Дата документу 30.04.2025
Справа № 494/247/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Карпової Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №201 від 11.04.2021 у розмірі 30000,40 грн.; стягнути понесені судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 11.04.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг (кредитний договір) № 0201.

За умовами вказаного договору ТОВ «Служба миттєвого реагування» зобов`язалося надати позичальнику кредит на суму 3000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.

Кредит надано на строк, зазначений у заяві - анкеті та графіку платежів, який є додатком цього договору та є невід`ємною його частиною.

Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. Нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту.

Умовами договору визначено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування, протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі: а) 2 % за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 % порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. б); г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. в) (пункт 1.4. договору).

Відповідно до пунктів 1.4.1 і 1.4.2 договору, нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16 день з моменту отримання кредиту, в сумі, що нарахована за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. В разі, якщо сума кредиту лишається неповернутою після орієнтовного строку повернення кредиту, проценти підлягають обов`язковій сплаті кожні 16 днів у сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом.

Граничний строк кредитування (строк дії договору) 1 рік (пункт 1.9. договору) (а.с.6-8).

ОСОБА_1 в анкеті-заяві на отримання кредиту, що є додатком № 1 до кредитного договору та невід`ємною його частиною, відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена з примірним (типовим) кредитним договором та усіма його додатками, включаючи правила надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Служба миттєвого кредитування», що розміщені на офіційному сайті www.bistrozaim.ua, виявила бажання отримати кредит на особисті потереби у розмірі 3000 грн. на особистий картковий рахунок. Орієнтовний строк повернення кредиту у заяві теж визначено 16 днів з моменту отримання кредиту.

Умовами вказаного договору сторони погодили використання клієнтом електронного підпису шляхом одноразового ідентифікатора відповідно до Правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис (пункт 1.6. договору).

Також в анкеті-заяві зазначено, що нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16-й день з моменту отримання кредиту. Кредит надано строком на 365 днів з правом дострокового повернення. Позичальник зобов`язався повернути кредит у розмірі 3000 грн. та сплатити проценти у розмірі 960 грн.

Умови сплати розміру процентів за весь час фактичного користування кредитом визначено аналогічно пункту 1.4 договору про надання фінансових послуг.

Також, позивач зазначає, що відповідач здійснила дії, спрямовані на укладення кредитного договору, який є предметом позову, підписавши договір та заяву-анкету за допомогою ідентифікатора F5. У встановленому законом порядку ні договір, ні заява-анкета недійсними не визнавалися та є чинними.

Свої зобов`язання за кредитним договором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачці кредит у розмірі 3000 грн. шляхом переказу грошових коштів на картковий рахунок № НОМЕР_1 у ПриватБанку 11.04.2021 року, що підтверджується листом ТОВ Фінансова компанія «Вей Фор Пей» та випискою по банківському рахунку, наданою АКБ «ПриватБанк» від 26.02.2025 року.

Однак, відповідач зобов`язання за договором про надання фінансових послуг не виконала, заборгованість, у строк, обумовлений договором не погасила, проценти за користування кредитними коштами не сплатила.

01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №1-12, відповідно до якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором про надання фінансових послуг № 201 від 11.04.2021 року (а.с.1419).

Надалі, відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», у тому числі за договором про надання фінансових послуг № 201 від 11.04.2021 року, укладеним між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та боржником ОСОБА_1 (а.с.2036).

Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до відповідача за вказаним договором та є належним кредитором у зобов`язанні.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 201 від 11.04.2021 року, що міститься у додатках до позовної заяви, зокрема у реєстрі боржників до договору № 10-01/23 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 53723,10 грн., з яких: 3000 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням, 50723,10 грн. - заборгованість за нарахованими процентами (а.с.25).

З урахуванням викладеного, позивач, керуючись принципами розумності, співмірності та пропорційності, просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 30000,40 грн., а також понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3028 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн. (а.с.1-4).

Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 20.02.2024 року дану цивільну справу передано за підсудністю до Іллічівського міського суду Одеської області.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27.03.2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16.07.2024 року позов ТОВ «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задоволено частково. Стягнуто 30000,40 грн. заборгованості та 3028 грн. витрат на сплату судового збору. У решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 20.11.2024 року заочне рішення по зазначеній цивільній справі за заявою ОСОБА_1 скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 11.02.2025 року витребувано від АТ КБ «Приватбанк» відомості про видачу картки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 та інформацію про рух грошових коштів за період з 11.04.2021 року по 11.05.2021 року.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 01.04.2025 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду.

Позивач ТОВ «Коллект Центр» та його представник про час і місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, у судове засідання не з`явилися.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Галкін О.С. про час та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, розгляд справи просили проводити за їх відсутності та у задоволенні позову просили відмовити.

У відзиві відповідач та її представник просили відмовити у позові повністю, водночас визнали можливість стягнення 3960 грн., з яких 3000 грн. основний борг, 960 грн. проценти за 16 днів користування кредитом (а.с.162166).

