Справа № 544/710/25
пров. № 4-с/544/4/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючої судді Малицької О. Л.

секретар судового засідання Ралець О. С.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Пирятин скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ковтуна Миколи Васильовича на бездіяльність державного виконавця органу державної виконавчої служби, заінтересовані особи: суб`єкт оскарження - Пирятинський відділ державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач Акціонерне товариство «РАЙФФАЙЗЕН БАНК»,

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 - адвокат Ковтун Микола Васильович звернувся до Пирятинського районного суду Полтавської області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця органу державної виконавчої служби, посилаючись на те, що у ОСОБА_1 стало відомо, що в ДРРП наявні чинні обтяження - арешт майна, власником якого він є. Ці обтяження вчинені в рамках виконавчих проваджень №14849108, №14850317, №15098141, №15091130, №18871583. Враховуючи вищевикладені обставини, ОСОБА_1 звернувся до Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з заявою про зняття арешту з майна, проте отримав відмову у вчиненні зазначеної процесуальної дії в рамках виконавчих проваджень. З листа Пирятинського відділу ДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України вбачається, що

З листа Пирятинського відділу ДВС у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України вбачається, що виконавчі провадження №14849108, №14850317, де стягувачем був ВАТ «Банк ДЕМАРК» повернуті стягувачу 27.10.2010 року.

Виконавчі документи за вказаними виконавчими провадженнями повторно на виконання стягувачем не пред`являлись. Юридична особа ВАТ «Банк ДЕМАРК» припинена 21.01.2020 року. Правонаступник відсутній.

Виконавчі провадження №15098141, №15091130, №18871583 перебували на виконанні у органах ДВС по примусовому виконанню виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» судових витрат у сумі 1730 грн. та виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно на користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» грошових коштів у розмірі 191549, 67 грн.

Зазначений борг перед користь ВАТ «Райффайзен банк Аваль» повністю був погашений боржником ОСОБА_1 , тому виконавчі документи за вказаними виконавчими провадженнями повторно на виконання стягувачем не пред`являлись.

У Єдиному реєстрі боржників ОСОБА_1 боржником не значиться.

З огляду на вищевикладене вважає, що обґрунтовані підстави для продовження арешту майна ОСОБА_1 відсутні. За таких обставин, хоча у діях державного виконавця немає прямих порушень норм Закону України «Про виконавче провадження», однак права ОСОБА_1 залишаються необґрунтовано обмеженими. Просив зняти обтяження відносно майна, власником якого є ОСОБА_1 , накладене постановою державного виконавця ВДВС Пирятинського РУЮ в рамках виконавчих проваджень №14849108, №14850317, №15098141, №15091130, №18871583.

У судове засідання скаржник та її представник не з`явилися, від представника скаржника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, скаргу підтримують та просять її задовольнити.

Представник Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, просив розгляд скарги провести без його участі за наявними матеріалами справи.

Представник заінтересованої особи (стягувача) - АТ «Райффайзен Банк» у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без їх участі.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у Пирятинському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області перебували наступні виконавчі провадження:

ВП 14849108 яке відкрито 17.09.2009 року по примусовому виконанню виконавчого листа від 02.09.2009 № 2-445 виданого Пирятинським районним судом Полтавської області стягнення з ОСОБА_1 , на користь ВАТ Банк "Демарк" заборгованості по кредиту в сумі 5520,19 грн, 27.10.2010 року виконавцем повернуто ВД стягувачеві п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N606-XIV (відсутність у боржника майна) (а.с. 17).

ВП 14850317 яке відкрито 17.09.2009 року по примусовому виконанню виконавчого листа від 02.09.2009 № 2-445 виданого Пирятинським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 , на користь ВАТ "Демарк" державного мита в сумі 55,20 грн, та 30 грн, на ІТЗ розгляду процесу, що загалом складає 85 грн. 27.10.2010 року виконавцем повернуто ВД стягувачеві п. 2 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N606-XIV (відсутність у боржника майна) (а.с. 16).

ВП 18871583 яке відкрито 26.04.2010 року по примусовому виконанню виконавчого листа від 31.03.2010 № 2 - 188 виданого Пирятинським районним судом Полтавської області про стягнення у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/6644/82/99187 від 30.01.2008 року у розмірі 245287,11 грн звернено стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . 24.10.2011 виконавче провадження повернуто стягувачеві на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N606-XIV (відмова стягувача від майна боржника) (а.с. 12-13).

Відповідно до Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 17 липня 2017 року, ВП 15098141 по примусовому виконанню виконавчого листа від 02.09.2009 № 2-442 виданого Пирятинським районним судом Полтавської області стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ВАТ "Райффайзен банк Аваль" в особі Полтавської обласної дирекції м. Полтави 1700,00 грн витрат по сплаті судового збору і 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 1730,00 грн. 17.07.2017 року виконавче провадження було завершено керуючись п. 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII (законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення) (а.с. 14).

