Провадження №: 2/755/198/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 2 520,14 грн, що складаються із інфляційних втрат у розмірі 2 029,66 грн, 3 % річних у розмірі 490,48 грн, та судові витрати, що складаються із витрат на оплату судового збору у розмірі 968,96 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року задоволено позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти у розмірі 3 326,00 грн та судовий збір у розмірі 768,40 грн. Вказане рішення суду звернено до примусового виконання. 02 вересня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_6 щодо примусового виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року. Однак на дату звернення до суду, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року не виконане.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

З урахуванням вищезазначеного, позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення, починаючи з наступного дня ухвалення рішення суду по справі № 755/10834/19 - з 22 жовтня

2019 року та по день подання позовної заяви про стягнення суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу - по 18 вересня 2024 року.

Загальний розмір інфляційних витрат за вказаний період складає 2 029,66 грн, загальна сума трьох відсотків річних за користування грошовими коштами за вказаний період складає 490,48 грн.

Водночас, між позивачем та відповідачем не було укладено жодних договорів про надання позики/кредиту, оскільки по даній справі виплата проводилась за пошкоджений транспортний засіб іншого учасника дорожньо-транспортної пригоди, в подальшому в порядку регресу було стягнуто з відповідача суму завданих збитків, про що було винесено рішення суду по справі № 521/16412/19. По даній справі наявні деліктні зобов`язання або «зобов`язання із заподіяння шкоди» - це недоговірні зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав. А відтак положення пункту 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України не можуть бути застосовані до даної справи.

Враховуючи вищезазначене, позивач просить позов задовольнити.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків - два дні з дня отримання копії даної ухвали.

03 жовтня 2024 року позивач через систему «Електронний суд» подав заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої додав доказ надсилання позовної заяви з додатками відповідачеві, позовну заяву у новій редакції та витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, чим виконав вимоги ухвали про залишення позову без руху.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не подав. Конверт з ухвалою про відкриття провадження, що двічі направлявся за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача, повернувся до суду не врученим з відміткою оператора поштового зв`язку «Укрпошта» про причини повернення: «за закінченням встановленого терміну зберігання» (перше відправлення») та «адресат відсутній за вказаною адресою» (повторне відправлення).

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня

2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Верховний Суд у постанові від 11 червня 2021 року у справі № 2-6236/11 сформулював висновок, за яким у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.

Положення статті 11 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Тобто відповідно до положень статті 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі.

За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.

Приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ

1 розділу ІІІ книги 5 цього Кодексу), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу

ІІІ книги 5 цього Кодексу).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від

16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Частиною четвертою статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

21 жовтня 2016 року між ПАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № -10-01. Відповідно до даного Договору, ПАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання ДТП сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 28 серпня 2017 року визнано винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, а саме дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 24 липня 2017 року в м. Києві по вулиці Нижній Вал за участю автомобіля РУТА 22СПН, державний номерний знак НОМЕР_1 та ЗАЗ VIDA державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2

27 липня 2017 року, відповідач ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «СК «ВУСО» із повідомленням про настання події з наземним транспортним засобом та зазначив про ДТП, яка мала місце 24 липня 2017 року. Крім цього, в цій заяві просив здійснити йому виплату страхового відшкодування.

На підставі акту огляду колісного транспортного засобу, страхового акта № 6616-02 по Договору страхування наземного транспорту від 21 жовтня 2016 року № 3-01 та рахунку - фактури від 01 серпня 2017 року № БД - 0000929 відповідачу було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 3 326,40 гривень, що також підтверджується платіжним дорученням від

03 серпня 2017 року № 17091.

ПАТ «СК «Провідна» надіслала відповідь від 22 лютого 2018 року № 17-12/2445 на заяву - вимогу ПАТ «СК «ВУСО» в якій повідомила, що виплата страхового відшкодування по страховій події від 24 липня 2017 року, що сталась у м. Києві по вулиці Нижній Вал, 15 , за пошкоджений автомобіль ЗАЗ Vida, державний номерний знак НОМЕР_2 на суму 4 438,36 гривень була здійснена 07 грудня 2017 року ОСОБА_2 через систему НОМЕР_3 (платіжне доручення №0059398).

25 жовтня 2018 року між ПАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено Договір

№ 25/10/2018 про відступлення права вимоги, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування.

Відповідно до наданого реєстру, вбачається, що ПАТ «СК «ВУСО» відступив право вимоги по Договору № 3-01 Новому кредитору ФОП ОСОБА_1

ФОП ОСОБА_1 набув право вимоги по Договору добровільного страхування наземного транспорту № 3-01 укладеного 21 жовтня 2016 року між ПАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_2 відповідно до якого, з відповідача підлягали стягненню безпідставно отримані кошти по страховому відшкодуванню в розмірі 3 326 гривень 40 копійок.

Вказані обставини є встановленими та підтверджуються рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року по справі № 755/10834/19.

Також рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2019 року по справі № 755/10834/19 стягнуто із ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в розмірі 3 326,40 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн.

З постанови про відкриття виконавчого провадження від 02 вересня 2020 року, винесеної Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Яцишиним А.М. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_6, встановлено, що на примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишина А.М. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_6 з примусового виконання виконавчого листа № 755/10834/19, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 24 червня 2020 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів у розмірі 3 326,40 грн та витрат по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.

Інформації про стан виконавчого провадження № НОМЕР_6 з примусового виконання виконавчого листа № 755/10834/19, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 24 червня 2020 року станом на дату звернення до суду позивачем не надано.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 березня

2016 року у справі № 6-2168цс15

Розрахунок позивача щодо розміру інфляційних витрат та трьох процентів річних перевірений судом, відповідає нормам ЦК України та ЦПК України.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання, відтак, позовні вимоги про стягнення індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно із частиною першою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Частиною третьою статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі

№ 814/698/16.

В матеріалах справи містяться документально підтверджені витрати позивача на правову допомогу на загальну суму 4 000,00 гривень, а саме позивачем надано: копію договору про надання правової допомоги від 01 листопада 2022 року № 01/22/22; копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 01 листопада 2022 року № 01/11/22; акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги від 01 листопада 2022 року № 01/11/22; копію довіреності від 02 лютого 2022 року; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6314; копію платіжної інструкції від 01 листопада 2022 року на суму 4 000,00 грн.

У зв`язку із задоволенням позову суд дійшов висновку про задоволення даної вимоги.

Також відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 968,96 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 625 ЦК України, статтями 12, 13, 82, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ :

Позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 490,48 грн (чотириста дев`яносто гривень 48 копійок), інфляційні втрати у розмірі 2 029,66 грн (дві тисячі двадцять дев`ять гривень 66 копійок), що разом становить 2 520,14 грн (дві тисячі п`ятсот двадцять гривень 14 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн (чотири тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ НОМЕР_4 , адреса АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , місце проживання зареєстровано за адресою:

АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду виготовлено 05 травня 2025 року.

Суддя О.О. Хромова