КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 752/18522/24

номер провадження: 22-ц/824/5834/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 листопада 2024 року у складі судді Горбенко Н.О., у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Позовна заява мотивована тим, що з 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води; з 01 листопада 2021 року у зв`язку зі зміною законодавства позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води. На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго», на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення і постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085). У квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Таким чином, з 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» здійснює надання послуг з централізованого опалення (ЦО) та централізованого постачання гарячої води (ЦПГВ), зокрема, до квартири АДРЕСА_1 , яка під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання та водопостачання, а тому відповідачі є споживачами послуг, наданих позивачем.

Позивач зазначав, що відповідачі у встановленому законом порядку від надання послуг централізованого опалення, централізованого постачанні гарячої води, теплової енергії та постачання гарячої води, не відмовлялися. Проте відповідачі вчасно не сплачували за спожиті послуги, внаслідок чого у період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року утворилась заборгованість у розмірі 171 768 грн 52 коп.

З урахуванням наведеного, КП «Київтеплоенерго» просило стягнути з відповідачів на свою користь:

заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення/централізованого постачання гарячої води у розмірі 0 грн 00 коп.;

заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 35 898 грн 23 коп.;

заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 950 грн 97 коп.;

заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з теплової енергії у розмірі 109 178 грн 64 коп.;

заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 20 972 грн 14 коп.;

заборгованість з оплати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 509 грн 48 коп.,

заборгованість з оплати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 259 грн 06 коп.,

витрати пов`язані з отриманням інформації у розмірі 43 грн 00 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 листопада 2024 року позов КП «Київтеплоенерго» задоволено.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 35 898 грн 23 коп.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 950 грн 97 коп.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з теплової енергії у розмірі 109 178 грн 64 коп.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 01 листопада 2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 20 972 грн 14 коп.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 509 грн 48 коп.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 259 грн 09 коп.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 43 грн 00 коп.

Стягнуто солідарно із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 3 028 грн 00 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог КП «Київтеплоенерго» в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно стягнув заборгованість з ОСОБА_2 , оскільки вона не є власником (співвласником) нерухомого майна. Також вказує, що судом не було встановлено, а позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_2 за згодою ОСОБА_1 , як власника, користується об`єктом нерухомого майна, отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб та з нею укладено відповідний договір про надання житлово-комунальних послуг.

Стверджує, що той факт, що ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 не доводить того, що вона користується об`єктом нерухомого майна та отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб.

Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив, що право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 виникло лише 08 жовтня 2020 року. Однак суд прийняв рішення про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення до 01 травня 2018 року у розмірі 35 898 грн 23 коп., заборгованості за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року у розмірі 4 950 грн 97 коп.

Наголошує, що Верховний Суд у постанові у справі № 686/6276/19 від 01 вересня 2020 року вказав, що відповідно до ст.20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Тобто новий власник майна не зобов`язаний повертати борги попереднього власника, якщо суд установить, що він не брав на себе обов`язку з їх сплати.

Також вказує, що судом не було з`ясовано та не встановлено, чи брав відповідач на себе зобов`язання зі сплати боргів попереднього власника, оскільки умовами договору купівлі-продажу квартири від 08 жовтня 2020 року цього не передбачено.

Зазначає, що позивач достеменно володів інформацією про те, що у квартирі АДРЕСА_1 встановлено лічильники, а саме, лічильник теплопостачання та лічильник обліку гарячої води, оскільки саме представники позивача здійснювали опломбування, повірку та прийняття вузла розподільного обліку теплової енергії на абонентський облік у липні - серпні 2024 року. Відповідно до показників лічильника гарячої води станом на день подання апеляційної скарги показники не змінилися з моменту повірки та становлять 0,783 куб.м (гаряча вода не використовувалась, оскільки скаржник використовує бойлер).

