Справа № 523/3397/25
Провадження №2/523/2986/25

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"23" квітня 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Павлова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку спрощеного провадження цивільну справу № 523/3397/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог Товарної біржі «Центральна Одеська біржа» про визнання договору купівлі-продажу дійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог Товарної біржі «Центральна Одеська біржа» про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Обґрунтовуючи вимоги даного позову позивач вказує на те, що 10.01.1997 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 придбали у ОСОБА_2 , житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Договору № 2159/1 купівлі продажу нерухомого майна від 10.01.1997 року. Даний договір був укладений на Товарній Біржі «Центральна Одеська біржа» та зареєстрований 31.01.1997 року в ОМБТІ та РОН за № 19017 у реєстровій книзі 12 доп сторінці 145.

При укладенні договору сторони договору досягли всіх істотних умов договору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 передали відповідачу суму у розмірі 18328 грн. вартості квартири, відповідач прийняв грошові кошти, виселився з вищевказаної квартири та передав її покупцям у володіння та розпорядження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 який був співвласником житлового будинку, після смерті відкрилася спадщина, так діти позивача ОСОБА_6 , ОСОБА_6 є спадкоємцями першої черги.

Однак, у грудні 2024 року позивач дізнався, що не може в повній мірі оформити спадкові права на вищевказану квартиру, оскільки Договір № 2159/1 купівлі продажу нерухомого майна від 10.01.1997 року, укладений на Товарній Біржі «Центральна Одеська біржа» не був посвідчений нотаріально, що на сьогоднішній день вимагає законодавство України. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати дійсним Договір № 2159/1 купівлі продажу нерухомого майна від 10.01.1997 року, укладений на Товарній Біржі «Центральна Одеська біржа».

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась. Однак, у поданому позові просила суд проводити розгляд справи за її відсутності, та проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи через оголошення на офіційному веб порталі судової влади України (sv.od.court.gov.ua). Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справу у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення.

Представник третьої особи Товарної біржі «Центральна Одеська біржа» в судове засідання не з`явився, сповіщався судом про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 10.01.1997 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 придбали у ОСОБА_2 , житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Даний факт підтверджується Договором № 2159/1 купівлі продажу нерухомого майна укладеного 10 січня 1997 року на Товарній Біржі «Центральна Одеська біржа» відповідно до ЗУ «Про товарну біржу».

Зазначений договір купівлі продажу був зареєстрований на Товарній Біржі «Центральна Одеська біржа» відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу».

Договір було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за № 19017 у реєстровій книзі 12 доп сторінці 145 від 31.01.1997 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради № 41956/04-04 від 16.07.2024 року.

ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією повторного Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 30.03.2024 року.

ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією повторного Свідоцтва про народження Серії НОМЕР_2 від 30.03.2024 року.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 який був співвласником житлового будинку, що підтверджується наявною в матеріалів справи копією Свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 від 07.10.2024 року.

В подальшому, 10.12.2024 року ОСОБА_1 , як законний представник малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_6 звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бежан А.В. щодо оформлення спадщини.

Згідно приписів ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У грудні 2024 року позивач дізнався, що не може в повній мірі оформити спадкові права на вищевказану квартиру, оскільки Договір № 2159/1 купівлі продажу нерухомого майна від 10.01.1997 року, укладений на Товарній Біржі «Центральна Одеська біржа» не був посвідчений нотаріально, що на сьогоднішній день вимагає законодавство України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бежан А.В. № 516/01-16 від 10.12.2024 року.

Спірний договір був підписаний сторонами 10 січня 1997 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу.

Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах.

За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

На час укладення вищевказаного договору купівлі продажу в січні 1997 року покупцеві не було відомо, що правочин відповідно до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають.

Так, згідно ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі продажу в 1997 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується.

Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.ст. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору купівлі продажу, було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України та ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що дійсно був укладений договір купівлі продажу житлового будинку в АДРЕСА_1 , при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі продажу житлового будинку, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1997 році, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 придбали житловий будинок у свою власність у відповідача, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, а відповідач в свою чергу виконав зобов`язання по передачі житлового будинку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , виїхав з житлового приміщення та знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч. 2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі продажу і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивача та визнати зазначений договір купівлі продажу дійсним.

Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання дійсним Договору № 2159/1 купівлі продажу нерухомого майна від 10 січня 1997 року.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 47, 227 ЦК України в редакції 1963 року, ст.ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи без самостійних вимог Товарної біржі «Центральна Одеська біржа» про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.

Визнати дійсним Договір № 2159/1 купівлі продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 10 січня 1997 року на Товарній Біржі «Центральна Одеська біржа» між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з однією сторони, та ОСОБА_2 з іншої сторони, що зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» за № 19017 у реєстровій книзі 12 доп сторінці 145 від 31.01.1997 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача із дотриманням вимог ст.ст. 284 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Дата складення повного тексту судового рішення 23.04.2025 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер