Провадження № 2-з/752/86/25
У Х В А Л А

Іменем України

01 травня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва: у складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши заяву представника позивача адвоката Трушківської Лесі Вікторівни, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 7 902 961,18 грн, з яких 6 798 000,00 грн основного боргу, 928 149,06 грн інфляційних втрат, 176 812,12 грн - 3% річних.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 травня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, залучено до участі у справі третю особу, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовчий розгляд справи.

29 квітня 2025 року канцелярією суду зареєстровано заяву представника позивача адвоката Трушківської Л.В. про забезпечення позову та протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву передано судді Слободянюк А.В.

Представник позивача адвокат Трушківська Л.В. просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:

- грошові кошти, що належать ОСОБА_4 , які знаходяться на рахунках НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , відкритих в AT «Універсал банк» (МФО 322001, );

- рухоме майно, що належать ОСОБА_4 на праві власності, а саме: транспортний засіб КІА NIRO, 1591, (2017), № куз. НОМЕР_3 , транспортний засіб MERCEDES-BENZ С 250, 1800, (2012), № куз. НОМЕР_4 ;

- нерухоме майно, що належать ОСОБА_4 на праві власності, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000 у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі сумі 7 901 284,96 грн.

Подана заява обґрунтована тим, що у позивача є обґрунтовані підстави вважати, що відповідач вживатиме заходів спрямованих на ухилення та перешкоджання виконанню судового рішення, ухваленого за наслідками розгляду справи. Невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду про стягнення грошових коштів згідно договору купівлі-продажу та дати змогу відповідачу реалізувати власне майно третім особам, що також унеможливить виконання рішення суду в тому разі, якщо позов буде задоволено.

Такі переконання позивач обґрунтовує наступним: відповідач, за даними Державної податкової служби України, ніколи не була працевлаштована та ніколи не перебувала на обліку в контролюючих органах як самозайнята особа на території України, що підтверджується листом Державної податкової служби України від 17.03.2025 № 7413/6/99-00-12-01-02-06. Тобто, відповідач не має стабільного доходу за рахунок якого можливо було б виконати судове рішення, якщо позов буде задоволено; ціна позову є суттєвою- 7 902 961,18 грн; відповідач тривалий час не виконує зобов`язання, що були покладені на неї згідно довіреності від 30.08.2023. Відповідач не повідомила позивача, як довірителя, про вчинення передоручення ще 01.12.2023. Не визнає продаж квартири та ігнорує позивача. Не передала з 12.06.2024, як відповідальна особа, довірителю (позивачу) все одержане у зв`язку з виконанням доручення, а саме: грошові кошти у сумі 6 798 000,00 грн після продажу квартири 12.06.2024. З моменту укладення договору купівлі-продажу квартири від 12.06.2024 пройшло вже більше ніж 10 місяців, а відповідач уникає спілкування з позивачем та не вважає себе відповідальною за те, що позивачу не передані грошові кошти після продажу квартири.

Тому, з метою запобігання вчиненню відповідачем недобросовісних дій (у чому вона нічим не обмежена на час подання позовної заяви) таких як приховування чи перереєстрація прав на майно, що належить відповідачу з метою ухилення від виконання зобов`язань згідно з довіреністю від 30.08.2023, позивач вважає за необхідне та цілком доцільним просити суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 7 902 961,18 грн.

Забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належать відповідачу у межах заявленої до стягнення суми позовних вимог у розмірі 7 902 961,18 грн забезпечить дієвий захист прав та інтересів позивача та дозволить виконати судове рішення про стягнення боргу за рахунок грошових коштів та майна, яке буде віднайдене у межах виконавчого провадження.

Визначений позивачем захід забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження прав відповідача, оскільки грошові кошти, рухоме та нерухоме майно залишаються у володінні та користуванні відповідача, а можливість розпорядження таким майном обмежується на певний час лише щодо частини, якої стосується спір.

Окрім того, позивачу відомо, що відповідач вже довгий час проживає у Німеччині. У місті Києві відповідач зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 . Тобто, забезпечувальним заходом, про який просить позивач, не порушуються права відповідача, зокрема житлові.

Співмірність заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами полягає у обмеженні накладення арешту на грошові кошти та рухоме і нерухоме майно, що належать відповідачу, ціною позову.

Тобто, з урахуванням того, що на момент розгляду заяви про забезпечення позову неможливо встановити достатність чи недостатність грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на відомих позивачу рахунках для задоволення вимог про стягнення 7 902 961,18грн, позивач просить накласти арешт також на визначене рухоме майно приблизною вартістю 1 208 450,30 грн та нерухоме майно оціночною вартістю 4 836 944,65 грн, а всього: 6 045 394,95грн з обмеженням сумою позову та у межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх наявності. При цьому вартість рухомого та нерухомого майна не перевищує ціни позову.

Також, позивач зазначає, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Застосування заходів забезпечення позову жодним чином не призведе до грубого порушення прав та інтересів відповідача, а навпаки забезпечить реальну можливість виконати судове рішення. Невжиття заходів забезпечення позову в даній справі призведе до неможливості виконати судове рішення.

Відповідно до положень ч.1 ст.153 ЦПК України, п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заява позивача про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

З урахуванням положень ст.153 ЦПК України сторони в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликались, у зв`язку з чим, фіксація судового засідання не здійснювалась у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України.

Розглянувши обґрунтування заяви про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Предметом даного позову є стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 7 902 961,18 грн, з яких 6 798 000,00 грн основного боргу, який виник через неповернення відповідачкою коштів отриманих в результаті продажу квартири, 928 149,06 грн - інфляційних втрат, 176 812,12 грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог повідомляє, що позивачу на праві власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_3 . З матою продажу належної позивачу квартири позивач видав на ім`я відповідача ОСОБА_2 довіреність від 30.08.2023, яка у зв`язку із тим, що позивач з весни 2022 року проживає у Німеччини, була посвідчена консулом Генерального консульства України у Франкфурті-на-Майні за № 570/1843-23. Згідно з усної домовленості із відповідачем ціна продажу кв. АДРЕСА_4 мала б становити 240 000,00 дол. США. У жовтні 2024 року, з огляду на падіння цін на житлову нерухомість, позивач вирішив не продавати квартиру та повідомив про це відповідача з використанням месенджера «Whatsapp».

Проте, згодом позивачу стало відомо, що 01.12.2023 відповідач вчинила передоручення всього обсягу повноважень за довіреністю від 30.08.2023 ОСОБА_3 , не повідомивши про це позивача. У свою чергу, ОСОБА_3 , діючи від імені позивача на підставі довіреності від 01.12.2023, 12.06.2024 за договором купівлі-продажу здійснив продаж належної позивачу квартири. Згідно п. 5, 5.2 Договору продаж квартири здійснено за ціною 6 798 000,00 грн, розрахунок за квартиру здійснено покупцем в повному обсязі до укладення цього договору. Повідомляє, що грошові кошти від продажу квартири позивач не отримував, у спілкуванні із позивачем відповідач заперечувала продаж квартири та її причетність до цього, а згодом взагалі перестала підтримувати будь-який зв`язок із позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосовувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову (п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Станом на час розгляду заяви про забезпечення позову відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

При цьому, такий вид забезпечення позову як накладення арешту застосовується судом, як правило, у майнових спорах у тих випадках, коли спірне майно може бути відповідачем продане, розтрачене, кошти витрачені, що в майбутньому перешкоджатиме виконанню рішення або взагалі зробить його виконання неможливим. Отже, необхідними умовами для вжиття забезпечувальних заходів, зокрема арешту майна, є, насамперед, належність цього майна відповідачеві, розумна співмірність вартості арештованого майна ціні позову, обґрунтування необхідності вжиття заходів для захисту прав позивача та можливість такого заходу забезпечити реальне виконання очікуваного позивачем рішення.

Так, судом встановлено, що станом на 11.03.2025, згідно інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, за відповідачем зареєстровані наступні транспортні засоби:

-MERCEDES-BENZ С 250, 1800, (2012), № куз. НОМЕР_4 , дата реєстрації - 04.09.2020;

-КІА NIRO, 1591, (2017), № куз. НОМЕР_3 - реєстрація ТЗ привезеного з-за кордону по посвідченню митниці (ТСЦ 5152), дата операції - 07.07.2022.

Згідно об`яв на інтернет-платформі з продажу транспортних засобів AUTO.RIA, автомобіль КІА NIRO, аналогічного до вищезгаданого року випуску та у подібній комплектації, коштує приблизно 16 000 дол США, що еквівалентно 666 731,20 грн за офіційним курсом НБУ станом на 24.04.2025.

Також, згідно об`яв на інтернет-платформі з продажу транспортних засобів AUTO.RIA, автомобіль MERCEDES-BENZ С 250 аналогічного до вищезгаданого року випуску та у подібній комплектації коштує приблизно 13 000 дол США, що еквівалентно 541 719,10 грн за офіційним курсом НБУ станом на 24.04.2025.

Згідно інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером облікової картки платника податків відповідача, за прізвищем та власним ім`ям відповідача віднайдено, що відповідачу на праві власності належить двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 78,7 кв.м, житлова 37,5 кв.м, ціна нерухомого майна, встановлена у договорі, - 1 663 000,00 грн. Вказане підтверджується інформаційною довідкою від 27.01.2025 № 409836818 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 17.03.2025 № 201-20250317- , сформована у єдиній базі даних звітів про оцінку з модулем електронного визначення оціночної вартості на сайті Державного майна України, оціночна вартість квартири становить 4 836 944,65 грн (чотири мільйони вісімсот тридцять шість тисяч дев`ятсот сорок чотири грн 65 коп.).

Крім того, згідно з листом Департаменту податкових сервісів Державної податкової служби України № 7413/6/99-00-12-01-02-06 від 17.03.2025 ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_5 ) станом на 14.03.2025 не перебувала і не перебуває на обліку в контролюючих органах як самозайнята особа.

Отже, наразі за встановлених судом обставин, вбачається, що між сторонами у справі дійсно існує спір про стягнення грошових коштів згідно договору купівлі-продажу. Вказані обставини, на думку суду, свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суду про задоволення позову про стягнення грошових коштів.

У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року у cправа № 905/446/22 вказано на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів, можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном), свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

За таких обставин (звернення із позовом про стягнення грошових коштів) саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач.

Таким чином, застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно: квартиру та автомобілі, є саме тим заходом, який є співмірним із позовними вимогами та унеможливить ускладнення чи не виконання рішення суду, у разі задоволення або частково задоволення позову, і забезпечить можливість ефективного захисту прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі визнання судом прав та інтересів позивача дійсно порушеними.

Щодо вимог про накладення арешту на грошові кошти, що перебувають у фінансових установах та які належать відповідачу у межах суми позовних вимог, суд виходить з наступного.

Арештовані кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських установах або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником (постанова Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 320/3560/18).

Банківські рахунки - це рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів (пункт 9 частина перша статті 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).

З 05 серпня 2019 року в Україні запроваджено міжнародний номер банківського рахунку (IBAN), що складається з 29 символів.

У той же час, позивачем зазначаються номери рахунків, банківські установи, у яких відкриті рахунки відповідача, натомість не надає відповідних доказів на підтвердження вказаних обставин, що позбавляє суд застосувати обраний заявником спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту на кошти, які обліковуються на рахунках відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява представника позивача ОСОБА_6 про забезпечення позову є обґрунтовано та такою, що підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Заяву представника позивача адвоката Трушківської Лесі Вікторівни, про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, що належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на праві власності, а саме:

-транспортний засіб КІА NIRO, 1591, (2017), № куз. НОМЕР_3 ;

-транспортний засіб MERCEDES-BENZ С 250, 1800, (2012), № куз. НОМЕР_4 ;

-квартиру за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

У задоволенні іншої частини вимог заяви - відмовити.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_5 ;

Боржник: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження», ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом.

Строк пред`явлення до виконання ухвали - три роки.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

На ухвалу суду може бути подано апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя А.В. Слободянюк