Провадження № 2/522/261/25
Справа № 522/8736/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Єрганінової К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності, виділення частки за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення спільної часткової власності в результаті виплати грошової компенсації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 04.05.2023 звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності, виділення частки, змінивши предмет позову заявою від 08.04.2024 просить: припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на нежитловому будівлю за адресою: АДРЕСА_1 ; виділити ОСОБА_1 у самостійну одиницю (в натурі) 1/5 частину нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді наступних приміщень першого поверху: №№13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , 23, 24, 25, 26, АДРЕСА_5 , що в цілому складає 148,7 кв.м; Виділити ОСОБА_2 у самостійну одиницю 4/5 частин нежитлової будівлі розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у вигляді наступних приміщень цокольного поверху: №№1, 2,3, 4, 5, 6, 7, 8. 9, 10, 11 та у вигляді наступних приміщень другого поверху: №№28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, що загалом складає 319,9 кв.м.; виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в спільну сумісну власність загального користування приміщення першого поверху №12 сходи, площею 17,3 кв.м.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 12/100 зазначеної нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 1 826 556 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 є власником 1/5 частини нежитлової будівлі загальною площею 514 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 також є власником зазначеної будівлі та володіє 4/5 її частки. Відповідач не бажає у добровільному порядку укласти договір про поділ в натурі будівлі, що знаходиться у спільній частковій власності та визначити порядок користування земельною ділянкою. В порядку ст. 358 ЦК України позивач звертається до суду з цим позовом.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 05.05.2023 позовну заяву залишено без руху, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позову.

Після усунення недоліків позову, ухвалою від 16.05.2023 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 27.06.2023.

У підготовчому засіданні 27.06.2023 розгляд справи відкладено на 09.08.2023, у зв`язку з поданням клопотання представника позивача ОСОБА_3 та з метою належного сповіщення відповідача.

Ухвалою від 09.08.2023 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 04.10.2023.

У судовому засіданні 04.10.2023 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_4 , суд ухвалив втретє направити запит для встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача, долучено до матеріалів справи копію паспорту та відкладено розгляд справи на 22.11.2023 з метою належного сповіщення відповідача.

У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 22.11.2023 розгляд справи відкладено на 23.01.2024.

Ухвалою від 04.01.2024 забезпечено участь представника позивача ОСОБА_4 в судому засіданні в режимі відеоконференції.

Розгляд справи у судовому засіданні 23.01.2024 відкладено на 14.03.2024, внаслідок задоволення клопотання однойменного представника позивача, який у підсистемі ВКЗ перебував поза мережею.

У судовому засіданні 14.03.2024 представник позивача ОСОБА_4 просив відкласти розгляд справи для уточнення позовних вимог та задовольнити клопотання про долучення доказів. Суд поновив представнику позивача строк та долучив докази подані з клопотанням від 04.10.2023, з метою підготовки заяви про зміну предмету позову оголошено перерву до 08.04.2024.

Розгляд справи у судовому засіданні 08.04.2024 відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи на 23.05.2024.

У судовому засіданні 23.05.2024 представник позивача ОСОБА_4 просив надати час для надання остаточної редакції позовної заяви, суд задовольнив клопотання та оголосив перерву до 20.06.2024.

У зв`язку з відключенням подачі електроенергії до приміщення суду розгляд справи у судовому засіданні 20.06.2024 відкладено на 21.07.2024.

Ухвалою від 29.07.2024 забезпечено участь представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 21.07.2024 представник відповідача ОСОБА_5 просив відкласти засідання з метою підготовки зустрічного позову, враховуючи неявку представника позивача, суд задовольнив клопотання та відклав розгляд справи на 28.08.2024.

До суду 15.08.2024 надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , згідно якого просить: припинити право спільної часткової власності ОСОБА_6 та ОСОБА_2 на нежитлову будівлю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом припинення права спільної часткової власності на 1/5 частину нежитлової будівлі ОСОБА_1 в результаті виплати їй грошової компенсації у розмірі ринкової вартості належної їй частки нерухомого майна у розмірі 3 044 260,60 грн та встановлення факту належності нежитлової будівлі, яка розташована по АДРЕСА_1 . загальною площею 514 кв.м. на праві особистої приватної власності ОСОБА_2 .

