ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/31963/24

Провадження № 22-ц/820/997/25

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

за участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2025 року (суддя Стефанишин С.Л.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення іпотекодавця із поручителів і боржників,

в с т а н о в и в :

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про виключення іпотекодавця із поручителів і боржників.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09.01.2020 року та 06.02.2020 року ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 у борг по 60 000 (всього 120 000) дол.США. На забезпечення виконання зобов`язання 07.02.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та 14.06.2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладені договори поруки.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 серпня 2022 року у справі №686/17191/21 позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто солідарно із ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 120 000 доларів США, проценти від суми позики в розмірі 36100,79 долара США, три проценти від простроченої суми в розмірі 1844,38 долара США та пеню в розмірі 10 000 доларів США. В рахунок погашення вказаної заборгованості звернуто стягнення на нерухоме майно відповідно до договору іпотеки від 09 січня 2020 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , а саме: на мотель, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1520,4 кв.м та на земельну ділянку площею 0,3178 га, яка знаходиться за цією ж адресою, кадастровий номер :01:006:0297, які належать ОСОБА_6 на праві приватної власності, шляхом проведення прилюдних (електронних) торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки для подальшої реалізації на рівні не нижчому 2558948 грн. за мотель та 1815406 грн. за земельну ділянку, але в будь-якому випадку за ціною, що реально склалася на ринку на момент його реалізації та є реальною щодо його відчуження за грошові кошти на підставі оцінки, проведеної суб?єктом оціночної діяльності (експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Проте, ухвалюючи рішення у справі №686/17191/21, суд першої інстанції помилково, в погашення заборгованості ОСОБА_5 визнав солідарним боржником іпотекодавця ОСОБА_6 .

Посилаючись на зазначене, позивач просив суд визнати ОСОБА_6 , який 09 січня 2020 р. уклав договір іпотеки з ОСОБА_2 на будівлю мотелю яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1520,4 кв.м та земельна ділянка площею 0,3178 га за цією ж адресою таким, що не відноситься до поручителів і боржників при наданні позики ОСОБА_5 09 січня 2020 року і 06 лютого 2020 року на загальну суму 120 000 доларів США і солідарним відповідачем у справі №686/17191/21 згідно з рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 09 серпня 2022 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2025 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем свого порушеного права, крім того суд зазначив, що визначений позивачем спосіб захисту не передбачений цивільним законодавством, та не є ефективним, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 березня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що ст. 55 Конституції України не містить вимоги до позивача, як це стверджується в судовому рішенні, що твердження про порушення його прав і свобод має бути реальним, обґрунтованим і стосуватись індивідуально виражених прав та інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Такий висновок суду, на думку апелянта, є незаконним оскільки грубо порушує право особи на доступ до правосуддя гарантоване ст. 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Також не погоджується з твердженням суду щодо вибору позивачем неефективного і навіть не передбаченого цивільним законодавством способу захисту. Адже суд не зазначив які саме норми закону позивач порушив. Із змісту ст. 55 Конституції України і ст. 2 ЦПК України вбачається, що висновок суду про вибір апелянтом неефективного і не передбаченого цивільним законодавством способу захисту є безпідставним. Більше того, ст. 16 ЦПК України, на яку посилається суд, надає позивачу право звертатися до суду за захистом своїх прав та інтересів, адже життя і благовоління його сина безспірно входить в коло індивідуально виражених інтересів апелянта, особливо за умови, що при укладенні договору іпотеки з ОСОБА_2 від імені ОСОБА_6 діяв апелянт.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не погоджується із доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. На думку відповідача, ОСОБА_1 не доведено наявність свого порушеного права, оскільки фактично, ОСОБА_1 звернувся за захистом ніби-то порушеного права ОСОБА_6 . Так, позивачем не обґрунтовано, в чому полягає порушення його суб`єктивного права та чи охоронюваний законом інтерес у визначенні ОСОБА_6 співвідповідачем у справі №686/17191/21 за вимогою щодо стягнення з останнього заборгованості за договором позики. Також відповідач стверджує про суперечливу поведінку ОСОБА_1 , оскільки звернувшись із касаційною скаргою у справі №686/17191/21 в частині стягнення пені, ОСОБА_1 фактично погодився з судовими рішеннями в цій справі в частині стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за договором позики. За таких обставин, поведінка ОСОБА_1 суперечить добросовісності, оскільки не відповідає його попереднім заявам та поведінці.

