СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18789/24

пр. № 2/759/808/25

22 квітня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Бабич Н.Д.,

за участю секретаря судового засідання - Олійникової Н.О.,

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача- ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

10.09.2024 р. до Святошинського районного суд м. Києва надійшов зазначений позов, який подано в електронній формі через електронний кабінет.

Позивач обґрунтовує вимоги тим, що 20.03.2020 р. між позивачкою та відповідачем був укладений Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М., зареєстрованого в реєстрі за № 709. За умовами даного договору сторони погодили, що у строк до 30.09.2020 буде укладено основний договір купівлі-продажу квартири вартістю 616000,00 грн. , що еквівалентно 22000,00 доларам США. На підтвердження намірів придбання нерухомості позивачка передала відповідачу аванс в сумі 615 900,00 грн. Окрім квартири в цьому ж житловому будинку позивачка вирішила придбати кладову. 20.03.2020 р. між сторонами був укладений Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (кладова) № 6, який нотаріально не посвідчувався. За умовами даного договору сторони погодили, що у строк до 30.03.2021 буде укладено основний договір купівлі-продажу кладової вартістю 35000,00 грн.. На підтвердження намірів придбання нерухомості позивачка передала відповідачу аванс в сумі 35000,00 грн. В обумовлений сторонами строк основні договори купівлі-продажу укладені не були, квартира та кладова у власність відповідачем позивачу передані не були. З 2021 року позивачка неодноразово в усному порядку зверталася до відповідача та його представників щодо передачі квартири у власність або повернення грошових коштів, однак у досудовому порядку дане питання вирішити не змогла. У серпні 2023 ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за вищезгаданими попередніми договорами. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.12.2023 у справі № 369/8278/23 позов ОСОБА_1 був задоволений частково. Суд першої інстанції стягнув на її користь 615900,00 грн. боргу за Попереднім договором про укладення договору купівліпродажу квартири від 20.03.2020, три відсотки річних (за період з 01.10.2020 по 20.05.2023) у розмірі 48685,56 грн., інфляційні втрати (за період з 01.10.2020 по 20.05.2023) у розмірі 298326,93 грн.; 35000,00 грн. боргу за Попереднім договором про укладення договору купівліпродажу нежитлового приміщення (кладова) № 6 від 17.07.2020, три відсотки річних (за період з 01.10.2020 по 20.05.2023) у розмірі 2243,84 грн., інфляційні втрати (за період з 01.10.2020 по 20.05.2023) у розмірі 13365,77 грн. та вирішено питання судових витрат. Постановою Київського апеляційного суду від 17.06.2024 рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.12.2023 в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення 3 % річних від суми боргу, інфляційних втрат від простроченої суми грошового зобов`язання за попередніми договорами про укладення договору купівлі- продажу квартири від 20.03.2020, про укладення договору купівлі- продажу нежитлового приміщення (кладова) № 6 від 17.07.2020, і в частині розподілу судових витрат між сторонами скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення; позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення 3 % річних від суми боргу, інфляційних втрат від простроченої суми грошового зобов`язання за попередніми договорами про укладення договору купівлі- продажу квартири від 20.03.2020, про укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (кладова) № 6 від 17.07.2020 задовольнити частково; стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 47 120,57 грн. - 3 % річних від суми боргу за період з 01.11.2020 по 20.05.2023; 293 801,05 грн - інфляційні втрати від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 01.11.2020 по 20.05.2023 за попереднім договором про укладення договору купівлі- продажу квартири від 20.03.2020 стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 2 157,53 грн - 3 % річних від суми боргу за період з 01.05.2021 по 20.05.2023; 13 269,71 грн - інфляційні втрати від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 01.05.2021 по 20.05.2023 за попереднім договором про укладення договору купівліпродажу нежитлового приміщення (кладова) № 6 від 17.07.2020; у задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення 3 % річних від суми боргу, інфляційних втрат від простроченої суми грошового зобов`язання відмовив; в іншій частині позовних вимог про стягнення суми боргу, сплаченого як аванс, за попередніми договорами про укладення договору купівліпродажу квартири від 20.03.2020, про укладення договору купівлі- продажу нежитлового приміщення (кладова) № 6 від 17.07.2020 рішення суду залишено без змін. Як зазначила позивач грошові кошти сплачені як аванс за придбання квартири в сумі 615900,00 грн. та придбання кладової в сумі 35000,00 грн. до цього часу відповідачем позивачу не повернуті. Позивачка стверджує, що відповідач допустив істотне порушення її прав, оскільки вона в обумовлений строк не отримала омріяну квартиру та по закінченню строку на укладення основних договорів купівлі-продажу нерухомості не повернув сплачені грошові кошти в якості авансу. Внаслідок чого позивачка зазнала психологічного впливу, що призвело до позбавлення нею реалізації своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Протиправними діями відповідача позивачці були спричинена значна моральна шкода, тому що з осені 2020 року намагається поновити свої порушені права, життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями, душевними стражданнями (відчуттями фізичного болю та глибоких душевних мук) через відсутність коштів на придбання іншого житла. Так, у 2019 році позивачка одружилася з ОСОБА_5 . У шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_6 . Укладаючи попередні договори купівлі-продажу нерухомості позивачка з чоловіком витратили всі заощадження на придбання власного першого житла, оскільки проживали на орендованих квартирах, витрачаючи значні кошти на їх винайм. Коли позивачка зрозуміла, що відповідач затягує будівництво житлового будинку, в якому бажали придбати житло, що прямо впливало на передачу їй в строк та у власність квартири, у неї погіршився психоемоційний стан, стосунки в сім`ї, з ріднею, друзями та знайомими. Позивачка була змушена змінювати звичайний ритм життя та витрачати час не на сім`ю, а на досудове врегулювання спору та в подальшому на судову справу щодо стягнення з відповідача належних їх грошових коштів. Незважаючи на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.12.2023 у справі № 369/8278/2, зміненого Постановою Київського апеляційного суду від 17.06.2024, де позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені, відповідач продовжує ухилятися від виконання судового рішення та повернення грошових коштів. У липні 2024 в черговий раз позивачка мала від відповідача пропозицію придбати у нього іншу квартиру, но вже за ціною 2024 року, тобто в рази вищою ніж сума коштів до стягнення за вищезгаданими судовими рішеннями. Безпідставно утримані відповідачем грошові кошти позивачка планувала витрати на придбання власного житла, однак по вині відповідача чиняться їй перешкоди у реалізації даних життєвих планів. Позивачка з сім`єю по теперішній час винаймають орендоване житло, витрачає значні кошти на орендну плату, а не на утримання власного житла. З кінця 2020 року по серпень 2024 на оренду житла нею було витрачена по підрахункам 285000,00 грн. Це для її сім`ї значна сума коштів. Внаслідок чого виникла у позивачки з`явилися нервозність, сором, приниження, страх та відчай.У 2023 році у доньки виявили патологію - лійкоподібна деформація грудної клітки. У зв`язку з даною патологією донька позивачки потребувала та потребує лікування, можливо й хірургічного втручання. Реабілітація дитини потребує значних грошових витрат, як наслідок заощадити кошти на придбання житла у урахування витрат на ордену існуючого, її сім`я не має можливостей. За твердженням позивачки кошти які безпідставно утримує відповідач могли б бути використані в лікуванні та реабілітації дитини. Однак відповідач навіть дану обставину проігнорував. Внаслідок вищезазначеного позивачці було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 500000,00 грн. адже внаслідок неправомірної бездіяльності відповідача зазнала дуже сильних фізичних та душевних страждань. На підставі наведеного позивачка просила позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 19.09.2024 вказаний позов залишено без руху.

19.09.2024 р. до суду надійшла заява про усунення недоліків, з якої вбачається, що вимоги ухвали суду виконано.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 19.09.2024 р.

Ухвалою від 12.05.2025 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду.

21.01.2025 р. до суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких останній вимоги позову підтримав з підстав заначенизх в позові (а.с.105-108).

У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав,посилаючись на те, що позивачем не було надано доказів, що йому спричинена моральна шкода, та надав до сужду відзив на позов (а.с. 100-104).

Суд, заслухавши пояснення та доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.03.2020 р. між позивачкою та відповідачем був укладений Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М., зареєстрованого в реєстрі за № 709. За умовами даного договору сторони погодили, що у строк до 30.09.2020 буде укладено основний договір купівліпродажу квартири вартістю 616000,00 грн. (еквівалентно 22000,00 доларам США). На підтвердження намірів придбання нерухомості позивачка передала відповідачу аванс в сумі 615900,00 грн. (а.с. 13).

Окрім квартири в цьому ж житловому будинку позивачка вирішила придбати кладову. 20.03.2020 р. між сторонами був укладений Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (кладова) № 6, який нотаріально не посвідчувався. За умовами даного договору сторони погодили, що у строк до 30.03.2021 буде укладено основний договір купівлі-продажу кладової вартістю 35000,00 грн. На підтвердження намірів придбання нерухомості позивачка передала відповідачу аванс в сумі 35000,00 грн. (а.с.14).

Як стверджувала позивач в обумовлений сторонами строк основні договори купівлі-продажу укладені не були, квартира та кладова у власність відповідачем позивачу передані не були, протилежного суду не надано.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.12.2023 у справі № 369/8278/23 позов ОСОБА_1 був задоволений частково. Суд першої інстанції стягнув на її користь: 615900,00 грн. боргу за Попереднім договором про укладення договору купівліпродажу квартири від 20.03.2020, три відсотки річних (за період з 01.10.2020 по 20.05.2023) у розмірі 48685,56 грн., інфляційні втрати (за період з 01.10.2020 по 20.05.2023) у розмірі 298326,93 грн.; 35000,00 грн. боргу за Попереднім договором про укладення договору купівліпродажу нежитлового приміщення (кладова) № 6 від 17.07.2020, три відсотки річних (за період з 01.10.2020 по 20.05.2023) у розмірі 2243,84 грн., інфляційні втрати (за період з 01.10.2020 по 20.05.2023) у розмірі 13365,77 грн. та вирішено питання судових витрат (а.с.16-20).