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 просить виділити майно в натурі і собі і відповідачці, в той час як немає повноважень на подачу позовних вимог на корись відповідачки. Позивачка просить виділити їй 32/100 частин нежитлової будівлі, що значно зменшить частку відповідача та порушить її правової режим спільної часткової власності. На підставі ст. 365 ЦК України, вважає 1/5 частку власності ОСОБА_1 не значною. Вказує, що спільне володіння і користування майном є неможливим. Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 має фінансову можливість внести не депозитний рахунок кошти за 1/5 частку ОСОБА_1 та має підстави звертатися з цим позовом про припинення права спільної часткової власності.

У зв`язку з відключенням подачі електроенергії до приміщення суду розгляд справи у судовому засіданні 28.08.2024 відкладено на 15.10.2024.

У судовому засіданні 15.10.2024 проведеному за участі представника відповідача ОСОБА_5 було прийнято до провадження зустрічний позов та зобов`язано відповідача ОСОБА_2 внесити на депозитний рахунок суду суму у розмірі 3 044 260,60 грн, оголошено перерву до 21.11.2024.

У зв`язку з відключенням подачі електроенергії до приміщення суду розгляд справи у судовому засіданні 21.11.2024 відкладено на 02.12.2024.

Ухвалою від 02.12.2024 задоволено заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про призначення експертизи, призначено судову оціночно-будівельну експертизу проведення якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 , провадження у справі зупинено.

До суду 25.12.2024 надійшов рахунок вартості експертизи, який доставлено до електронного кабінету представника позивача ОСОБА_3 31.12.2024.

У зв`язку з невиконанням вимоги про сплату рахунку, повідомленням, яке надійшло до суду 11.03.2025, ухвала про призначення експертизи залишена без виконання.

Ухвалою від 12.03.2025 поновлено провадження у справі, справу призначено до розгляду у судовому засіданні 02.04.2025.

У зв`язку з відключенням подачі електроенергії до приміщення суду розгляд справи у судовому засіданні 02.04.2025 відкладено на 24.04.2025.

У судовому засіданні 24.04.2025 представник позивача ОСОБА_7 просив призначити експертизу, оскільки позивачка не знала про необхідність її сплати. Суд ухвалив відмовити у призначенні повторно експертизи, адже справа має розглядатися у розумний строк, сторона позивача не оплатила проведення експертизи не зверталася зі скаргою на дії адвоката, яка з її слів не повідомляла про необхідність оплати, тому суд вважає, що позивачка ухиляється від сплати вартості експертизи. Представник позивача Найда Д.І. підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, у зустрічному позові просив відмовити. Представник відповідача Кліменко В.П., який брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, просив відмовити у задоволенні первісного позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення первісного та зустрічного позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 31 травня 2007 року ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла в дар 1/5 частину нежитлової будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з нежитлової будівлі, загальною площею 514 кв.м., про що свідчить договір дарування від 31.05.2007, зареєстрований в реєстрі за №5-1319 державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л. (т.1 а.с.8).

Право спільної часткової власності на 1/5 частину нежитлової будівлі АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 27.06.2007, що вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» (т.1 а.с.10).

27 квітня 2016 року ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла в дару 4/5 частини нежитлової будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1 , загальною площею 514 кв.м., про що свідчить договір дарування частини будівель від 27.04.2016, зареєстрований в реєстрі за №540 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мороз Є.В. (т.1 а.с.189).

Право спільної часткової власності на 4/5 частину нежитлової будівлі АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 27.04.2016, що вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.1 а.с.189 на звороті).

З технічного паспорту вбачається, що нежитлове приміщення АДРЕСА_1 складається з цокольного, першого та другого поверхів (т.1 а.с.11-12).

Згідно висновку експерта №021/2023 оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 29.09.2023, складеного ПП «Одеський науково-дослідний центр експертних досліджень ім.Скибінського С.С.» фактична площа нежитлової будівлі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 становить 485,9 кв.м., у зв`язку з виконанням перепланування, а саме встановлення міжкімнатних перегородок. Експерт вказав, що з технічної точки зору можливо запропонувати варіант виділу 1/5 частки нежитлової будівлі, яка розташована по АДРЕСА_1 , при якому: у спільне користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділити приміщення №12 сходи, площею 17,3 кв.м.; ОСОБА_1 виділити приміщення №№13-27, які разом з половиною сходів складатимуть 157,4 кв.м., тобто 32/100 частин, що на 12/100 частин більше її ідеально належної частки. При запропонованому варіанті виділу частки нежитлової будівлі, ОСОБА_1 повинна сплатити ОСОБА_2 грошову компенсацію по инковій вартості 12/100 частин нежитлової будівлі, яка на момент складення висновку становить 1 826 556 грн (т.1 а.с.65-82).

При тому, слід відзначити, що експерт відповідав на питання ОСОБА_1 поставлені у заяві про призначення експертизи, у якій ОСОБА_1 запитувала чи можливо запропонувати варіант виділу при якому їй в користування виділять приміщення №№13-27, а в загальному користуванні залишиться приміщення №12 сходи (т.1 а.с.83).

Питання про варіанти виділу частини приміщення зберігаючи ідеальні частки співвласників експертом не розглядалося, тому що не ставилося в заяві про призначення експертизи.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про виділ частки суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією, оскільки існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Декільком учасникам спільної часткової власності завжди належить певна сукупність майна. Причому право спільної часткової власності може стосуватися як подільних/неподільних речей, так і майнових прав та обов`язків. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна (див. постанову Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 442/7505/14-ц (провадження № 61-4536св18)).

Згідно з частинами першою, другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до частин першої-другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Отже, при поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються.

При цьому слід ураховувати, що після поділу майна, що є у спільній частковій власності, кожному із співвласників має бути визначена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України. Таким чином, суд повинен зазначити в рішенні, яка частка із спірного майна надається відповідачу, тим самим визначивши конкретний окремий об`єкт нерухомого майна, який залишається у власності відповідача.

Указане вчиняється незалежно від пред`явлення ним позову з подальшим розподілом судових витрат.

Виходячи з позовних вимог ОСОБА_1 , яка просить виділити їй приміщення першого поверху, а відповідачу виділити приміщення цокольного та другого поверху та припинити право спільної часткової власності, то фактично позивачка просить здійснити не виділ, а поділ спільної сумісної власності.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 (провадження № 61-22087св19) зроблено висновок, що «відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється».

Виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 2-413/11 (провадження № 61-17672св18).

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Слід відзначити, що питання поділу майна з дотримання ідеальності часток перед експертом не ставився, експерт вказує про можливість технічного поділу фактичного запропонованого позивачем варіанту поділу. При тому, жодна зі сторін не вказала, який порядок користування приміщення у них склався, чи на разі ОСОБА_1 користується приміщенням першого поверху, а ОСОБА_2 цокольного та другого поверху, з матеріалів справи встановити не можливо.

При тому, відхилення ідеальності частки позивача на 12/100 частин, тобто на 60,22 кв.м. є значним та таким, що порушує права відповідача, який не тільки не бажає компенсації за площу, а навпаки просить сплатити позивачці вартість 1/5 частини для визнання приміщення приватною власністю.

З огляду на вищевикладене, підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд виходить з наступного.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

У статті 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тлумачення змісту статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною під час вирішення спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 січня 2012 року в справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року у справі № 6-68цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-1943цс16.

Відсутність конструкції «за наявності одночасно» у статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 вересня 2024 року у справі № 671/1543/21).

Правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).

Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

Істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Таким чином, умови передбачені ч. 1 ст. 365 ЦК України не доведені, адже частка ОСОБА_1 складає 1/5 частку приміщення не є незначною, неможливість спільного користування майном не наведена та не підтверджується матеріалами справи.

Як вказувалося вище, відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Приймаючи до провадження зустрічний позов ОСОБА_2 суд зобов`язав останню внести на депозитний рахунок суду суму у розмірі 3 044 260,60 грн, однак такий обов`язок ОСОБА_2 не виконала.

Однак, протягом усього розгляду справи ОСОБА_2 не було внесено на депозитний рахунок суду вартість частки будинку, що належить ОСОБА_1 .

Таким чином, підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_10 немає, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З огляду на вищевикладене, відсутні підстави наводити доводи іншим аргументам учасників справи.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ; місце проживання: АДРЕСА_8 ) про припинення права спільної часткової власності, виділення частки залишити без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_7 ; місце проживання: АДРЕСА_8 ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 ) про припинення спільної часткової власності в результаті виплати грошової компенсації залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 02 травня 2025 року.

Суддя: В.Я. Бондар