Також, ОСОБА_2 просить суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 15000 грн.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Дацьков В.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 адвокат Кузина М.-О.С. в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина 4 статті 376 ЦПК України).

Судом встановлено, що 09.01.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 був укладений договір позики № 023, відповідно до п. 1.1 якого позикодавець передає позичальникові позику в сумі 60 000,00 доларів США, що станом на день укладення договору еквівалентно 1 458 000,00 грн., за курсом продажу доларів США у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», ліцензія НБУ № 22 від 05.10.2011, а позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначені в даному договорі.

Згідно з п.п. 2.1, 2.2, 2.3 Договору позики №023 від 09.01.2020 позикодавець зобов`язаний передати позичальникові зазначену в п.1.1 суму на протязі 1 (одного) місяця з моменту підписання цього договору. Сторони погодили, що факт передачі позикодавцем зазначеної суми засвідчується розпискою позичальника відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України. Повернення суми позики здійснюється позичальником в термін до 09 січня 2021 року. Позичальник повертає суму позики в готівковій формі.

На підтвердження отримання ОСОБА_5 коштів відповідно до умов Договору позики № 023 від 09.01.2020 ним власноручно була складена розписка від 09.01.2020.

06 лютого 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 була укладена Додаткова угода № 1 до договору позики № 023 від 09.01.2020, відповідно до якої сторони домовилися змінити умови договору № 023 від 09.01.2020, а саме викласти п. 1.1 договору позики у новій редакції: «1.1. За даним договором позикодавець передає позичальникові позику в сумі 120 000,00 доларів США, що станом на день укладення договору еквівалентно 2 916 000,00 гривень, за курсом продажу доларів США у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», ліцензія НБУ № 22 від 05.10.2011, а позичальник зобов`язується повернути отриману суму в строки і у порядку, зазначені в даному договорі».

06 лютого 2020 року ОСОБА_5 власноручно була складена розписка, відповідно до якої загалом по договору позики № 023 від 09.01.2020 та додаткової угоди №1 від 06.02.2020 на дату складання розписки ОСОБА_5 отримав кошти в сумі 120 000 доларів США.

07 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки, відповідно до п. 1 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_5 свого обов`язку за договором позики № 023 укладеним між кредитором і боржником 09.01.2020 та додаткової угоди № 1 від 06.02.2020 до договору позики № 023 від 09.01.2020 на загальну суму 120 000,00 доларів США. Поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником свого обов`язку в повному обсязі і відповідає перед кредитором за порушення зазначеного зобов`язання боржником. Пунктом 2 договору поруки передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу та відсотків.

Крім цього, 14.06.2020 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки № 1, відповідно до п. 1 якого поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_5 свого обов`язку за договором позики №023 укладеним між кредитором і боржником 09.01.2020 та додаткової угоди №1 від 06.02.2020 до договору позики №023 від 09.01.2020 на загальну суму 120 000,00 доларів США. Поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником свого обов`язку в повному обсязі і відповідає перед кредитором за порушення зазначеного зобов`язання боржником. Пунктом 2 договору поруки передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу та відсотків.

