Справа №:755/5079/25
Провадження №: 4-с/755/56/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" квітня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду у приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на дії Державного виконавця Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Комунальне підприємство Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва із скаргою на дії державного виконавця, в якій просить:

-визнати дії головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 19 листопада

2021 року № НОМЕР_1, неправомірними;

-скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 19 листопада 2021 року, винесену державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1.

На обґрунтування поданої скарги заявник зазначає, що 17 серпня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва по справі № 755/2712/18 ухвалено рішення, відповідно до якого видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» (з урахуванням ухвали від 16 липня 2019 року) заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 21 448,66 грн.

Вказаний виконавчий лист пред`явлено до примусового виконання до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Постанови про відкриття виконавчого провадження КП «Київтеплоенерго» не отримувало. 16 січня 2025 року КП «Київтеплоенерго» звернулося до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ) із заявою про надання інформації стосовно виконання виконавчого документа у справі

№ 755/2712/18. Листом від 10 лютого 2025 року Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що головним державним виконавцем, керуючись вимогами пункту 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» 19 листопада 2021 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника, відповідно до актового запису від 17 березня 2021 року № 612. КП «Київтеплоенерго» не було належним чином повідомлено про закінчення виконавчого провадження.

КП «Київтеплоенерго» вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження від

19 листопада 2021 року є неправомірною та такою, що винесена з порушенням норм матеріального права, оскільки виконавцем не встановлено кола спадкоємців після смерті боржника, які є потенційними правонаступниками в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, оскільки правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження. Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження виконавець мав звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину, тобто, вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження її спадкоємцями та звернутися до суду із відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження. Смерть особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

У зв`язку з викладеним КП «Київтеплоенерго» просило скаргу задовольнити.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04 квітня 2025 року відкрито провадження за скаргою, призначено судове засідання з розгляду даної скарги на 16 квітня 2025 року

15 год. 30 хв.

16 квітня 2025 року КП «Київтеплоенерго» у судове засідання свого представника не направило, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Представник КП «Київтеплоенерго» Братченко А.В. подав заяву про розгляд справи без його участі, скаргу підтримує та просив задовольнити.

Головний державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини неявки не повідомив.

Заінтересована особа - ОСОБА_1 , помер, про що свідчить актовий запис про смерть від

17 березня 2021 року № 612.

Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги, оцінивши надані докази, суд приходить до таких висновків.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Скарга подана до суду з дотриманням встановлених статтею 449 ЦПК України строків.

З відкритого порталу даних Єдиний державний реєстр судових рішень встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 серпня 2018 року по справі № 755/2712/18 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» заборгованості за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 21 448,66 грн, заборгованість за надані послуги з постачання гарячої води у розмірі 28 589,84 грн, три відсотки річних та інфляційні втрати у розмірі 13 079,86 грн та судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

05 жовтня 2018 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчі листи по справі № 755/2712/18.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року по справі

№ 755/2712/18 заяву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» за участю заінтересованих осіб ПАТ «Київенерго», ОСОБА_1 , про заміну сторони її правонаступником задоволено повністю: замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Київенерго» (01001, м. Київ, пл. І.Франка, 5, ) на його правонаступника - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (01001, вул. Велика Житомирська, 15-а, м. Київ, ), у виконавчому документі, який виданий в межах розгляду цивільної справи № 755/2712/18 за позовом ПАТ «Київенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

05 січня 2021 року (вих. від 05 січня 2021 року № 30/7/2/82) КП «Київтеплоенерго» звернулося до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про примусове виконання рішення по справі

№ 755/2712/18.

З відкритого порталу даних Автоматизована система виконавчого провадження встановлено, що на примусовому виконанні у Дніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1, з примусового виконання виконавчого листа від 05 жовтня 2018 року, виданого Дніпровським районним судом міста Києва по справі № 755/2712/18, про стягнення з

ОСОБА_1 на користь ПАТ «Київенерго» заборгованості у розмірі 13 079,86 грн. Дата відкриття виконавчого провадження 24 лютого 2021 року. Стягувачем зазначено КП «Київтеплоенерго», боржником - ОСОБА_1 .

Водночас, 19 листопада 2021 року Головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження

№ НОМЕР_1.

Виконавцем встановлено, що боржник помер (актовий запис від 17 березня 2021 року № 612). З урахуванням зазначеного, керуючись вимогами пункту 3 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», постановлено закінчити виконавче провадження № НОМЕР_1. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до частини першої статті 18 Цивільного процесуального кодексу України рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон від 02 червня 2016 року № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Згідно із пунктом першим частини першої статті 3 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Водночас, частиною третьою статті 4 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено підстави повернення стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем виконавчого документу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення. Зокрема, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю; 11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Таким чином, смерть боржника - фізичної особи не є підставою для повернення виконавчого листа відповідно до частини четвертої статті 4 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частиною першою статті 18 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 26 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банках, небанківських надавачах платіжних послуг для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати (частина третя статті 26 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 13 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII та пункту

6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства Юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція від 02 квітня 2012 року № 512/5) під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частинами п`ятої-шостої статті 26 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII визначено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Також пунктом 5 Інструкції від 02 квітня 2012 року № 512/5 передбачено, що у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження відносно боржника - фізичної особи виконавцем за допомогою автоматизованої системи формується та подається запит про надання Державною податковою службою України інформації про реєстраційні номери облікових карток платників податків - боржників - фізичних осіб або серію (за наявності) та номер паспорта боржників - фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті відповідно до Порядку надання інформації Державною податковою службою України на запити органів державної виконавчої служби та приватних виконавців, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 21 липня

2020 року № 2483/5/436, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 липня 2020 року за

№ 690/34973, за виконавчими документами, у яких відсутні такі дані.

Отже, підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_1 у виконавця не було, інформація про боржника - фізичної особи з`ясовується виконавцем після відкриття виконавчого провадження. Смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження.

У поданій скарзі КП «Київтеплоенерго» просить визнати дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І., неправомірними в частині винесення постанови від 19 листопада 2021 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Закінчення виконавчого провадження здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 39 Закону (пункт 21 Інструкції від 02 квітня 2012 року № 512/5).

У постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону (пункт 22 Інструкції від 02 квітня 2012 року № 512/5).

Так, пунктом 3 частини першої статті 39 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Смерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження. Водночас законодавство передбачає заміну сторони виконавчого провадження (у разі її смерті) правонаступником.

Правонаступництво на стадії виконання - це перехід процесуальних прав та обов`язків у виконавчому провадженні від правопопередника (сторони, яка вибула із виконавчого провадження) до правонаступника (особи, яка замінює стягувача або боржника) в силу правонаступництва в матеріальних відносинах, які виступають предметом виконання.

Таким чином, підставою для правонаступництва у виконавчому провадженні є правонаступництво у матеріально-правових відносинах (смерть фізичної особи, яка була стороною у правовідносинах, в яких допускається правонаступництво, реорганізація юридичної особи, заміна кредитора чи боржника у зобов`язанні: уступка вимоги, переведення боргу; та інші форми переходу прав та обов`язків від однієї особи до іншої).

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3 частини третьої статті 18 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII).

Згідно з абзацом другим пункту 1 розділу II Інструкції від 02 квітня 2012 року № 512/5, виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.

Згідно із пунктом 5 частини першої статті 34 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, у тому числі, у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

У свою чергу частиною п`ятою статті 15 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.

Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У силу пунктів 12, 13 Інструкції від 02 квітня 2012 року № 512/5 у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.

Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження - з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно із пунктом 3 частин першої та другої статті 39 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав грубо порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.

Із зазначеного нормативного регулювання випливає, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.

Отримавши дані про смерть фізичної особи - сторони виконавчого провадження, виконавець має отримати підтвердження чи спростування таких даних, звернувшись відповідно до вимог пункту

3 частини третьої статті 18 Закону від 02 червня 2016 року № 1404-VIII із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану згідно з компетенцією останнього, визначеною Законом України від

01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження виконавець має звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину. Це дасть змогу виконавцеві з`ясувати, які особи як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження зверталися за отриманням спадщини та що саме ними було успадковано згідно зі свідоцтвом про право на спадщину.

Виконавець, встановивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження.

Смерть, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньою фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише тоді коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Саме такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17.

Також, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі

№ 523/2357/20 зазначено, що положення щодо закінчення виконавчого провадження у разі смерті боржника (пункт 3 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження») слід розуміти так, що вони стосуються, зокрема, випадків, коли правовідносини не допускають правонаступництва (пункт 8.12).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб (частина перша статті 1281 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права й обов`язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину (частина перша статті 1282 ЦК України).

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду висловила в пункті 57 постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц, пункті 67 постанови від 13 березня 2019 року в справі

№ 520/7281/15-ц.

Отже, зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, тому правовідносини у справі допускають правонаступництво.

Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року по справі

№ 759/14126/14-ц

З матеріалів справи вбачається, що 19 листопада 2021 року державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», встановлено, що згідно актового запису про смерть від 17 березня 2021 року № 612 ОСОБА_1 помер. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

З матеріалів справи не вбачається, що державний виконавець звертався до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину, як наслідок не зупинив вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та не отримав даних, необхідних для вирішення питання про заміну померлої сторони виконавчого провадження її спадкоємцями у порядку статті 442 ЦПК України.

Таким чином, державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І. неправомірно закінчив виконавче провадження, не вживши усіх належних та достатніх заходів з примусового виконання судового рішення, передбачених законом.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що скарга КП «Київтеплоенерго» на дії державного виконавця Дніпровського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко І.І., заінтересована особа - ОСОБА_1 , підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 608, 1218, 1219, 1281, 1282 Цивільного Кодексу України, Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, статтями 259-260, 353, 447-450 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу Комунального підприємства Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни, заінтересована особа - ОСОБА_1 , задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни з винесення постанови від 19 листопада 2021 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Скасувати постанову державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Фещенко Ірини Ігорівни від 19 листопада 2021 року про закінчення виконавчого провадження

№ НОМЕР_1.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя О.О. Хромова