"05" травня 2025 р. Справа № 363/2355/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Котлярова І.Ю., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), в інтерсах якої діє адвокат Новіцька Іванна Леонідівна (08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Ярославська, буд. 1, офіс 11) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визначення місця проживання дитини з матір`ю ,-

ВСТАНОВИВ:

До Вишгородського районного суду Київської області засобами поштового зв`язку за підписом представника позивача адвоката Новицької І.Л. надійшла вказана позовна заява, яку передано судді, для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху.

Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, суд приходить до висновку, що позовна заява подана з порушенням вимог ст. 175-177 ЦПК України, тому дані вимоги слід залишити без руху з наступних підстав.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З наведеного вбачається, що на розгляд суду передається конкретний спір між учасниками певних правовідносин, внаслідок якого відбувається порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод та законних інтересів. Положеннями процесуального законодавства не передбачено можливості здійснення судового захисту прав, свобод та законних інтересів наперед, тобто за відсутності спору як такого.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем порушується питання визначення місця проживання дитини разом з нею.

У зв`язку з цим, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У позовній заяві зазначається, що шлюб між позивачем та відповідачем не розірвано, однак спільне життя з відповідачем не склалося через систематичні конфлікти та агресивну поведінку з його боку, у зв`язку із чим позивачем подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу та позивач разом з дитиною проживає окремо від відповідача.

Необхідність визначення місця проживання дитини разом з позивачем, як зазначається у позовній заяві, пояснюється тісним емоційним зв`язком позивача з дитиною, наявністю у позивача не зважаючи на відсутність офіційного працевлаштування доходу у вигляді допомоги від держави та аліментів, які стягуються з відповідача, а також обізнаність з режимом дитини, її потребами та особливостями догляду та розвитку. Натомість агресивна поведінка відповідача створює психотравмуючі ситуації, які особливо негативно впливають на дітей раннього віку та неготовність відповідача створювати безпечне та гармонійне середовище для виховання малолітньої дитини. Будь-яких інших відомостей, які б вказували на відсутність згоди батька дитини щодо місця проживання дитини та обумовлювали необхідність визначення її місця проживання, позовна заява не містить.

Відтак, з позовної заяви та додатків до неї не вбачається існування між позивачем та відповідачем спору щодо визначення місця проживання дитини та неможливості його вирішення в досудовому порядку.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З наведеного вбачається, що участь органу опіки та піклування у справах про визначення місця проживання дітей є обов`язковою, яка забезпечується, зокрема, шляхом надання висновку щодо розв`язання спору.

Натомість матеріали позовної заяви не містять висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору, який начебто виник між позивачем та відповідачем. Позовна заява також не містить відомостей, що позивач звертався до органу опіки та піклування за отриманням такого висновку, але отримав відмову в його отриманні, як і не містить клопотання про витребування у зв`язку з цим такого висновку.

Крім того, суд також звертає увагу, що в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» указано, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

У постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) вказано, що під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

У постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) Верховний Суд зазначив, що при вирішення питання про визначення місце проживання дитини суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема щодо обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування.

В порушення викладеного, до позовної заяви додано лише довідку про доходи позивача договір найму житлового приміщення, заяву про вчинення відносно неї домашнього насильства та прийняте рішення за результатами її розгляду, довідку про перебування в притулку № 1 КОЦСПД, довідку про підтвердження впровадження волонтерської діяльності, а також огляд сімейного лікаря і консультативний висновок спеціаліста.

Вказані документи не дають суду можливості підтвердити існування між сторонами спору щодо місця проживання дітей та вирішити його з урахуванням найкращих інтересів дитини.

Залишення позовної заяви без руху не є обмеженням у доступі до правосуддя. Так, згідно практики Європейського суду з прав людини, сформульовану, зокрема, в рішеннях від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 31) зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Крім того необхідно врахувати позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у пункті 55 справи «Креуз проти Польщі», що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, позивачу потрібно усунути зазначені недоліки позовної заяви. У разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175-177, 185 Цивільного процесуального кодексу України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 ), в інтерсах якої діє адвокат Новіцька Іванна Леонідівна (08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Ярославська, буд. 1, офіс 11) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визначення місця проживання дитини з матір`ю - залишити без руху, надавши заявнику строк у десять днів, з дня отримання копії ухвали, для усунення зазначених недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І.Ю. Котлярова