ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/829/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №710/1598/24 Категорія: 304090000 Побережна Н. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
суддіГончар Н. І., Сіренко Ю. В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на заочне рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 06.01.2025 (повний текст складено 06.01.2025, суддя в суді першої інстанції Побережна Н. П.) у цивільній справі за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

у жовтні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість в розмірі 57 554,64 грн, а також судовий збір у сумі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, мотивуючи про те, що позивач у справі набув права вимоги за кредитом до боржників за укладеними договорами факторингу, у тому числі, і щодо відповідача ОСОБА_2 на суму, заявлену до стягнення.

Заочним рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 06.01.2025 позов у справі задоволено повністю.

Суд вказав на обґрунтованість доводів позивача про набуття ним права вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості відповідача, яка нею погашена не була.

Відповідач подала на вказане рішення суду 28.03.2025 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та новим рішенням позовні вимоги відхилити.

В обґрунтування вказано на те, що позивач не довів своїх позовних вимог, адже надана довідка про перерахунок коштів кредиту не є документом первинного бухгалтерського обліку. Позивач не довів укладення кредитного договору. Позивач не надав суду паспорту кредиту, а також доказів ознайомлення позичальника з умовами кредитування. Розмір нарахованих відсотків неспівмірний з боргом за кредитом. Стягнення витрат на правничу допомогу з боржника не може бути засобом збагачення кредитора, а в даному випадку розмір витрат позивача на послуги адвоката є необґрунтовано завищеним.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є вимоги про стягнення 57554,64 грн. За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що 19.10.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_2 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір № 7181893 про надання споживчого кредиту строком на 360 днів. Сума кредиту 14300,00 грн., розмір процентної ставки 1,99 % в день (а.с.12-16).

Згідно додатку №1 до договору відповідно до п.1.4 договору повернення кредиту повинно відбуватися щомісячно починаючи 18.11.2023 та закінчуючи 13.10.2024 (а.с.17).

З паспорту споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит), видно, що відповідач ОСОБА_2 ознайомилась та підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором С2114, 19.10.2023 (а.с.19-20).

За змістом відправлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.07.2024 було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги, в якому зазначено, що усі погашення заборгованості за договором необхідно здійснювати на користь Нового кредитора за наступними реквізитами: ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» НОМЕР_1 , банк отримувача ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК» (а.с.21).

Відповідачем ОСОБА_2 сплата кредиту не була своєчасною, що підтверджується карткою обліку Договору (розрахунку заборгованості) за укладеним договором № 7181893 від 19.10.2023 (а.с.23-30).

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» за договором № 7181893 від 19.10.2023 за 60 календарних днів (25.07.2024-22.09.2024) сума нарахованих процентів за користування грошовими котами складає 17074,20 грн (а.с.31).

Листом ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» № 7/5474 від 29.07.2024 повідомляє ТОВ «Авентус Україна» про успішність операції щодо транзакції № від 19.10.2023 в сумі 14300 грн на картку НОМЕР_2 (а.с.66-67).

АТ «Універсал Банк» на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 12.11.2024 надіслав відповідь щодо підтвердження факту належності платіжної картки № НОМЕР_2 та факту зарахування коштів на дану платіжну картку, в якій міститься наступна інформація: платіжну картку № НОМЕР_3 було емітовано Банком на ім`я ОСОБА_3 (РНКОПП НОМЕР_4 ); 19.10.2023 на платіжну картку № НОМЕР_3 , емітовану на ім`я ОСОБА_4 (РНКОПП НОМЕР_4 ) надходили грошові кошти у сумі 14300 грн від «Авентус Україна» () (а.с. 116-120).

Згідно договору між ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» та ТОВ «Авентус Україна» № 087/20-П від 08.07.2020, ТОВ «Авентус Україна» доручає за відповідну плату здійснювати платежі з використанням Реєстру виплат на користь отримувачів (а.с.68-71).

25.07.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (Фактор) та ТОВ «Авентус Україна» (Клієнт) було укладено Договір факторингу № 25.07/24-Ф, згідно з яким Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб-Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту (а.с.72-80).

Згідно платіжних інструкцій в національній валюті від 29.07.2024 №№ 5537, 5535, 5536, 5534 фактор здійснював на користь клієнта сплати за договір факторингу № 25.07/24-Ф від 25.07.2024 (а.с.41-42).

ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право вимоги заборгованості до ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з реєстру боржників від 25.07.2024 (Додаток № 1 до Договору факторингу № 25.07/24-Ф від 25.07.2024) видно, що (а.с.34).

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» здійснює такі види економічної діяльності 64.99 - надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення), 64.91 - фінансовий лізинг, 64. 92 - інші види кредитування, 64.19 - інші види грошового посередництва (а.с.35-36).

З витягу з Державного реєстру фінансових установ про видачу ліцензій для здійснення діяльності з надання фінансових послуг Національного банку України від 24.01.2024 вбачається отримання ліцензії ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» для здійснення діяльності з надання фінансових послуг (а.с.39).

Листом Національного Банку України № 27-0025/6530 від 24.01.2022 повідомлено, що 23.12.2021 Комітет з питань нагляду та регулювання діяльності ринків небанківських фінансових послуг Національного Банку України прийняв рішення про внесення до Державного реєстру фінансових установ ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», видачу Свідоцтва про реєстрацію фінансової установи та видачу ліцензій на провадження діяльності з надання фінансових послуг, а саме на : надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с.40).

Згідно розпорядження № 756 від 28.03.2017 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» отримала ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (а.с.43).

