Справа № 630/1216/24
Провадження № 2/630/46/25
31 березня 2025 року м. Люботин
Люботинський міський суд Харківської області в складі:
головуючого судді Малихіна О.О.,
за участю секретаря Нерубацької А.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача Дем`яненко О.О.,
представника третьої особи Ровгейши Н.Н.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Люботині Харківської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу № 630/1216/24 (провадження № 2/630/46/25) за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Дем`яненко Ольга Олегівна, до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, з вимогами наступного змісту:
позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
призначити її, ОСОБА_1 , опікуном малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття,
В обґрунтування позову представник позивача адвокат Дем`яненко О.О. вказала, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 та бабусею малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьком дитини є ОСОБА_4 , з яким відповідач ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебувала. Починаючи з травня 2021 року, дитина ОСОБА_3 проживав лише зі своїм батьком ОСОБА_4 у м. Купянськ, а у вересні 2023 року дитина з батьком переїхали та проживали в м. Харкові як внутрішньо переміщені особи. Увесь цей час ОСОБА_4 самостійно виховував та утримував свого сина, створюючи для нього гідні умови проживання, а мати дитини ОСОБА_2 життям сина не цікавилася та не приймала участі в його вихованні. В 2022 році відповідач ОСОБА_2 виїхала за кордон України, і від тоді навіть не спілкувалася з сином. Також представник позивача зазначила про те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 - батько дитини, і ОСОБА_2 повернулась на територію України. Але зі своїм сином відповідач не залишилась і знову виїхала за межі України, залишивши дитину бабусі, позивачу в справі. Від тоді малолітній ОСОБА_3 проживає лише з бабусею, яка забезпечує його усім необхідним. Між дитиною і бабусею склалися усталені доброзичливі стосунки. Мати дитини ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, який має інвалідність, обумовлену тяжким захворюванням - цукровим діабетом, ухиляється, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом. До того ж відповідач ОСОБА_2 була позбавлена в судовому порядку батьківських прав й до інших двох своїх дітей. Так як малолітня дитина проживає з позивачем та повністю перебувають на її утриманні, а відповідач повністю ухилилася від виховання та догляду за нею, позивач ОСОБА_1 змушена була звернутися з вказаним позовом до суду.
Ухвалою суду від 06 листопада 2024 року було відкрито провадження в справі та призначено проведення підготовчого засідання. Відповідачу був встановлений строк у 15 днів з дня одержання копії ухвали на подання відзиву на позов.
Копію ухвали про відкриття провадження в справі разом з копією позовної заяви було направлено відповідачу ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт на ім`я ОСОБА_2 повернуто без вручення з відміткою від 01 грудня 2024 року про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб були вручені вказані вище документи. Протягом встановленого судом строку відповідачем відзив не поданий.
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 була викликана шляхом надсилання засобами поштового зв`язку судової повістки за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Поштовий конверт з судовою повісткою на ім`я ОСОБА_2 повернуто без вручення з відміткою від 22 березня 2025 року про відсутність особи за адресою місця проживання. Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 128, ч. 4 ст. 130 ЦПК України, суд вважає, що відповідачу у належний спосіб була вручена судова повістка. Але відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, причини її неявки суду невідомі, відзив на позов нею не поданий. Суд, зі згоди позивача, розглядає справу за відсутністю відповідача в заочному судовому засіданні та на підставі наявних в ній матеріалів.
Представник позивача Дем`яненко О.О. в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, в своїх поясненнях посилалася на обставини, викладені в позові. Окремо представник позивача наголосила на тому, що з 2020 року, коли малолітній ОСОБА_3 почав проживати з батьком ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_2 не виявляла інтересу до життя свого сина, а тим більше після виявлення у дитини тяжкого захворювання, через яке дитини встановити інвалідність. Про те, що батько дитини ОСОБА_4 загинув в серпні 2023 року внаслідок ДТП, відповідач ОСОБА_2 знала і через це повернулась з-за кордону в Україну. Але перебуваючи в м. Люботин, ОСОБА_2 навіть не приїхала в лікарню до свого сина, який разом з батьком постраждав у ДТП. Невдовзі ОСОБА_2 знову виїхала за межі України, так і побачивши свого сина. Наразі дитина ОСОБА_3 проживає зі своєю бабусею ОСОБА_1 , яка бажає стати опікуном над своїм онуком, аби мати змогу представляти його інтереси під проходження лікування та отримання життєво важливих ліків для дитини. Інша бабуся дитини, по лінії батька, не має змоги взяти на себе функції опікуна, бо вона проживає наразі в м. Куп`янськ.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити.
