РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Варваринець Н.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики вказуючи, що 23.07.2019 між ним та відповідачем укладений договір позики в простій письмовій формі у вигляді розписки на суму 7200,00 доларів США, зі строком повернення до 01.01.2022. Розмір боргу станом на 11.12.2023 складає 7200,00 доларів США, що еквівалентно 266 328,00 грн, відповідно до курсу долара США станом на 13.12.2023, який складає 36.99 грн. за 1 долар. Відповідач взяті на себе зобов`язані не виконав і грошові кошти в розмірі 7200,00 доларів США не повернув без поважних причин. Зазначене свідчить про те, що відповідач має намір ухилитися від виконання зобов`язання. Він з метою досудового врегулювання спору 22.02.2022 надіслав відповідачу письмову вимогу щодо повернення боргу за договором позики від 23.07.2019, яка залишилася відповідачем без належного реагування. Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за позиковим зобов`язанням, строк сплати якого сплив 01.01.2022 у розмірі - 266 328,00 грн. (двісті шістдесят шість тисяч триста двадцять вісім грн. 00 коп.), із урахуванням - 3 % річних від простроченої суми за період з 01.02.2022 по 13.12.2023 в розмірі - 14 863,29 грн (чотирнадцять тисяч вісімсот шістдесят три грн. 29 коп.), що складає 281 191,29 грн (двісті вісімдесят одна тисяча сто дев`яносто одна грн. 29 коп).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2023 по даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

У відзиві на позов від 06.02.2024 відповідач позов не визнав в повному обсязі, оскільки грошові кошти у розмірі 7200,00 доларів США не отримував від позивача. Розписку від 23.07.2019 він не писав. Почерк, яким виконана розписка та підпис йому не належать. Розписка має ряд недоліків і не може бути доказом наявності договірних відносин, а також доказом факту передачі грошових коштів на виконання умов договору позики, оскільки вона написана від руки невідомою особою. Почерк яким написана розписка та підпис у розписці йому не належить. У документі, який позивач називає розпискою відсутня вказівка на те, що цей документ складений на підтвердження договору позики. Реквізити його паспорта не вказані. Також не вказано конкретно у кого саме позичено кошти. Позивач вказує, що він позичив 7200 доларів США, але у розписці міститься виправлення суми, тому неможливо встановити яка саме сума зазначена при написанні розписки. Також відсутня дата повернення суми боргу, оскільки зазначено про його повернення до 2022 року. Відсутні свідки надання йому позивачем грошових коштів. Позивачем не надано суду доказів існування договору позики між ним та позивачем, а єдиний доказ, на який посилається позивач, не містить умов отримання позичальником в борг грошових коштів, зобов`язання їх повернути, даних від кого він отримав грошові кошти, його паспортних даних, відомостей про свідків передачі йому грошових коштів позивачем. Документ, який позивач називає розпискою, складений із зазначенням недостовірної інформації, написаний невідомою особою та не містить обов`язкової інформації, що має містити розписка відповідно до положень ЦК України та Постанови Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року по справі №6- 1967цс15. Позовна заява містить нічим не підтверджену інформацію та недостовірні факти відносно адреси його проживання чи будь-яких даних позивача. Вважав, що позивачем на надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження укладення кредитного договору. Просив у задоволенні позивних вимог відмовити.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.03.2024 по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження по справі на час проведення експертизи зупинено.

Ухвалою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 17.09.2024 поновлено провадження по даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача адвокат Стегура Н.Р. подала заяву про розгляд справи без їхньої участі, проти задоволення позову заперечувала з підстав зазначених у відзиві. Просила висновок експерта визнати неналежним доказом, оскільки він не містить чіткого твердження, що тільки відповідачем написано розписку. Також просила врахувати, що розписка не містить основних реквізитів і має виправлення безпосередньо в розмірі суми позики.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 23.07.2019 позивачем та відповідачем укладено договір позики, який оформлено розпискою, за умовами якого ОСОБА_2 23.07.2019 позичив у громадянина ОСОБА_1 суму 7200,00 доларів США (сім тисяч двісті доларів США), які зобов`язався повернути до 2022 року.

Згідно ч. 3, ст. 12 та ч. 1, ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Як передбачає ч. 1, ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що відповідач не виконав належним чином умови договору від 23.07.2019 і не повернув позикодавцеві 7200 доларів США у строк встановлений умовами договору до 2022 року, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 266 299,92 грн, відповідно до офіційного курсу долара США до гривні (7200 доларів США х 36,9861 грн).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог посилався на те, що розписку 23.07.2019 він не писав. Розписка, на яку посилається позивач виконана не ним, оскільки виконана не його почерком, відповідно і не є доказом наявності договірних відносин між ним та позивачем, а також підтвердженням факту передачі грошових коштів на виконання договору позики.

Суд не бере до уваги зазначені заперечення, виходячи з наступного.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) зроблено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року у справі №632/2209/16, у постанові від 19 травня 2020 року у справі №757/21587/16-ц та у постанові від 08 жовтня 2020 року у справі №194/1126/18.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Твердження відповідача про те, що він не писав на не підписував розписку спростовуються висновком судової почеркознавчої експертизи від 13.08.2024 №СЕ-19/107-24/5843-ПЧ, якою встановлено, що рукописний текст та підпис у борговій розписці від 23.07.2019 виконані громадянином ОСОБА_2 .

Таким чином, наявний у матеріалах справи висновок судової почеркознавчої експертизи спростовує твердження відповідача, про те що він не писав та не підписував боргову розписку.

Також судом встановлено, що оригінал розписки від 23.07.2019 знаходився у позивача, та наданий ним для проведення експертизи, що свідчить про невиконання умов договору відповідачем по справі.

Відповідач також звертав увагу на виправлення суми позики у борговій розписці.

Судом встановлено, що сума позики у розписка від 23.07.2019, яка записана цифрами (7200$) дійсно має ознаки виправлення, проте одразу за нею сума позики (7200$) чітко без виправлень написана прописом сім тисяч двісті доларів США), що, на думку суду, дає підстави встановити без будь-яких сумнів конкретний розмір позики, яка складає 7200 доларів США.

Відповідач посилався на відсутність в розписці від 23.07.2019 вказівки на те, що цей документ складений на підтвердження договору позики, але ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, тому зазначене позивачем твердження не заслуговує на увагу.

Також відповідач зазначив про відсутність у розписці реквізитів його паспорта, але згідно ст.1047 ЦК України така умова не є обов`язковою для даного виду договорів.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що в розписці від 23.07.2019 не вказано конкретно у кого саме позичено кошти, але зміст розписки свідчить про зворотне, оскільки в ній чітко зазначено, що ОСОБА_2 позичив у громадянина ОСОБА_1 7200 доларів США.

Відповідач також посилався на те, що в розписці від 23.07.2019 відсутня дата повернення суми боргу, оскільки зазначено про його повернення до 2022 року. Суд вважає, що зазначене не має значення для вирішення спору, оскільки відповідно до ст. 251, 530 ЦК України договором можливо визначити строк або термін виконання зобов`язання. Видаючи позивачу розписку 23.07.2019 ОСОБА_2 скористався одним з основних принципів цивільного права - свобода договору і визначив строк виконання зобов`язання, а тому теперішнє його посилання на відсутність в договорі терміну його виконання безпідставне.

Посилання відповідача на відсутність свідків надання йому позивачем грошових коштів також не має значення для вирішення спору, оскільки факт укладення договору позики підтверджується розпискою, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми, суд зазначає наступне.

Позивач обґрунтовуючи стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми боргу за період з 01.02.2022 по 13.12.2023 здійснив розрахунок, відповідно до якого загальна сума відсотків річних за вказаний строк складає 14 863,29 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних за період з 24 лютого 2022 року не відповідають вимогам закону, оскільки позичальник звільнений від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення ним виконання грошового зобов`язання за договором.

Враховуючи вищезазначене, позивач, здійснюючи розрахунок 3 % річних, повинен виходити з періоду з 01.02.2022 по 23.02.2022.

Розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача підлягає стягненню три процента річних від простроченої суми за період з 01.02.2022 по 23.02.2022 у розмірі 503,42 грн (266 299,92 грн (сума боргу) ? 3% (процентна ставка) : 365 (днів у році) х 23 (дні прострочення виконання зобов`язання) : 100 = 503,42 грн).

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 7200 доларів США, що еквівалентно 266 299,92 грн за договором позики та 503,42 грн 3% річних від простроченої суми, а всього 266 803,16 грн.

Звертаючись з позовом до суду позивач сплатив 2812 грн. судового збору, але його позовні вимоги задоволено частково, тому на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2668,03 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. 202, 207, 251, 263, 509, 526, 530, 610, 625, 628, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) грошові кошти у розмірі 7200,00 доларів США (сім тисяч двісті доларів США, 00 центів), що еквівалентно 266 299,92 грн (двісті шістдесят шість тисяч двісті дев`яносто дев`ять гривень, дев`яносто дві копійки) заборгованості за договором позики та 503,42 грн (п`ятсот три гривні, сорок дві копійки) три проценти річних від простроченої суми.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2668,03 грн (дві тисячі шістсот шістдесят вісім гривень, три копійки) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя