Номер провадження: 22-ц/813/2470/25
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_1 адвоката Гайси А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гайси Андрія Михайловича на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.06.2024 року, ухваленого під головуванням судді Куриленко О.М., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

01.04.2024 Акціонерне товариство (далі - АТ) «СЕНС-БАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 188 861,60 грн.

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 10.06.2021 року між ОСОБА_1 та АТ «СЕНС-БАНК» (попередня назва - «Альфа Банк») було укладено договір про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631685262. Згідно договору позичальник отримав кредитні кошти.

Посилаючись на те, що внаслідок невиконання умов кредитного договору, у відповідача виникла заборгованість у розмірі 188 861,60 грн., позивач просив задовольнити його вимоги.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.06.2024 року позовні вимоги АТ «СЕНС-БАНК» були задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС-БАНК» заборгованість за кредитним договором у розмірі 188 861,60 грн., а також судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. (а.с.38-41).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.09.2024 року було залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.06.2024 року (а.с.76-79).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Гайса А.М. ставить питання про часткове скасування заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.06.2024 року, в частині стягнення з позичальника на користь банка заборгованості за процентами та штрафних санкцій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.85-87).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, за участю з`явившихся учасників справи та у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.123-128).

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу за участю з`явившихся учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі та стягуючи заборгованість за кредитним договором у розмірі 188 861,6 грн., суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог у вказаному розмірі (а.с.38-41).

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, в частині визначення розміру заборгованості, виходячи із наступного.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що 10.06.2021 року між ОСОБА_1 та АТ «СЕНС-БАНК» (попередня назва - «Альфа Банк») було укладено договір про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631685262.

Разом з тим, умовами кредитного договору було передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов Договору, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації, тобто до 10.07.2021 року (а.с.5).

Згідно розрахунку заборгованості, наданої позивачем до позовної заяви, заборгованість за вищевказаним кредитним договором станом на 10.07.2021 року (за період 30 днів дії кредитного договору) становить 129 152,96 грн. (а.с.9).

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення суду скасувати і частково задовольнити позовні вимоги АТ «СЕНС БАНК», у зв`язку з чим ухвалити постанову, якою стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором за період з 10.06.2021 року по 10.07.2021 року у загальному розмірі 129 152,96 грн., що складає 68,38% від заявлених позов них вимог.

Заперечуючи проти позовних вимог, заявник апеляційної скарги, крім іншого, зазначає, що позивачем не було доведено укладення між сторонами договірних зобов`язань.

Однак, колегія суддів вважає ці доводи відповідача безпідставними, так як в матеріалах справи міститься договір, підписаний ОСОБА_1 , шляхом накладення електронного підпису.

Також, як вбачається із виписки по картковому рахунку позичальник користувався кредитними коштами (розраховувався карткою в магазинах, знімав в банкоматах готівку тощо) (а.с.10-15).

Зазначеними обставинами спростовуються доводи боржника ОСОБА_1 про те, що він не укладав з АТ «Альфа Банк» кредитного договору.

Крім того, колегія суддів зазначає, що банківська виписка має статус первинного документу, що вбачається з Переліку типових документів, затвердженого наказом МЮУ від 12.04.12 р. № 578/5, відповідно до якого, до первинних документів, які фіксують факт виконання господарської операції та служать підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Таким чином, із врахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що матеріали справи містять належні та допустимі докази щодо укладання між сторонами договору та отримання відповідачем кредитних коштів.

В апеляційній скарзі апелянт також посилається на те, що банком було необґрунтовано нараховані проценти за користування кредитними коштами.

Разом з тим, як вбачається із кредитного договору, річна процентна ставка за користування кредитними коштами становить 39,59% (а.с.4-6).

Підписуючи кредитний договір електронним підписом, позичальник погодився з умовами вказаного договору, у тому числі, щодо сплати процентів.

Крім того, як вже зазначалось, за правилами ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Гайси А.М. підлягає частковому задоволенню, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.06.2024 року - скасуванню, з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог АТ «СЕНС БАНК» та стягнення на користь останнього з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, однак лише за період його дії: з 10.06.2021 року по 10.07.2021 року у розмірі 129 152,96 грн.

Крім того, відповідно до ч. 1, п.п.1-3 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи (а.с.93), а тому відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, що не було враховано судом першої інстанції.

Таким чином, враховуючи викладене, позивачу АТ «СЕНС БАНК» слід компенсувати за рахунок державного бюджету сплачений судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 2 070,85 грн., що є пропорційним розміром судового збору від сплаченого при поданні позовної заяви.

Також колегія суддів вважає за необхідне компенсувати державному бюджету України за рахунок державного бюджету судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 106,27 грн., що також є пропорційним розміром судового збору від того, який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги (68,38%).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гайси Андрія Михайловича задовольнити частково.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.06.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» заборгованість, скасувати.

Прийняти постанову, якою стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», , заборгованість за кредитним договором № 631685262 від 10.06.2021 року у розмірі 129 152,96 грн. (сто двадцять дев`ять тисяч сто п`ятдесят дві гривні 96 копійок).

Компенсувати Акціонерному товариству «СЕНС БАНК», , за рахунок державного бюджету сплачений судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 2 070,85 грн. (дві тисячі сімдесят гривень 85 копійок).

Компенсувати державному бюджету України за рахунок державного бюджету судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 106,27 грн. (три тисячі сто шість гривень 27 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили і дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.05.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

О.С. Комлева