Згідно зі свідоцтвом від 28.02.2017, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, ТОВ «Авентус Україна», зареєстрована як фінансова установа (а.с.45).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи Національного Банку України серія ФК № В0000495 від 21.01.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відповідно до Рішення Національного Банку України № 21/112-рк від 21.01.2022 зареєстрована як фінансова установа (а.с.46-47).

ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фінансова компанія, здійснює свою діяльність згідно Статуту (а.с.48-54).

ТОВ «Авентус Україна» здійснює свою діяльність, а саме надає кошти у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту відповідно до Правил (а.с.55-64).

ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» 25.12.2007 унесена до державного реєстру фінансових установ та здійснює переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків на підставі Ліцензії № 19 від 17.10.2014 (а.с.65).

Згідно рішення №251124/1 єдиного учасника ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» від 25.11.2024 слідує, що найменування Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» змінено на нове найменування - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал».

Відповідні реєстраційні дії щодо зміни найменування позивача проведені державним реєстратором Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Мельник І.В. 10.12.2024, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 010062201 від 10.12.2024.

За змістом рахунку на оплату № 5088-21/10-2024 від 21.10.2024 послуги адвоката Городніщевій Є.О. за надання правничої допомоги в інтересах позивача у справі в суді першої інстанції становлять 10000,00 грн. (а.с.22).

21.10.2024 ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокат Городніщева Є.О. уклали акт № 75 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 26/08-2024 від 26.08.2024 (а.с.32-33).

Відповідач не виконує належним чином умов договору в частині повернення грошових коштів за кредитом, а тому позивач звернувся до суду із позовом у цій справі про стягнення заборгованості в загальному розмірі 57 554,64 грн, з яких: 14 300,00 грн - основна сума заборгованості; 26 180,44 грн - сума процентів за користування кредитом та 17 074,02 грн. - нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів після початкового строку кредитування.

Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин щодо стягнення кредитного боргу, регламентуються такими правовими нормами.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Також згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У статті 3 ЗУ «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення.

За обставин цієї справи кредитний договір, за яким у відповідача виникла заборгованість, укладався в електронній формі з відображенням електронного підпису з одноразовим ідентифікатором. При цьому позичальник самостійно та коректно ввела свої особисті ідентифікуючі дані - ПІБ, РНКПО, серія та номер паспорта, дату його видачі, контактні номери телефонів та електронної пошти, а також зареєстроване місце проживання.

Отже підстав для сумнівів у тому, що відповідний договір відповідачем був фактично укладений у апеляційного суду не має, що спростовує аргументи скаржника про протилежне.

Крім того, ст. 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що відповідач, як позичальник, отримала кошти за кредитним договором та не повернула їх у визначені строки, сплативши погоджені сторонами договору відсотки по кредиту, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу, який є чинним.

Таким чином відповідні позовні вимоги підлягають до задоволення, про що обґрунтовано зазначив суд першої інстанції.

При цьому доказів виконання наявних грошових зобов`язань, принаймні часткового, ні перед позивачем у справі ні перед попереднім кредитором відповідачем суду не надано.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Так апеляційний суд не погоджується з аргументами скаржника про те, що надана довідка про перерахунок коштів кредиту не є документом первинного бухгалтерського обліку оскільки вказаний доказ підтверджує перерахування в день укладення кредитного договору на виконання його умов точну суму тіла кредиту на банківську картку, яка належить позичальнику.

Відповідно, матеріалами справи підтверджується фактичне отримання позичальником суми кредиту.

Аргументи скаржника про те, що позивач не надав суду паспорту кредиту, а також доказів ознайомлення позичальника з умовами кредитування, спростовується матеріалами справи, не т.1 а.с.17, 19-20 на звороті міститься паспорт споживчого кредиту із накладеним на нього цифровим підписом позичальника у виді комбінації символів (літер та цифр), що підтверджує обізнаність позичальника з його змістом.

Апеляційний суд не погоджується з доводами скаржника про те, що розмір нарахованих відсотків неспівмірний з боргом за кредитом, адже позичальник, укладаючи кредитний договір з позивачем, погодилася із запропонованою відсотковою ставкою та порядком нарахування відсотків, тобто вважала умови кредитного договору прийнятними для себе, враховуючи наявну пропозицію на ринку кредитування.

Одночасно апеляційний суд частково погоджується з аргументами скаржника про те, що сума витрат на правничу допомогу адвоката у суді першої інстанції, стягнута судом першої інстанції не повністю відповідає критеріям співмірності з ціною позову та складністю справи з урахуванням такого.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такі правові висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.

Враховуючи обсяг правничої допомоги позивачу при розгляді цієї справи судом першої інстанції, а також ціну позову в розмірі 57 554,64 грн та те, що розгляд цієї справи у районному суді відбувався у порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, які мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача, слід визначити в сумі 5 000,00 грн, що відповідає засадам співмірності зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг, а також критеріям розумності та справедливості.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже заочне рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 06.01.2025 у даній справі слід змінити в частині визначення суми витрат позивача на правничу допомогу, яка має бути компенсована за рахунок відповідача, вказавши, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

На підставі положень ст.141 ЦПК України, оскільки рішення суду першої інстанції по суті вирішення позовних вимог по результатам апеляційного перегляду справи змін не зазнало, витрати скаржника по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги не відшкодовувати.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Заочне рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 06.01.2025 у даній цивільній справі - змінити в частині визначення суми витрат позивача на правничу допомогу, яка має бути компенсована за рахунок відповідача, вказавши, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

У решті заочне рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 06.01.2025 у даній цивільній справі - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 30.04.2025.

Суддя-доповідач

Судді