В забезпечення виконання зобов`язання за договором позики 09.01.2020 між ОСОБА_2 (іпотекодержателем) та ОСОБА_6 (іпотекодавцем), від імені якого діяв ОСОБА_1 , укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю в якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника ( ОСОБА_5 ) за основним договором (договір позики № 023 від 09.01.2020, а також будь-яких додаткових договорів до нього) наступне майно: мотель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1520,4 кв.м.; земельну ділянку площею 0,3178 га, кадастровий номер: :01:006:0297, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

15 липня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про стягнення солідарно з відповідачів ( ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ) на користь позивача суму боргу за Договором позики №023 від 09.01.2020 у розмірі 120 000 доларів США, а також процентів у розмірі 36 100 доларів США 79 центів, 3% річних у розмірі 1 844 доларів США 38 центів та пеню у розмірі 120 000 доларів США, а всього 277 945 доларів США 17 центів.

В рахунок погашення вказаної заборгованості позивач просив суд звернути стягнення на нерухоме майно відповідно до Договору іпотеки від 09.01.2020р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , посвідченого Новченковим І.В. приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу, за реєстром № 49.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 серпня 2022 року у справі №686/17191/21 позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто солідарно із ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 120 000 доларів США, проценти від суми позики в розмірі 36100,79 долара США, три проценти від простроченої суми в розмірі 1844,38 долара США та пеню в розмірі 10 000 доларів США. В рахунок погашення вказаної заборгованості звернуто стягнення на нерухоме майно відповідно до договору іпотеки від 09 січня 2020 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , а саме: на мотель, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1520,4 кв.м. та на земельну ділянку площею 0,3178 га, яка знаходиться за цією ж адресою, кадастровий номер :01:006:0297, які належать ОСОБА_6 на праві приватної власності, шляхом проведення прилюдних (електронних) торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки для подальшої реалізації на рівні не нижчому 2558948 грн. за мотель та 1815406 грн. за земельну ділянку, але в будь-якому випадку за ціною, що реально склалася на ринку на момент його реалізації та є реальною щодо його відчуження за грошові кошти на підставі оцінки, проведеної суб?єктом оціночної діяльності (експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 09.11.2022 року у справі №686/17191/21 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, вищезазначене рішення суду змінено, виключивши з абзацу 2 резолютивної частини рішення суду посилання суду на стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_6 ; рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, стягнуто солідарно із ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 120 000 доларів США пені.

Постановою Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 686/17191/21 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Хмельницького апеляційного суду від 09 серпня 2022 року скасовано та залишено в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 серпня 2022 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 8980 грн. 12 коп.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про виключення іпотекодавця із поручителів і боржників, посилався на те, що ухвалюючи рішення у справі №686/17191/21, суд першої інстанції помилково, в погашення заборгованості ОСОБА_5 визнав солідарним боржником іпотекодавця ОСОБА_6 .

Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право(інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.

Отже, відсутність порушеного права у позивача зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволені позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 не доведено наявність свого порушеного права, оскільки фактично, позивач звернувся за захистом порушеного на його думку права його сина ОСОБА_6 .

Позивачем не обґрунтовано, в чому полягає порушення його суб`єктивного права та чи охоронюваного законом інтересу у визначенні ОСОБА_6 солідарним боржником у справі №686/17191/21 за вимогою щодо стягнення з останнього заборгованості за договорами позики.

Твердження ОСОБА_1 про те, що підписавши договір іпотеки від імені ОСОБА_6 він як представник, має право захищати його права у спосіб, передбачений законом є неспроможними. Те, що позивач діяв при укладенні договору від імені ОСОБА_6 на підставі довіреності жодним чином не порушує права позивача.

Відсутність порушеного приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові, тому колегія суддів не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам апеляційної скарги.

З огляду на зазначене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволені позову є правильним, однак мотивувальну частину слід змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу понесених відповідачем в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582св20), від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783св21).

ОСОБА_2 при подачі відзиву на апеляційну скаргу документально доведено розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді апеляційної інстанції. Представник позивача, адвокат Дацьков В.В. в судовому засіданні, заявив клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Зазначав, що розмір понесених витрат не є співмірним із складністю справи.

Зважаючи на зазначене, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, клопотання представника про зменшення витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн. Визначений розмір витрат на правову допомогу є співмірним із складністю справи.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 лютого 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02 травня 2025 року.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк