Справа № 585/3746/24
Провадження №2/574/37/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Гука Т.Р.,

з участю секретаря судового засідання Кошелєвої Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду Сумської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмелівської сільської ради Роменського району Сумської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, який мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його двоюрідний брат ОСОБА_2 , який на день смерті проживав сам. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,845 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Хустянської сільської ради.

Він є спадкоємцем ІІІ черги за правом представлення після смерті ОСОБА_2 , оскільки його батько ОСОБА_3 (рідний дядько спадкодавця) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В установленому законом порядку він не прийняв спадщину після смерті двоюрідного брата, оскільки хворіє та перебував на стаціонарному лікуванні у шестимісячний термін з дати відкриття спадщини.

На підставі викладеного, просив суд визначити йому додатковий строк у два місяці з дня вступу рішення в законну силу для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Буринського районного суду Сумської від 27.09.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Буринського районного суду Сумської від 25.10.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Представником позивача ОСОБА_4 подано заяву про розгляд справи без їхньої участі, в якій заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Від відповідача Хмелівської сільської ради до суду надійшла заява, в якій остання позов визнає та просить провести розгляд справи без участі представника сільської ради.

З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе справу розглянути у відсутності представника відповідача.

Заслухавши доводи позивача, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є двоюрідним братом позивача ОСОБА_1 .

Після смерті останнього відкрилась спадщина на належну йому земельну ділянку площею 3,84 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території колишньої Хустянської сільської ради відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю серії Р2 №647490 виданого 05.12.2002 року на підставі розпорядження голови Буринської райдержадміністрації від 25.09.2002 року №223 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №490 (а.с.13).

З довідки Хмелівської сільської ради Роменського району Сумської області №113 від 12.07.2024, вбачається, що згідно по господарської книги №2 Хустянської сільської ради Буринського району Сумської області, останнє місце проживання на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою на час смерті ОСОБА_2 інших зареєстрованих осіб не було. Заповіт від імені ОСОБА_2 виконкомом Хустянської сільської ради Буринського району Сумської області не посвідчувався (а.с.8 зворотна сторона).

Відповідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1 батько позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Пушкарівка Сумського району сумської області (а.с.16).

Позивач ОСОБА_1 , вважаючи себе спадкоємцем третьої черги за правом представлення після смерті ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ч.1 ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Статтею 1263 ЦК України встановлено, що у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч.4 ст.1266 ЦК України)

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

При цьому спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.1, ч.2 ст.1220 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за заявою спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила ч.3 ст.1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають.

Згідно з приписами статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

До предмета доказування у даній справі входить не лише наявність у позивача поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, а й що позивач дійсно є спадкоємцем за заповітом чи за законом певної особи, а також наявність чи відсутності у неї інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Однак, належних доказів того, що, як у ОСОБА_2 , так і у батька позивача ОСОБА_1 були відсутні інші спадкоємці за законом чи за заповітом, в тому числі і ті, що мають право на обов`язкову частку у спадщині, які прийняли спадщину, стороною позивача не надано. Будь-яких відомостей про те, що чи взагалі звертався позивач до нотаріуса з приводу оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 та чи заводилася за заявами інших осіб спадкова справа після смерті ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

При цьому у позовній заяві цих обставин взагалі не зазначено.

За відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження вищевказаних обставин суд взагалі позбавлений можливості перевірити чи є Хмелівська сільська рада належним відповідачем у даній справі.

В той же час, відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення про задоволення позову лише за наявності для того законних підстав.

Отже, за відсутності доказів, що Хмелівська сільська рада є належним відповідачем у даній справі, саме по собі визнання останньою позову не може бути підставою для його задоволення.

Однак, клопотань про витребування доказів від позивача та її представника до суду надходило та, як в підготовче судове засідання, так і в судове засідання під час судового розгляду останні не з`явились.

Крім того, як вбачається з наданих позивачем копій виписок із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, під час шестимісячного строку для прийняття спадщини ОСОБА_1 дійсно декілька разів перебував на лікуванні, зокрема з 13.06.2013 року по 17.06.2013 року, з 28.08.2013 року по 06.09.2013 року та з 25.10.2013 року по 07.11.2013 року.

Отже, з дня закінчення лікування позивача 07.11.2013 року до закінчення строку для прийняття спадщини 21.11.2013 року залишалось ще два тижні.

При цьому, суд звертає увагу, що вказане лікування позивач проходив амбулаторно, а не в стаціонарі.

Таким чином, наведені позивачем причини пропуску встановленого законом шестимісячного строку на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не є поважними, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Покликання позивача на постанову Верховного Суду від 23.11.2020 року у справі № 315/714/19 (провадження № 61-2162св20) також не заслуговують на увагу, оскільки обставини вказаної справи не є тотожними обставинам даної справи.

Зокрема у справі № 315/714/19 Верховним Судом було встановлено, що гостре раптове захворювання позивача сталося за декілька днів до спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини та тривало декілька днів після його закінчення, що унеможливило його своєчасне звернення до приватного нотаріуса. При цьому у вказаній справі спадкоємець звернувся із заявою про прийняття спадщини наступного дня після одужання, пропустивши всього три дні.

В даному ж випадку спадкоємець не лише не перебував на лікуванні на момент закінчення строку прийняття спадщини, а й взагалі не надав будь-яких доказів його звернення до нотаріуса та звернувся до суду з позовом після спливу більше десяти років з дня відкриття спадщини.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем не доведено, як порушення його прав як спадкоємця, так і наявність поважних причин пропуску ним, встановленого законом, шестимісячного строку на звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визначення йому додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Керуючись ст.ст.2, 10, 12, 13, 23, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Хмелівської сільської ради Роменського району Сумської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: Хмелівська сільська рада Роменського району Сумської області місцезнаходження: 42034, Сумська область, Роменський район, с. Хмелів, вул. Роменська, 58;

Повне судове рішення складено 05.05.2025 року.

Суддя Т.Р. Гук