Суд, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Положеннями ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 264 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 1, 7 ст. 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з принципом juranovitcuria («суд знає закони»), неправильна юридична кваліфікація спірних правовідносин учасниками справи не звільняє суд від обов`язку застосовувати належні норми права.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) зазначає, що суди зобов`язані обґрунтовувати свої рішення, проте це не означає необхідності відповідати на кожен аргумент сторін. Обсяг цього обов`язку залежить від характеру справи та національних правових традицій (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, рішення від 18.07.2006).

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій ЄСПЛ (Бендерський проти України, № 22750/02, § 42), судові рішення мають достатньо висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються. Ефективність судового захисту передбачає реальний розгляд аргументів сторін.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, між сторонами виникли правовідносини щодо надання грошових коштів у кредит.

11.04.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0201.

За умовами договору ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалося надати позичальнику кредит на суму 3000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, нараховані згідно з умовами цього договору та його додатків.

Кредит надано на строк, визначений у заяві-анкеті та графіку платежів, що є невід`ємною частиною договору.

Орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту отримання кредиту. Проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16-й день з моменту отримання кредиту.

Проценти за користування кредитом розраховуються щодня за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня після перерахування суми кредиту, у такому порядку: 2% за умови сплати всіх нарахованих процентів протягом орієнтовного строку повернення кредиту; з першого дня після орієнтовного строку повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64 %; з 15-го дня після орієнтовного строку повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38 %; з 30-го дня після орієнтовного строку повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65 % (п.1.4 договору).

Відповідно до п.п.1.4.1 та 1.4.2 договору, нараховані проценти підлягають обов`язковій сплаті на 16-й день з моменту отримання кредиту, в сумі, нарахованій за фактичний строк користування кредитом на дату сплати. У разі неповернення суми кредиту після орієнтовного строку повернення, проценти сплачуються кожні 16 днів за фактичний строк користування кредитом.

Граничний строк кредитування (строк дії договору) 1 рік (п.1.9 договору) (а.с.6-8).

ОСОБА_1 в анкеті-заяві, що є додатком №1 до кредитного договору, підтвердила ознайомлення з умовами договору, правилами надання кредиту та бажання отримати кредит 3000 грн. на 16 днів.

Кредит надано на 365 днів з правом дострокового повернення. Проценти сплачуються на 16-й день з моменту отримання кредиту. Позичальник зобов`язався повернути 3000 грн. і сплатити 960 грн. процентів. Умови сплати процентів аналогічні п.1.4.

Відповідач підписала договір та заяву-анкету за допомогою ідентифікатора F5, і жоден з документів недійсним не визнавався (а.с.6-8).

ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виконало свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, надавши відповідачці кредит у розмірі 3000 грн. шляхом переказу на картковий рахунок № НОМЕР_1 у ПриватБанку 11.04.2021, що підтверджується листом ТОВ «Фінансова компанія «Вей Фор Пей» та випискою з рахунку, наданою АТ КБ «ПриватБанк» від 26.02.2025.

01.12.2021 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» згідно із договором від №1-12 відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за договором про надання фінансових послуг № 201 від 11.04.2021 року (а.с.1419, 68-71).

10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відповідно до договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за договором про надання фінансових послуг № 201 від 11.04.2021 року (а.с.2036).

Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» набуло право вимоги до відповідача за вказаним договором та є належним кредитором у зобов`язанні.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 201 від 11.04.2021 року, що міститься у додатках до позовної заяви, зокрема у реєстрі боржників до договору № 10-01/23 про відступлення прав вимоги від 10.01.2023 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 53 723,10 грн., з яких: 3000 грн. - заборгованість за основним зобов`язанням, 50 723,10 грн. - заборгованість за нарахованими процентами (а.с.25).

Позивачем з посиланням на врахування принципів розумності, співмірності і пропорційності пред`явлено вимогу стягнути з відповідача заборгованість у розмірі у розмірі 30000,40 грн., а також понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3028 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 13000 грн. (а.с.1-4).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Приписами ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

При цьому, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.

Із змісту ст. 526 ЦК України вбачається, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Між тим, за змістом ст. 599 ЦК України, виконання зобов`язання, проведеного належним чином, припиняє його.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 року № 675-VIII.

Виходячи з вищенаведених приписів ЦК України, суд звертає увагу, про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Отже юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).

Із матеріалів справи видно, що відповідач через особистий кабінет на веб-сайті кредитодавця подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила їх. Після цього позикодавець надіслав відповідачу одноразовий ідентифікатор у вигляді SMS-коду на зазначений номер телефону. Використання цього коду слугувало підтвердженням підписання договору позики.

Уклавши цей договір на визначених у ньому умовах, відповідач підтвердила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати його умови.

Згідно з положеннями договору, кошти надавалися позичальнику у безготівковій формі шляхом перерахування на банківську картку, зазначену нею під час оформлення фінансового кредиту.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що відповідач не користувалася кредитом. Водночас відповідачем не надано жодних підтверджень, які б спростовували цей факт. Навпаки, позивачем надано належні та допустимі докази, які підтверджують чинність спірного кредитного договору.

Відповідач зобов`язання за договором про надання фінансових послуг не виконала, заборгованість, у строк, обумовлений договором не погасила, проценти за користування кредитними коштами не сплатила.

З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» щодо стягнення основної суми заборгованості у розмірі 3000 грн. за договором про надання фінансових послуг № 201 від 11.04.2021 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Розглядаючи питання щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося вище, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на отримання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок сплати процентів визначаються договором.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник, у свою чергу, зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Її тип визначається кредитним договором. Розмір процентів, порядок їх нарахування та виплати залежать від кредитного ризику, виду забезпечення, строку користування кредитом, ринкових умов та інших факторів.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Недотримання цієї вимоги робить договір нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (ст. 610 ЦК України). Позичальник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця на нарахування процентів за користування кредитом припиняється після спливу строку кредитування або після пред`явлення позичальнику вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Цю правову позицію підтвердила і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 квітня 2023 року (справа № 910/4518/16), зазначивши, що проценти можуть нараховуватися лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Встановлено, що ОСОБА_1 надано кредит на строк, визначений у заяві-анкеті та графіку платежів, що є частиною договору. Орієнтовний строк повернення кредиту 16 днів з моменту його отримання. Проценти підлягають сплаті на 16-й день (а.с.6-8 зв.).

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № 201 від 11.04.2021 року, що міститься у додатках до позовної заяви, зокрема у реєстрі боржників до договору № 10-01/23 від 10.01.2023 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 53723,10 грн., з яких: 3000 грн. - за основним зобов`язанням, 50723,10 грн. - за нарахованими процентами (а.с.25).

Позивач, керуючись принципами розумності, співмірності та пропорційності, просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 30000,40 грн. (а.с.14).

З цього випливає, що після закінчення строку дії договору проценти продовжували нараховуватися. Позивач нарахував проценти не лише за період користування кредитом, а й за більше ніж за 234 дні після завершення строку договору, що є неправомірним.

Однак, оскільки строк договору тривав 16 днів, проценти можуть бути нараховані лише в межах цього періоду (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Виходячи з суми кредиту (3000 грн.), узгодженої процентної ставки (2% на день) та строку договору (16 днів), розмір процентів складає: 3000 грн. ? 2% ? 16 = 950 грн.

Таким чином, заперечення відповідача ОСОБА_1 у цій частині позову є такими що заслуговують на увагу, позовні ж вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування позикою є такими що не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи і підлягають частковому задоволенню.

Отже з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» належить стягнути заборгованість за відсотками за кредитним договором №201 від 11.04.2021 року у розмірі 960 грн.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, то суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ч.1, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов1язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За змістом ст. ст. 137, 141 ЦПК України витрати на правничу допомогу мають бути дійсними (реальними), необхідними, а їх розмір розумним з огляду на складність справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини наведеної, зокрема, у пункті 95 рішення від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», пункті 80 рішення від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», пункті 88 рішення від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. При цьому, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East|WestAlianceLimited» проти України», заява № 19336/04), обґрунтованим слід вважати розмір витрат, що є співмірним до складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та часом, витраченим на виконання таких робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також з ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року в справі № 826/841/17, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одним з основних елементів верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Суд повинен оцінити витрати сторони у справі на оплату правничої допомоги у сукупності з критеріями, на які звертає увагу Європейський суд з прав людини, ураховуючи реальні обставини їх понесення та необхідності таких трат. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п.1 ч.2 ст.137 та ч. 8 ст.141 ЦПК України).

Позивач на підтвердження витрат на правничу допомогу надав договір про надання юридичних послуг від 02.01.2023 року № 02-01/2023 укладений між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс», прас-лист АО «Лігал Ассістанс» платіжну інструкцію від 10.01.2024 року на суму 51000 грн., заявку на надання юридичної допомоги № 143 на загальну суму 13000 грн., акт №2 від 08.01.2024 року про надання юридичної допомоги (а.с.36зв.41).

При визначенні та розподілі судових витрат суд враховує критерії, визначені положеннями ЦПК України: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Враховуючи характер спору, обсяг наданої правничої допомоги, складність справи, принципи справедливості, розумності та співмірності, а також фінансовий стан сторін, суд вважає обґрунтованим зменшити заявлені позивачем витрати на правничу допомогу з 13000 грн. до 3000 грн. та стягнути зазначену суму з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в сумі 399,70 грн. (3028 грн. х 3960 грн./30000,40 грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» суму заборгованості за договором про надання фінансових послуг № 0201 від 11.04.2021 в розмірі 3960,00 грн., з яких: 3000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 960,00 грн. - сума заборгованості за нарахованими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір у розмірі 399,70 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя