Провадження №2/751/35/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 квітня 2025 року місто Чернігів
Новозаводський районний суд м. Чернігова
в складі: головуючого-судді Діденко А.О.
при секретарі Бобровник Н.В.
учасники справи:
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3
представник позивача ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя,
Встановив:
І. Стислий виклад позиції позивача
Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 27.10.2006 до 20.10.2022 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку. Під час шлюбу 14.06.2019 за спільні кошти подружжя було придбано 2/5 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . По 1/5 частки були оформлені на ОСОБА_2 та їхню доньку ОСОБА_3 . У подальшому 31.03.2021 на підставі нотаріально посвідченого договору про поділ будинку припинено право спільної часткової власності між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з однієї сторони (власники по 1/5 частки) та ОСОБА_5 з іншої сторони (власник 3/5 частки) на вищевказаний будинок. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності по 1/2 частки набули право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 98,3 кв.м., а ОСОБА_5 набув право власності на житловий будинок загальною площею 99,6 кв.м. Зазначає, що частка будинку вартістю 511 348,00 грн була придбана під час зареєстрованого шлюбу, а тому належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності. За таких обставин, посилаючись на статті 69-72 Сімейного кодексу України, просить визнати право власності на 1/4 частину будинку.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі
Новозаводський районний суд міста Чернігова ухвалою від 31 грудня 2024 року відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 12.03.2025 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судове засідання позивач та її представник не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача надіслала заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримують та просять задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують.
Відповідач у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.
Третя особа в судове засідання також не прибула, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому порядку.
З урахуванням вищевикладеного судом 28.04.2025 постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ч. 4 ст. 223, ст.ст. 280-281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Судом встановлено, що сторони з 27.10.2006 до 20.10.2022 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням суду (а.с.10-13).
У період шлюбу 14 червня 2019 року між ОСОБА_6 продавець, та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , від імені якої діють законні представники, покупці, укладено договір купівлі-продажу частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костюк Ю.В., зареєстрований у реєстрі за №2966 (а.с.15-17).
Відповідно до умов договору продавець передала 2/5 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , у власність покупців у рівних частках, а покупці прийняли по 1/5 частці у праві власності на житловий будинок.
2/5 частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами має 197,9 кв.м. загальної площі, 110,3 кв.м. житлової площі.
У пункті 4.12 договору зазначено, що цей договір вчиняється зі згоди дружини покупця, ОСОБА_1 .
Рішенням Чернігівської міської ради №3/VIII-31 від 24.12.2020 передано у власність безоплатно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 1/2 частки земельної ділянки на АДРЕСА_1 , площею 0,0675 га, кадастровий номер :01:002:0098, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.20).

Право власності на вищевказану земельну ділянку зареєстровано за відповідачем та третьою особою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна (а.с.14).

Надалі 31 березня 2021 року ОСОБА_5 власник 3/5 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 197,9 кв.м., житловою площею 110,3 кв.м., та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 власники 2/5 частки вказаного будинку, уклали договір про поділ нерухомого майна, згідно з яким з метою припинення спільної часткової власності дійшли згоди провести поділ житлового будинку на самостійні об`єкти таким чином:

- ОСОБА_5 набуває право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 99,6 кв.м., у тому числі житловою площею 59,4 кв.м.;

- ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності з розрахунку 1/2 частка у кожного набувають право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 98,3 кв.м., у тому числі житловою площею 50,9 кв.м., який розташований на земельній ділянці площею 0,0675 га, кадастровий номер :01:002:0098 (а.с.17-18).

У зв`язку з укладенням цього договору припинилось право спільної часткової власності на майно та сторони набули право власності на житловий будинок.

Право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 98,3 кв.м., житловою площею 50,9 кв.м., зареєстроване за відповідачем та третьою особою як спільна часткова власність з розміром частки по 1/2, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За інформацією Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, власному житловому будинку загальною площею 98,3 кв.м. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , розташованому на власній земельній ділянці :01:002:0098, присвоєна адреса: АДРЕСА_1 , а власному житловому будинку загальною площею 99,6 кв.м. ОСОБА_5 присвоєна адреса: АДРЕСА_1 (а.с.19).

Згідно зі звітом №011/11/024 про оцінку майна від 05.11.2024 ринкова вартість будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 98,3 кв.м., житловою площею 50,9 кв.м., становить 511 348,00 грн (а.с.6).

IV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін

У п.п. 1, 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.ч. 9, 10 ст. 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно зі ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ч. 1 ст. 69 та ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України, ч. 2 ст. 372 ЦК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а у разі поділу майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Частинами 1, 3, 4 ст. 368 Цивільного кодексу України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до п. 22 Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до п. 23 вищевказаної постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Верховний Суд у постанові від 09.07.2021 у справі № 161/8116/19 (провадження № 61-22259св19) зазначив, що якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, то презумпція права спільної сумісної власності подружжя не спростована. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи даний спір, суд бере до уваги те, що відповідач, всупереч наведеному вище принципу змагальності цивільного судочинства, не надав відзиву із запереченнями щодо заявленого позову. Також відповідачем не надано доказів щодо особистої приватної власності на спірне майно, а тому суд виходить з об`єму наданих позивачем доказів.

Спірна 1/5 частка у праві власності на житловий будинок, яка згодом у зв`язку з поділом будинку та утворенням нового самостійного об`єкта нерухомості трансформувалась у 1/2 частку, набута подружжям за час шлюбу, що не спростовано відповідачем. Про дану обставину також свідчить пункт 4.12 договору купівлі-продажу від 14.06.2019, відповідно до якого позивач надала згоду на укладення цього договору.

Отже, матеріали справи не містять доказів того, що 1/2 частка у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 є особистою власністю відповідача, а тому вона є спільною сумісною власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивачем доведено існування суб`єктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимоги про право спільної сумісної власності на майно, придбане під час шлюбу.

Враховуючи вищезазначене, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні всебічно, повно та об`єктивно наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням того, що частки позивача та відповідача у спільному майні є рівними, а тому позивач має право на належну їй частку у спільному з відповідачем майні, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання права власності на 1/4 частки будинку є обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 278,37 грн (а.с.23), які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн суд зазначає наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 27 червня 2018 року в справі № 826/1216/16 викладений висновок, що для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Правнича допомога позивачу надавалася на підставі ордеру адвокатом Шолох О.В. (а.с.21).

Проте на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем не надано суду відповідних доказів (договору про надання правової допомоги, в якому сторони б обумовили порядок сплати гонорару, квитанції, платіжного доручення чи інших платіжних документів, акта приймання-передачі наданих послуг тощо), а тому витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн є недоведеними, у зв`язку з чим стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 280-289, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 368, 392 ЦК України, ст.ст. 7, 60-61, 69-71 СК України, суд

Вирішив :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частку будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :002:0098 загальною площею 0,0675 га.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :002:0098 загальною площею 0,0675 га.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 278 (одну тисячу двісті сімдесят вісім) грн 37 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 28.04.2025.

Позивач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Суддя А.О. Діденко