Щодо показників лічильник теплової енергії, то скаржник вказує, що станом на день виготовлення апеляційної скарги вони становлять 9,981 mwh = 9,981 ? тариф 1 654 грн 41 коп. = 16 512 грн 66 коп. Тобто, заборгованість з постачання теплової енергії складає 16 512 грн 66 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу КП «Київтеплоенерго» зазначає, що згідно довідки з ГІОЦ реєстру територіальної громади міста Києва у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відтак, у відповідності до чинного законодавства, усі дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Вказує, що усі зобов`язання відповідача з оплати наданих послуг з централізованого опалення централізованого постачання гарячої води виникали щомісячно. Однак лише у березні 2023 року ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок за № НОМЕР_1 , де заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась з моменту набуття пава власності - з жовтня 2020 року. Наголошує, що відповідач з документами щодо неотримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за вищевказаною адресою до позивача не звертався. Таким чином, відповідачі зобов`язані оплатити спожиті послуги. Звертає увагу, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на наявність бойлеру, але факт наявності бойлеру не передбачає правових підстав для відключення або не користування централізованим гарячим водопостачанням. Оскільки відповідачами не передавались показники лічильника, тому нарахування відбувалися згідно з загальнобудиноковими показниками у відповідності до чинного галузевого законодавства та типового договору. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги КП «Київтеплоенерго» про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції виходив із того, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 , в якій він зареєстрований, як і ОСОБА_2 . На ім`я ОСОБА_1 відкритий особовий рахунок щодо сплати комунальних послуг до цього будинку й квартири, які з 01 травня 2018 року надає КП «Київтеплоенерго». Оскільки відповідачі тривалий час не сплачували за надані позивачем комунальні послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, розрахунок якої ними не спростований, то суд першої інстанції дійшов висновку, що така заборгованість і судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у солідарному порядку.

Проте з висновками суду першої інстанції у в повному обсязі погодитись не можна, виходячи з такого.

Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, не заперечується сторонами та є загальновідомим, що з 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» є виконавцем комунальних послуг, а саме: з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року є виконавцем послуг з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води; з 01 листопада 2021 року у зв`язку зі зміною законодавства позивач є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та з постачання гарячої води.

На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-ІV КП (далі - Закон № 1875-ІV) «Київтеплоенерго» на підставі типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води у газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085).

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01 травня 2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

11 жовтня 2018 року КП «Київтеплоенерго» прийняло право вимоги до споживачів від ПАТ «Київенерго», згідно з договором № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії), з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення.

Згідно з пунктом 3.4.2 договору цесії, новий кредитор має право на отримання замість ПАТ «Київенерго» від споживачів, визначених у додатку № 1 та/або додатку № 2 до договору цесії сплати заборгованості. Тобто, за період надання послуг до 01 травня 2018 року (надавач послуг ПАТ «Київенерго») заборгованість залишається незмінною, оскільки КП «Київтеплоенерго» позбавлене права проводити коригування заборгованості і прийнятої на підставі договору цесії № 602-18.

Таким чином у справі беззаперечно встановлено, що з 01 травня 2018 року КП «Київтеплоенерго» є надавачем комунальних послуг до житлового будинку по АДРЕСА_2 та, відповідно, до усіх квартир в цьому будинку.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №383646371 від 20 червня 2024 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 з 08 жовтня 2020 року (а.с.37).

Тобто відповідач ОСОБА_1 набув право волосності на квартиру АДРЕСА_1 08 жовтня 2020 року на підставі відповідного договору купівлі-продажу квартири.

Особовий рахунок № НОМЕР_1 щодо сплати комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_1 також відкритий на ім`я споживача ОСОБА_1 .

Судом встановлено, що згідно з даними витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Тобто відповідачка ОСОБА_2 є єдиною повнолітньою особою, яка зареєстрована у цій квартирі.

Стаття 13 Конституції України визначає, що власність зобов`язує.

Згідно з положеннями ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень ст.32 ЦК України, повна цивільна дієздатність настає з досягненням особою вісімнадцяти років.

За змістом ст.ст. 509, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог закону.

Індивідуальними споживачем є фізична особа, яка на підставі договору отримує житлово-комунальні послуги та зобов`язана сплачувати їхню вартість відповідно до умов договору (ст.7 Закону № 1875-ІV).

Тому з урахуванням предмету спору та релевантних правових норм, позивачем правильно визначено коло відповідачів, а саме, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Перелік житлово-комунальних послуг наведений у п.1 ч.1 ст.5 вищевказаного Закону № 1875-ІV, до котрих, зокрема, належить послуга з управління багатоквартирним будинком та включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо.

Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року за № 45 визначається, що власник та наймач (орендар) квартири, з-поміж іншого, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку (ст. 32 Закону).

Відповідно до ч.5 ст.21 Закону № 1875-ІV, ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Органи, уповноважені законом встановлювати порядки (методики) формування тарифів на транспортування, постачання теплової енергії, визначають особливості врахування в тарифах на теплову енергію для споживача витрат на утримання та обслуговування теплових пунктів (індивідуальних та центральних) з метою недопущення подвійної компенсації споживачами таких витрат.

Положеннями п.2 ч.2 ст.10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії» встановлено, що обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.