Постановою Київського апеляційного суду від 17.06.2024 Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.12.2023 в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення 3 % річних від суми боргу, інфляційних втрат від простроченої суми грошового зобов`язання за попередніми договорами про укладення договору купівлі- продажу квартири від 20.03.2020, про укладення договору купівлі- продажу нежитлового приміщення (кладова) № 6 від 17.07.2020, і в частині розподілу судових витрат між сторонами скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення; позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення 3 % річних від суми боргу, інфляційних втрат від простроченої суми грошового зобов`язання за попередніми договорами про укладення договору купівлі- продажу квартири від 20.03.2020, про укладення договору купівлі- продажу нежитлового приміщення (кладова) № 6 від 17.07.2020 задовольнити частково; - Стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 47 120,57 грн - 3 % річних від суми боргу за період з 01.11.2020 по 20.05.2023; 293 801,05 грн - інфляційні втрати від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 01.11.2020 по 20.05.2023 за попереднім договором про укладення договору купівлі- продажу квартири від 20.03.2020.; стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 2 157,53 грн - 3 % річних від суми боргу за період з 01.05.2021 по 20.05.2023; 13 269,71 грн - інфляційні втрати від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 01.05.2021 по 20.05.2023 за попереднім договором про укладення договору купівліпродажу нежитлового приміщення (кладова) № 6 від 17.07.2020; - У задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення 3 % річних від суми боргу, інфляційних втрат від простроченої суми грошового зобов`язання відмовив; в іншій частині позовних вимог про стягнення суми боргу, сплаченого як аванс, за попередніми договорами про укладення договору купівліпродажу квартири від 20.03.2020, про укладення договору купівлі- продажу нежитлового приміщення (кладова) № 6 від 17.07.2020 рішення суду залишено без змін (а.с. 21-31).

Як зазначила позивач в позовній заяві кошти за рішенням суду до цього часу відповідачем не виплачено.

Представником відповідача надано суду копію постанови про закінчення виконавчого провадження ВП НОМЕР_3 від 24.03.2025, в якій зазначено про виконання рішення суду в повному обсязі.

16.11.2019 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 зареєстровано шлюб (а.с.33).

Від даного шлюбу, є дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.34).

30.04.2021 р. ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_8 , договір найму житла (а.с. 40).

В подальшому, було укладено додаткові угоди до договору найму житла від 30.04.2022 р. (а.с.41) від 31.12.2022 р. (а.с. 42), від 31.08.2022 р. (а.с.43).

Між ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , було укладено договір оренди житлового пріміщення і майна від 05.11.2023 р. (а.с. 44).

08.05.2024 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 було укладено договір оренди квартири (а.с.45-46).

Вищезазначені обставини свідчать про те, що позивач з сім`єю тривалий час змушені орендувати житло для проживання.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися

на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону абоположеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. ухвалу Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 листопада 2019 року в справі № 216/3521/16-ц (провадження № 6128299св18), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19

(провадження № 61-13787св20).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19) зроблено висновок, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства».

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Як роз`яснено у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз`яснень, наданих у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Між тим, позивачка звертаючись до суду з позовом, обсяг завданої її моральної шкоди пов`язує з порушенням її прав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача повернути належні їх грошові кошти (аванс витрачених позивачко за придбання першого житла). Вказані кошти відповідач протиправно утримує більше чотирьох років.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61 1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р. (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Згідно з п. 5 цієї постанови Пленуму згідно з загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20).

Позивач аргументує, що внаслідок невиконання договору, та в подальшому рішення суду з вини відповідача, він змушений орендувати житло, а це викликає у нього негативні емоції, що негативно впливає і на сімейні відносини, звичайний розпорядок життя порушений.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Керуючись вимогами розумності та справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 50000,00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Що стосується клопотання представника позивача про стягнення витрат на професійну правову допомогу, слід зазначити наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

В обгрунтування понесених витрат, пов`язаних з розглядом справи в розмірі 10000,00 грн., представник позивача надав до суду договір про надання правничої допомоги 02.08.2024 р., розрахунок суми гонорару, довідка про отримання гонорару за надану правничу допомогу, свідоцтво.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК).

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами такої діяльності є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Суд зауважує, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

А отже, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні позову.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі №911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на те, що справа є незначної складності, досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в загальному позовному провадженні, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням ціни позову, суд вважає, що витрати є реальними та вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги на користь позивача в сумі 10000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи.

Питання судових витрат у вигляді судового збору вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України та стягнути з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273-279, 354 ЦПК України, ст.ст. 23, 1167 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди,-задовольнити частково.

Стягнути зОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1211,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн., а всього разом 61 211 (шістдесят одну тисячу двісті одинадцять) грн. 40 коп.

В задоволенні іншої частини, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.04.2025 року.

Зазначити дані учасників процесу:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: Бабич Н.Д.