанови приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименко М.М. від 31 січня 2024 року виконавче провадження № 57421164 закінчено.

Отже, позивач виконала в повному обсязі обов`язок поручителя за кредитним договором та договором поруки, а тому до неї перейшло право кредитора у такому зобов`язанні.

Статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статті 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Оскільки порука є договірним зобов`язанням, стосовно якого передбачено обов`язкове дотримання письмової форми (частина перша статті 547 Цивільного кодексу України), моментом укладення такого договору є досягнення згоди з усіх істотних умов, унаслідок чого у сторін виникають взаємні права та обов`язки.

Частинами першою та другою статті 553 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно із частинами першою та другою статті 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Умовами договору поруки визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язку боржника за кредитним договором з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.

З урахуванням статей 553, 554 Цивільного кодексу України, договір поруки укладається кредитором за зобов`язаннями, які забезпечуються порукою, і поручителем.

Оскільки позичальник є не стороною договору поруки, а стороною у зобов`язанні, забезпеченому порукою, чинне законодавство України не передбачає обов`язку кредитора чи поручителя отримувати згоду позичальника на укладення договору поруки.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (частина перша статті 543 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 544 Цивільного кодексу України, боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Згідно із частиною другою статті 556 Цивільного кодексу України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.

Таким чином, поручитель в разі виконання обов`язку на користь кредитора має право звернутися до боржника із зворотною вимогою.

Відповідно до частин першої, другої статті 623 Цивільного кодексу України , боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 виконала свої обов`язки поручителя перед Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» щодо погашення заборгованості відповідача за кредитним договором в повному обсязі, що становить 208875, 48 грн та основної винагороди виконавця 20887, 54 грн, витрат на проведення виконавчих дій 560 грн, а також комісію банку за здійснення платежу 1500 грн, а тому набула права вимоги до відповідача у загальному розмірі 231823,10 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача понесені нею витрати в порядку регресу у розмірі 208875,48 грн, та понесені нею збитки у вигляді основної винагороди виконавця 20887,54 грн, витрат на проведення виконавчих дій 560 грн, комісії банку за здійснення платежу 1500 грн.

Щодо стягнення судових витрат.

Згідно із статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2318 (дві тисячі триста вісімнадцять) гривень 23 копійки.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з частиною восьмою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною четвертою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 Цивільного процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Так, на підтвердження понесених витрат на надання правової (правничої) допомоги позивач надала: Договір про надання правової (правничої) допомоги від 28 грудня 2023 року, Додаток № 1 до Договору про надання правової (правничої) допомоги.

Ураховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги в розмірі 16 400 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 76-81, 82, 95, 141, 247, 265, 268, 274, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість в порядку регресу у розмірі 208875 (двісті вісім тисяч вісімсот сімдесят п`ять) гривень та збитки у розмірі 22947 (двадцять дві тисячі дев`ятсот сорок сім) гривень 54 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2318 (дві тисячі триста вісімнадцять) гривень 23 копійки та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 400 (шістнадцять тисяч чотириста) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація сторін

- ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 :

- ОСОБА_2 , РНКОПП НОМЕР_1 .

Суддя О.С. Сініцина