Справа № 629/998/25
Провадження № 2-з/629/7/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2025 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання Лукаренко А.Р., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Кузя Олександра Миколайовича про забезпечення позову представника ОСОБА_1 - адвоката Кузя Олександра Миколайовича до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор КП Постачальник послуг Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович, ОСОБА_3 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_4 , про визнання недійсною додаткової угоди та скасування рішення про державну реєстрацію додаткової угоди, про визнання недійсною додаткової угоди та скасування рішення про державну реєстрацію додаткової угоди,-

встановив:

В провадженні суду є цивільна справа за первісним позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Кузь Олександра Миколайовича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор КП Постачальник послуг Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович, третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_4 , про визнання недійсною додаткової угоди та скасування рішення про державну реєстрацію додаткової угоди, за зустрічним позовом представника ОСОБА_2 - адвоката Ільченко Ірини Валентинівни до ОСОБА_1 про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

30.04.2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кузь Олександр Миколайович про забезпечення позову представника ОСОБА_1 - адвоката Кузя Олександра Миколайовича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор КП Постачальник послуг Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович, про визнання недійсною додаткової угоди та скасування рішення про державну реєстрацію додаткової угоди.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Кузь Олександр Миколайович в обгрунтування заяви посилався на те, що позивач заявляє вимоги про визнання недійсною додаткової угоди від 12.09.2018, яка, за його твердженням, не була ним підписана і, ймовірно, містить підроблений підпис, а також про скасування рішення державного реєстратора від 25.04.2019 про державну реєстрацію цієї угоди. Предметом спору є земельна ділянка площею 5,2075 га (кадастровий номер :01:000:0218), розташована на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області. Позивач стверджує, що припинення його права оренди на підставі спірної додаткової угоди порушило його законні права, оскільки він не укладав такої угоди та не надавав згоди на розірвання договору оренди від 24.02.2017 року. Адвокат вказав, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка №408428461 від 17.12.2024): -власником земельної ділянки є ОСОБА_4 , який набув право власності на підставі договору купівлі-продажу від 12.04.2024 (реєстрація права власності: номер запису 54551656); -орендарем ділянки є ОСОБА_3 на підставі договору оренди від 15.04.2024 (реєстрація: номер запису

54803143). Так, представник вказав, що існує реальна загроза, що ОСОБА_4 , ОСОБА_3 можуть вчинити дії, спрямовані на подальшу зміну правового статусу земельної ділянки. Такі дії можуть створити юридичні перешкоди для відновлення прав позивача, оскільки нові правочини чи обтяження ускладнять повернення земельної ділянки до стану, що існував до порушення. У разі задоволення позовних вимог, визнання недійсною додаткової угоди та скасування її реєстрації може вплинути на правомірність подальших правочинів, зокрема договору купівлі-продажу та договору оренди, укладених ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Це створює додатковий ризик для виконання судового рішення, оскільки зміна правового статусу ділянки може ускладнити відновлення прав Позивача. Зважаючи на вище вказане, адвокат просив вжити заходи забезпечення позову у цивільній справі №629/998/25 шляхом: а) накладенням арешту на земельну ділянку площею 5,2075 га (кадастровий номер :01:000:0218), розташованої на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі; б) заборонити державним реєстраторам, будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), Державним кадастровим реєстраторам, уповноваженим на внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, проводити (здійснювати) будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки кадастровий номер :00:002:0006.

Вивчивши надану заяву, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 6 зазначеної постанови визначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги,

зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, судом встановлено, що представник ОСОБА_1 - адвокат Кузь Олександр Миколайович звернувся з позовом до суду до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор КП Постачальник послуг Солоницівської селищної ради Харківської області Богославець Сергій Володимирович, про визнання недійсною додаткової угоди та скасування рішення про державну реєстрацію додаткової угоди.

Позов було об`єднано в одне провадження з зустрічним позовом.

Ухвалою суду від 30.04.2025 року було долучено до участі у справі як третіх осіб за первісним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , також прийнято до спільного розгляду з первісною та зустрічною позовною заявою позов третьої особи, яка заявляє вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_4 .

В заяві про забезпечення позову адвокат просить вжити заходи забезпечення позову у цивільній справі №629/998/25 шляхом: а) накладенням арешту на земельну ділянку площею 5,2075 га (кадастровий номер :01:000:0218), розташованої на території Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області, до набрання законної сили рішенням суду у даній справі; б) заборонити державним реєстраторам, будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств Міністерства юстиції України), Державним кадастровим реєстраторам, уповноваженим на внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру про земельну ділянку, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження, проводити (здійснювати) будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки кадастровий номер :00:002:0006, оскільки новим власником земельної ділянки ОСОБА_4 та новим орендарем ОСОБА_3 можуть бути вчинені дії, спрямовані на подальшу зміну правового статусу земельної ділянки, що може ускладнити відновлення прав Позивача.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити, зокрема, вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави, такого висновку дійшов ВСУ у постановах від 25.09.2019 в справі №910/7141/13, від 25.02.2019 в справі № 922/2673/18, від 17.10.2018 в справі №183/5864/17-ц. Саме лише посилання в заяві на потенційну

можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Спосіб захисту права шляхом заборони вчиняти певні дії в майбутньому не передбачений законом, тому така вимога не задовольняється судом, про що свідчить висновок викладений в постанові ВСУ від 24 травня 2017 р. у справі № 6-951цс16.

Таким чином, адвокат не навів достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову, оскільки не доведено факт того, що новий власник земельної ділянки чи орендар мають намір вчиняти будь-які правочини щодо цієї земельної ділянки, а ймовірність таких дій у подальшому ні чим не підтверджено, крім того, вказані адвокатом заходи забезпечення позову можуть порушити права власника земельної ділянки, тому, беручи до уваги предмет спору, з метою недопущення необгрунтованого втручання в право власності, користування та розпорядження землею, суд вважає заяву про забезпечення позову безпідставною та необґрунтованою і приходить до висновку про необхідність відмови у забезпеченні позову.

Керуючись ст.ст.149 -150,153 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Кузя Олександра Миколайовича про забезпечення позову - відмовити.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвалу повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Т.О.Каращук