Згідно з ч. 6 ст. 19, ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Пунктом 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198 передбачено, що споживач зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Відповідно положень ч.2 ст. 382 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку.

Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення) є допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку.

Приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку, є спільним майном багатоквартирного будинку.

Власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками усіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку та прибудинкових територій відповідно до своєї частки у майні будинку. Внутрішньобудинкові мережі централізованого опалення і гарячого водопостачання належать до інженерного (технічного обладнання) житлового будинку і є його невід`ємною частиною.

За рахунок тепловиділення розподільчих трубопроводів, що розташовані у підвалах чи інших приміщеннях місць загального користування створюються нормальні умови для функціонування мереж водопостачання та водовідведення та інших інженерних комунікацій.

Згідно п.5 ч.2 ст.7, ч.1 ст.9 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які складаються між постачальником послуг з утримання комунальних послуг, будинку та прибудинкової території, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав та обов`язків сторін, на боржників покладено певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому відповідає право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплати грошей за надані послуги.

Так, за приписами ст.ст. 526, 525, 610 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору чи іншого документу про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 522/7683/13-ц та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17.

Установлено, що КП «Київтеплоенерго» належним чином виконувало свої зобов`язання щодо надання комунальних послуг до квартири АДРЕСА_1 з 08 жовтня 2020 року (особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на ім`я споживача ОСОБА_1 ), проте відповідачі тривалий час не сплачували за отримані послуги теплової енергії та/або оплати за централізоване постачання гарячої води, у зв`язку з чим за період 01 березня 2023 року по 30 червня 2024 року утворилась заборгованість, що підтверджується наданим КП «Київтеплоенерго» розрахунком заборгованості від 01 липня 2024 року (а.с.38-40).

Так, згідно з вказаним розрахунком, заборгованість відповідачів за спожиті з 01 березня 2023 року по 30 червня 2024 року послуги з централізованого опалення становить 35 898 грн 23 коп.; заборгованість за спожиті з 01 березня 2023 року по 30 червня 2024 року послуги централізованого постачання гарячої води становить 4 950 грн 97 коп.; заборгованість за спожиті з 01 березня 2023 року по 30 червня 2024 року послуги з теплової енергії становить 109 178 грн 64 коп.; заборгованість за спожиті з 01 березня 2023 року по 30 червня 2024 року послуги з постачання гарячої води становить 20 972 грн 14 коп.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії за період з 01 березня 2023 року по 30 червня 2024 року становить 509 грн 48 коп.; заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання за період з 01 березня 2023 року по 30 червня 2024 року становить 259 грн 06 коп.

Вказаний розрахунок заборгованості відображає суми боргу, період нарахування, розрахунок сальдо, пільги і коригування. Розрахунок заборгованості має усі ідентифікуючі реквізити, складений уповноваженою особою та скріплений підписом і печаткою позивача.

Будь-яких доказів на спростування цього розрахунку заборгованості, як і власних контр розрахунків, відповідачі ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного розгляду справи, не надали.

Також відповідачами не надано доказів, що вказані вище послуги позивачем не надавались або надавались не в повному обсязі чи неналежної якості.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач достеменно володів інформацією про те, що в квартирі АДРЕСА_1 встановлено лічильник теплопостачання та лічильник обліку гарячої води, а тому комунальні платежі по цим видами послуг мали розраховуватись згідно показань лічильника, то вони не заслуговують на увагу, так як відповідно до положень ч.6 ст.10 Закону № 1875-ІV споживач зобов`язаний передавати показники приладів обліку постачальнику послуг у порядку та строки, визначені договором або законом.

Пунктом 21 постанови Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року №690 «Про затвердження Правил надання послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення», якщо споживач не передав показання лічильника у встановлені строки, виконавець здійснює нарахування за середніми обсягами споживання або на підставі загальнобудинкових показань.

Також пунктом 11 ч.1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розподіл загальнобудинкових обсягів комунальних послуг між співвласниками здійснюється пропорційно до площі чи кількості споживачів.

Системний аналіз указаних норм свідчить про те, що у разі неподання показників індивідуального лічильника нарахування може здійснюватися виконавцем послуг на підставі загальнобудинкових показників у спосіб, визначений договором та чинним законодавством.

Таким чином, споживач, який не виконує своїх обов`язків щодо передачі показників індивідуального засобу обліку, сам ставить себе в умови, за яких обсяг споживання визначається за даними загальнобудинкового обліку.