Представник виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області як органу опіки та піклування Ровгейша Н.Н. в судовому засіданні позов підтримала та вважала, що задоволення позовних вимог повністю відповідатиме інтересам дитини. У своєму виступі представник Ровгейша Н.Н. акцентувала увагу на тому, що під час проведення дій по підготовці висновку щодо розв`язання спору спеціалістами Служби у справах дітей були обстежені умови проживання дитини в місці проживання його бабусі, позивача в справі. Під час такої перевірки було встановлено, що бабуся створила для свого онука усе необхідне для розвитку дитини, а також вона докладає зусилля для догляду за станом здоров`я дитини. В той же час, перевірити умови проживання в помешканні відповідача ОСОБА_2 спеціалістам Служби у справах дітей не вдалось, оскільки житловий будинок зачинений тривалий час, а відповідач ОСОБА_2 для участі в засіданні Комісії з захисту прав дитини та для надання необхідних пояснень не з`явилась.
В судовому засіданні, вислухавши промови учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення свідків, суд встановив наступне.
Позивач ОСОБА_1 є рідною матір`ю відповідача ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 , виданого 04 вересня 1985 року виконавчим комітетом Люботинської міської ради народних депутатів.
Малолітній ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , виданим повторно 06 травня 2021 року відділом державної РАЦС Люботинського міського управління юстиції Харківської області. Батьками дитини у свідоцтві зазначені ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , яка є відповідачем в даній справі.
Від так, позивач ОСОБА_1 є рідною бабусею по відношенню до малолітнього ОСОБА_3 .
ОСОБА_4 , батько дитини, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть НОМЕР_3 , виданого 27 серпня 2024 року виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області.
Згідно з довідкою виконавчого комітету Куп`янської міської ради Харківської області малолітній ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Починаючи з 11 вересня 2024 року фактичне місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , як внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана адреса є адресою зареєстрованого місця проживання позивача ОСОБА_1 .
За інформацією, отриманою з Єдиного державного демографічного реєстру станом на 06 листопада 2024 року, відповідач ОСОБА_2 зареєстрована з 19 листопада 2011 року за адресою: АДРЕСА_3 .
Але за вказаною адресою відповідач ОСОБА_2 тривалий час не проживає, що випливає з інформації про перетин державного кордону України, наданою Державною прикордонною службою України за період з 01 січня 2022 року по 20 листопада 2024 року. Так, ОСОБА_2 перетнула державний кордон України в напрямку виїзду 14 березня 2022 року, далі - в напрямку в`їзду в Україну 17 квітня 2022 року. Але невдовзі, 05 травня 2022 року ОСОБА_2 знову перетнула державний кордон України в напрямку виїзду та повернула на територію України лише 29 серпня 2024 року, а вже 06 вересня 2024 року ОСОБА_2 знову виїхала за межі України. Інформація про повернення ОСОБА_2 на територію України після вказаної дати відсутня.
Таким чином, позивач ОСОБА_1 та її малолітній онук ОСОБА_3 проживають спільно за однією адресою як члени однієї родини, тому позивач має право згідно зі ст. 165 СК України на звернення до суду з позовом про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав.
За ініціативою представника позивача Дем`яненко О.О. в судовому засіданні були допитані в якості свідків ОСОБА_7 і ОСОБА_1 , позивач в даній справі.
Допитана в якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснила, що її донька ОСОБА_2 проживала разом з нею в квартирі, коли народився її син ОСОБА_8 . Але вже через рік ОСОБА_2 почала періодично виїжджати на заробітки за кордон. У її відсутність батько дитини ОСОБА_4 , який тоді проживав окремо від них, навідував свого сина десь 1 раз на місяць і домотав грошима та їжею на його утримання. В липні 2017 році її онук ОСОБА_8 тяжко захворів на цукровий діабет і потрапив до реанімації, та після виписки з лікарні онук фактично залишився на її утриманні, бо ОСОБА_2 не мала наміру доглядати за сином. Так тривало до 2020 року, коли дитину до себе забрав його батька, і вони разом проживали в м. Куп`янськ Харківської області. Але й після переїзду дитини до батька ОСОБА_2 не проявляла інтересу до життя свого сина,бо проживала в Бельгії. Також ОСОБА_1 пояснила, що 23 серпня 2024 року її зателефонувала мати ОСОБА_4 та повідомила, що її син і онук потрапили в ДТП і перебувають у лікарні. Вона, ОСОБА_1 , одразу телефоном повідомила про цю подію свою доньку ОСОБА_2 і та повернулася з-за кордону до м. Люботин наприкінці серпня 2024 року. Увесь час перебування онука в лікарні, до 04 вересня 2024 року, поруч з ним була лише вона, ОСОБА_1 , а ОСОБА_2 жодного разу не приїхали провідати свого сина, хоча вона її неодноразово просила про це. Вона, ОСОБА_1 , намагалася з`ясувати у ОСОБА_2 причини, через які вона жодного разу не навідала сина в лікарні, але та лише обмежилась поясненням, що зустріла свого приятеля і не змогли приїхати. Після виписки з лікарні дитина постійно проживає з нею, ОСОБА_1 , і перебуває на її утриманні, в догляді за онуком їй допомагають сусіди.