Відповідно до Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 17 липня 2017 року, ВП 15091130 по примусовому виконанню виконавчого листа від 02.09.2009 № 2-442 виданого Пирятинським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , солідарно на користь ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" в особі Полтавської обласної дирекції м. Полтави грошові кошти у розмірі 191549,67 грн. 17.07.2017 року виконавче провадження було завершено керуючись п. 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII (законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення) (а.с. 15).

ОСОБА_1 звернувся 24.02.2025 до Пирятинського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про зняття арешту нерухомого майна.

Згідно відповіді начальника Пирятинського ВДВС у Лубенському районі Полтавської області №1960 від 25.02.2025, у відділі відсутня інформація щодо фактичного виконання виконавчих документів або рішення суду щодо зняття арешту з майна по даним виконавчим документам. Виконавчі документи за вказаними виконавчими провадженнями повторно на виконання стягувачем не пред`являлись. Заявнику роз`яснено право звернутися до суду щодо зняття арешту з нерухомого майна (а.с. 7-8).

Ухвалою Пирятинського районного суду від 07 лютого 2025 року було встановлено, що АТ «Райффайзен Банк» надало інформацію про те що 30.01.2008 між клієнтом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ВАТ «Райффайзен банк Аваль» (Пирятинське відділення), правонаступником якого є АТ "Райффайзен Банк", укладено кредитний договір № 014/6644/82/99187 від 30.01.2008. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 014/6644/82/99187 від 30.01.2008 між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» (Пирятинське відділення), правонаступником якого є АТ "Райффайзен Банк", та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) укладено договір поруки № 014/6644/82/99187 від 30.01.2008. 08.08.2017. Позичальником ОСОБА_1 здійснено повне погашення заборгованості за кредитним договором № 014/6644/82/99187 від 30.01.2008 та припинено усі зобов`язання по даному кредитному договору (а.с. 50-54).

Ухвала набрала законної сили 25 лютого 2025 року.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску» проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналізуючи викладене, судом встановлено, що в ОСОБА_1 відсутня заборгованість перед АТ «Райффайзен Банк» за кредитним договором № 014/6644/82/99187 від 30.01.2008.

Окрім цього, відповідно до витягу із сервісу «YouControl», державна реєстрація юридичної особи БАНК «ДЕМАРК» припинена в результаті ліквідації 07 квітня 2015 року (а.с. 18-19).

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII, передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з п. 2 частини першої ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N606-XIV (в редакції, що була чинною на момент повернення виконавчого документу) виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з п. 3 частини першої ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N606-XIV (в редакції, що була чинною на момент повернення виконавчого документу) виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення.

Згідно зп. 9 частини першої ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII, виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Однак, пункт 9 частини 1 стаття 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах зроблено у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц(провадження № 61-2829св21).

За змістом положень частини п`ятої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом.

Враховуючи положення частини першої та частини п`ятої статті37 Закону України «Про виконавче провадження», повернення виконавчого документа стягувачу не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21 зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт із майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, у межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Судом встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 по виконавчим провадженням №15098141, №15091130, №18871583 стосовно примусового виконання виконавчих листів №2-442/2009 та №2-188/2010 повністю погашена, водночас виконавче провадження по його примусовому виконанню не може бути відновлене.

Окрім цього, встановлено, що державна реєстрація стягувач по виконавчим провадженням №14849108, №14850317, а саме юридичної особи БАНК «ДЕМАРК» припинена в результаті ліквідації 07 квітня 2015 року.

Вказані обставини свідчать про відсутність обґрунтованих підстав для продовження арешту на майно боржника.

Суд зазначає, що у діях державного виконавця немає порушень норм Закону України «Про виконавче провадження», однак права боржника щодо розпорядження належним йому майном залишаються необґрунтовано обмеженими, з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження, де він є боржником. Тому з метою відновлення прав ОСОБА_1 , які не має можливості відновити державний виконавець у закінченому виконавчому провадженні, суд дійшов висновку про необхідність скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Суд також зазначає, що державний виконавець не наділений повноваженнями поза межами виконавчого провадження вчиняти виконавчі дії. Тому фактично боржник не оскаржує його бездіяльність, а захищає своє право на зняття арешту з майна у спосіб, визначений судовою практикою. Приймаючи до уваги, що виконавчі документи повернуті стягувачам у 2010-2017 роках та повторно не пред`являлися до виконання, будь-які виконавчі дії виконавча служба не вправі була проводити.

Враховуючи неможливість на теперішній час провести державним виконавцем дій щодо зняття арешту відносно боржника ОСОБА_1 , суд вважає за необхідне, захистити його право шляхом скасування існуючих обтяжень майна скаржника.

Керуючись ст.ст. 447, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ковтуна Миколи Васильовича на бездіяльність державного виконавця органу державної виконавчої служби - задовольнити.

Зняти обтяження відносно майна, власником якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладене в рамках виконавчих проваджень №14849108, №14850317, №15098141, №15091130, №18871583.

В силу статті 453 ЦПК України орган державної виконавчої служби зобов`язаний про виконання ухвали повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в порядку, передбаченому ЦПК України, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя О.Л.Малицька