Оскільки встановлено, що відповідачі не подавали до КП «Київтеплоенерго» показники індивідуальних засобів обліку, то позивач обґрунтовано визначав обсяг споживання за даними загальнобудинкового обліку, що є законним та обґрунтованим відповідно до норм матеріального права і усталеної судової практики.

Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно стягнув заборгованість з ОСОБА_2 , яка не є власником (співвласником) нерухомого майна, фактично не проживає у квартирі скаржника та, відповідно, не отримує житлово-комунальні послуги, оскільки судом встановлено, що згідно з даними витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва ОСОБА_2 зареєстрована у цій квартирі та будь-яких доказів того, що вона фактично не проживає у квартирі та не отримує житлово-комунальні послуги, які надає позивач, матеріали справи не містять і таких доказів відповідачами суду не надано, а відповідно до ст.12, 81 ЦПК України доказування та, відповідно, рішення суду не можуть грунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованості за спожиті послуги.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що визначені у позовній заяві КП «Київтеплоенерго» періоди, за які відповідачам нараховано вказану вище заборгованість (з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року), не відповідають фактичному періоду нарахування заборгованості, яка вказана позивачем у розрахунку заборгованості (з 01 березня 2023 року по 30 червня 2024 року), внаслідок чого у резолютивній частині рішення суд першої інстанції помилково вказав періоди, за які з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за фактично отримані комунальні послуги.

При цьому, колегія суддів враховує, що оскільки стягнуті судом першої інстанції суми заборгованості відповідають періоду їх нарахування, вказаних у розрахунку заборгованості (з 01 березня 2023 року по 30 червня 2024 року), то доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що йому було безпідставно нарахований борг до моменту набуття права власності на квартиру (08 жовтня 2020 року), є необґрунтованими.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» підлягає стягненню у солідарному порядку:

заборгованість за спожиті з 01 березня 2023 року по 30 червня 2024 року послуги з централізованого опалення у розмірі 35 898 грн 23 коп.;

заборгованість за спожиті з 01 березня 2023 року по 30 червня 2024 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 950 грн 97 коп.;

заборгованість за спожиті з 01 березня 2023 року по 30 червня 2024 року послуги з теплової енергії у розмірі 109 178 грн 64 коп.

заборгованість за спожиті з 01 березня 2023 року по 30 червня 2024 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 20 972 грн 14 коп.;

заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 509 грн 48 коп.;

заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 259 грн 06 коп.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів, вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (пункти 3,4 ч.3 ст.133 ЦПК України)

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача (п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України).

За подання до суду позовної заяви КП «Київтеплоенерго» сплатило судовий збір у розмірі 3 028 грн 00 коп. (а.с.4). Також позивач поніс судові витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на суму 43 грн 00 коп. (а.с.36).

Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, то у суду були наявні правові підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача понесених ним витрат по сплаті судового збору та за отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, стягуючи солідарно з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати, суд першої інстанції не врахував, що солідарний порядок стягнення судових витрат цивільним процесуальним законодавством України не передбачено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 1 514 грн 00 коп. та витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по 21 грн 50 коп., з кожного.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, приймаючи до уваги що у резолютивній частині рішення суд першої інстанції вказав помилкові періоди, за які з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за фактично отримані комунальні послуги, а також суд першої інстанції помилково стягнув з відповідачів на користь позивача судові витрати у солідарному порядку, то вказане рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі та підлягає зміні, виклавши його резолютивну частину в новій редакції.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 листопада 2024 року змінити, виклавши його резолютивну частину в такій редакції:

Позов комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 01 березня 2023 року по 30 червня 2024 року послуги з централізованого опалення у розмірі 35 898 (тридцять п`ять тисяч вісімсот дев`яносто вісім) грн 23 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 01 березня 2023 року по 30 червня 2024 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 4 950 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят) грн 97 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 01 березня 2023 року по 30 червня 2024 року послуги з теплової енергії у розмірі 109 178 (сто дев`ять тисяч сто сімдесят вісім) грн 64 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 01 березня 2023 року по 30 червня 2024 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 20 972 (двадцять тисяч дев`ятсот сімдесят дві) грн 14 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість з плати за абонентське обслуговування з теплової енергії у розмірі 509 (п`ятсот дев`ять) грн 48 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість з плати за абонентське обслуговування з гарячого водопостачання у розмірі 259 (двісті п`ятдесят дев`ять) грн 06 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі по 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн 00 коп. та витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно по 21 (двадцять одна) грн 50 коп., з кожного.

Позивач: комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», місцезнаходження за адресою: 01001, місто Київ, площа Івана Франка, 5, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 40538421.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2025 року.

Головуючий

Судді: