Номер провадження 2/754/3079/25
Справа №754/2111/25
РІШЕННЯ

Іменем України

01 травня 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання Донець Ю.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні без участі сторін за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, ціна позову 964355,23 грн,

Стислий виклад позиції Позивачки

06.02.2025 позивачка звернулася до суду з цим позовом. Позивачка просить Суд:

- в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за позивачкою право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальна площа - 59,4 кв.м, житлова площа 29 кв.м;

- в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за відповідачем право власності на частину квартири АДРЕСА_1 , загальна площа - 59,4 кв.м, житлова площа 29 кв.м.

Позов мотивований, тим що вказана квартира була набута у період перебування у шлюбі, тому вона є спільною сумісною власністю подружжя.

Позивачка подала клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала повністю.

Стислий виклад позиції Відповідача

Відповідач в підготовче засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином.

07 квітня 2025 року до Суду надійшла заява Відповідача про визнання позову, що була надіслана засобами поштового зв`язку. Відповідач просив розглянути справу у його відсутність.

ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ ТА ОЦІНКА СУДУ

З 08 квітня 1987 року по 18 вересня 2024 Позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , надалі Відповідач (свідоцтво про шлюб від 08.04.1987; свідоцтво про розірвання шлюбу від 18.09.2024 серія НОМЕР_1 , видане Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено відповідний актовий запис № 300).

Відповідач був членом ЖБК "Київ - 10" на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської ради віж 05.10.1987 № 976 (довідка ОСББ "Київ - 10", яке є правонаступником ЖБК № 2 від 30.01.2024)

Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі 03 листопада 1987 року: виконавчий комітет Київської міської ради видав Відповідачу, як члену ЖБК, ордер № 064806 на квартиру АДРЕСА_1 . Ця квартира була видана на їхню сім`ю, яка складалась з 2 осіб.

За час шлюбу та спільного проживання вона та колишній чоловік сплачували пайові внески за квартиру. 05 серпня 1992 року сума пайового внеску за квартиру в розмірі 104830,38 грн була сплачена повністю (довідка № 2 від 30.01.2024, видана ОСББ "Київ - 10", яке є правонаступником ЖБК , про членство особи в кооперативі та внесення пайового внеску).

28 серпня 2024 року було зареєстровано право власності Відповідача на квартиру (витяг з державного реєстру речових прав від 26.11.2024).

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Згідно з пунктом 1 розділу VII «Прикінцеві Положення» СК України цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, чинного на час видачі ордера на спірну квартиру та повної сплати пайових внесків (далі - КпШС України), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Вищевказане положення закону кореспондується зі статтею 60 СК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У статті 60 Сімейного кодексу (далі - СК) України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Конструкція норми статті 22 КпШС України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 6, 6-1 постанови від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися статтею 146 Житлового кодексу Української РСР, статтею 15 Закону України «Про власність», пунктом 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР від 30 квітня 1985 року № 186, і статтями 22, 24, 28, 29 КпШС України, ураховуючи, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, та після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц дійшла висновку, що при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Відповідач визнав позов, надіславши Суду відповідну заяву.

За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу (частина третя та четверта статті 200 ЦК України).

Відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (частини перша, четверта статті 206 ЦПК України).

З огляду на те, що Суд не встановив, що визнання Відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд ухвалює рішення про задоволення позову, здійснює поділ спільного сумісного майна подружжя шляхом визнання за кожним з цього подружжя права власності на 1/2 частину квартири.

Відповідач визнав позов, тому відповідно до статей 141, 142 ЦПК України Суд стягує з Відповідача на користь Позивачки 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, та повертає Позивачці 50 відсотків судового збору з державного бюджету.

Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, Суд -

УХВАЛИВ:

1.Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити повністю.

2.У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати:

1)за ОСОБА_1 право власності на частини квартири АДРЕСА_2 , загальна площа - 59,4 кв.м, житлова площа - 29 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

2)за ОСОБА_2 право власності на частини квартири АДРЕСА_2 , загальна площа - 59,4 кв.м, житлова площа - 29 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).

3.Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 4821,77 грн.

4.Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету частину судового збору, що становить 4821,77 грн, сплаченого згідно з квитанцією № 9368-9375-4876-7685 від 06.02.2025.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 )

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суд підписує повне рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частини четверта та п`ята статті 268 ЦПК України) - 01 травня 2025 року

Суддя Інна КОВАЛЕНКО