Так, свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона знайома з ОСОБА_1 більше 30 років і пам`ятає, що її онук ОСОБА_9 від народження проживав з бабусею, бо його мати ОСОБА_2 тривалий час не проживала з дитиною, але дитину часто навідував його батько. Згодом батько забрав сина жити до себе в інше місто. Також свідок ОСОБА_7 підтвердила, що дізналася від ОСОБА_1 , що її онук потратив до лікарні, і що ОСОБА_2 вона бачила востаннє у 2024 році, коли загинув батько дитини і ОСОБА_1 допомагала дитині в лікарні. При особистій зустрічі з ОСОБА_2 вона, ОСОБА_7 , запитала, чи їздила вона до дитини в лікарню, на що ОСОБА_2 відповіла, що ні. Додатково свідок пояснила, що з осені 2024 року на прохання ОСОБА_1 приходить до неї додому в будні дні, вранці, і доглядає за її онуком, поки вона перебуває на роботі. Вона, ОСОБА_7 , перевіряє, чи поснідав ОСОБА_9 , чи вчасно він прийняв ліки та відстежує рівень цукру в його крові; в розмовах ОСОБА_9 розповідає, що мати йому не телефонує і він не хоче їй телефонувати.
Показання свідків суд оцінює як достовірні і правдиві, і вони також підтверджується іншими дослідженими в справі доказами.
Так, в листі від 05 квітня 2023 року Люботинський міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді повідомляв на адресу адвоката Дем`яненко О.О. ту інформацію, що родина ОСОБА_2 перебувала на обліку як родина, яка опинилась у складних життєвих обставинах, з 16 липня 2021 року, і що 13 липня 2021 року спеціалістами Центру проводилась перевірка використання ОСОБА_2 виплати державної допомоги на дитину з інвалідністю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час такої перевірки було встановлено, що в родині ОСОБА_2 малолітній ОСОБА_3 не виховується, а тривалий час проживає з батьком ОСОБА_4 , який фактично займається вихованням та утриманням дитини.
Згідно з довідкою від 19 вересня 2024 року, виданою ТОВ «ВИРОБНИЧА ОРГАНІЗАЦІЯ «ХАРКІВ», позивач ОСОБА_1 працює в Товаристві на посаді складальника взуття і отримує заробітну плату.
Згідно з висновком від 25 жовтня 2024 року про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини, складеним КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Люботинської міської ради, у дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діагностовано захворювання «цукровий діабет 1 тип, важка форма».
За інформацією, наданою КНП ХОР «Обласна дитяча клінічна лікарня» листом від 18 лютого 2025 року, дитина з інвалідністю ОСОБА_3 регулярно, двічі на рік, проходить стаціонарне лікування та обстеження в ендокринологічному центрі КНП ХОР «ОДКЛ», і до серпня 2024 року доглядом за дитиною займався його батько ОСОБА_4 ; в подальшому догляд за дитиною здійснює його бабуся ОСОБА_1 , яка регулярно спілкується з лікуючим лікарем-ендокринологом щодо стану здоров`я дитини та супроводжує дитину при надходженні до лікарні. Остання госпіталізація ОСОБА_3 в КНП ХОР «ОДКЛ» була з 30 вересня по 10 жовтня 2024 року. Дитина є інсулінозалежним і постійно приймає ліки, 4 рази на добу, а рецепти на отримання інсуліну лікар виписує один раз на три місяці.
За інформацією, наданою КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Люботинської міської ради листом від 04 лютого 2025 року, дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває на обліку у сімейного лікаря з діагнозом: «цукровий діабет 1 тип, важка форма, глікемічний контроль з високим ризиком», є інсулінозалежним і приймає інсулін 4 рази на добу; і відвідування дитиною лікаря відбувається в супроводі ОСОБА_1 .
Таким чином, досліджені докази в сукупності з показаннями свідків підтверджують те, що відповідач ОСОБА_2 не виявляла інтересу до життя свого сина ОСОБА_3 в період його проживання з батьком ОСОБА_4 , а також лишила свого сина, який дитиною з інвалідністю, напризволяще після смерті ОСОБА_4 , розуміючи, що дитина потребує постійного догляду і допомоги через свій тяжких стан здоров`я.
Згідно з заочним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 07 листопада 2023 року, ухваленого в справі № 630/545/23 за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, відповідача ОСОБА_2 було позбавлено відносно малолітньої доньки з підстав свідомого і тривалого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо доньки.
Ще одним рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 24 вересня 2024 року, ухваленого в справі № 630/480/24 за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, відповідача ОСОБА_2 було позбавлено відносно малолітньої доньки з підстав, що невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків носило тривалий і систематичний характер.
Вказані судові рішенні не являються безумовним підтвердженням того, що ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина ОСОБА_3 . Але суд враховує наведені вище рішення як докази безвідповідального ставлення відповідача до обов`язку по вихованню своїх дітей та забезпеченню їх фізичного і духовного розвиту.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані приймати участь у вихованні дитини, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав», наведено роз`яснення, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідач у справі ОСОБА_2 батьківські обов`язки, передбачені ст. 150 СК України, не виконує, належним чином, не утримує дитину, не займається її вихованням, не піклується про стан здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток, не приймає ніякої участі в підготовці до самостійного життя.
Виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області на виконання вимог ст. 19 СК України було надано висновок від 09 грудня 2024 року № 03-36/4259 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Так, із вказаного висновку вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до малолітнього сина, оскільки відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, участі у вихованні сина не приймає, не спілкується з ним, не навідує, не забезпечує його матеріально, не дбає про здоров`я дитини. При підготовці висновку органом опіки та піклування також взято до уваги ті обставини, що ОСОБА_2 є матір`ю чотирьох малолітніх дітей, яких народила від різних чоловіків, та що на підставі судових рішень ОСОБА_2 була позбавлення батьківських прав відносно своїх малолітніх доньок ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; а також те, що малолітній ОСОБА_3 емоційно прив`язаний до своєї бабусі, з якою у нього дружні стосунки, і дитина не має бажання жити з матір`ю, оскільки вона з ним не спілкується.
На підставі ст. 171 СК України судом була забезпечена можливість дитині ОСОБА_15 висловити свою думку щодо вирішення спору про позбавлення батька ОСОБА_16 батьківських прав по відношенню до нього.
Дитина ОСОБА_8 пояснив суду, що тривалий час проживав зі своїм батьком до моменту його загибелі, а після того він проживає з бабусею м. Люботин, та йому подобається у неї проживати, бо тут у нього з`явились друзі; а з матір`ю він востаннє бачився п`ять років тому, коли його забирав до себе батько. Від тоді лише інколи відбувалось спілкування з нею. Але навіть уразі появи матері, він все одно не матиме бажання проживати з нею, бо хоче залишатися з бабусею. Тому він підтримує бажання своєї бабусі стати опікуном над ним, та від того, чи буде чи не буде його мати позбавлення батьківських прав, в його житті нічого не зміниться.
Висловлена дитиною думку цілком відтворює його інтереси в питанні призначення опікуна над ним, тому суд вважає за необхідне врахувати її при вирішенні позовних вимог в цілому.
Відповідно до подання № 03-36/4258 від 09 грудня 2024 року про призначення ОСОБА_1 опікуном над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області встановлено, що перешкод для виконання обов`язків опікуна ОСОБА_1 не має, із правами та обов`язками опікуна обізнана, про відповідальність за життя та здоров`я дитини попереджена. А тому орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області вважає встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини
Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування
Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідач ОСОБА_2 батьківські обов`язки, передбачені ст. 150 СК України, умисно не виконує, а призначення ОСОБА_1 опікуном над малолітнім ОСОБА_3 є доцільним та відповідає інтересам дитини, яка бажає проживати саме з бабусею, а тому суд вважає, що позов ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна є обґрунтованим, а отже підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.ст. 180, 182 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, розмір аліментів на утримання однієї дитини визначається судом.
При визначенні розміру аліментів суд враховує вік, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, а також матеріальне становище відповідача, який є молодою та працездатною людиною, а тому стягує з нього на користь позивача на утримання їхнього неповнолітнього сина аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення повноліття дитини.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно із ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
На даний час відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому суд задовольняє позов і стягує з неї аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище позивача, та платника аліментів, яка є працездатною людиною та має на утриманні ще одну дитину.
Ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При подачі позивачем позовної заяви про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн., тому суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати
Також, суд стягує з відповідача судовий збір в сумі 1211,20 грн. на користь держави, оскільки позивач звільнена від сплати цих сум при зверненні з вимогою про стягнення аліментів.
Керуючись ст.ст. 150, 164, 165, 180-184, 191, 243, 244 СК України, ст. 60 ЦК України, ст.ст. 10-13, 81, 82, 141, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Призначити ОСОБА_1 опікуном над малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 листопада 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.
Рішення може бути оскаржене позивачем та третьою особою до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. У разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

На заочне рішення відповідачем протягом 30 днів з дня його проголошення до Люботинського міського суду Харківської області може бути подана письмова заява про його перегляд. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний № НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний № НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;

Третя особа - Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Люботинської міської ради Харківської області, , адреса місцезнаходження: Харківська область, м. Люботин, вул. Слобожанська, 26.

Суддя О. О. Малихін

Повне заочне рішення

складено 10 квітня 2025 року.