ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 квітня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/74/25

Головуючий у першій інстанції Коваленко А. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/699/25

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія

Інтер-Поліс

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Коваленка А.В. від 18 лютого 2025 року, місце постановлення ухвали - м.Прилуки, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інтер-Поліс про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інтер-Поліс про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інтер-Поліс на його користь в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди кошти в сумі 60 508 грн. 03 коп. та судові витрати, понесені по сплаті судового збору та на правничу допомогу адвоката.

14.02.2025 року від Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інтер-Поліс на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання про закриття провадження у справі, на підставі п.2 ч.1 статті 255 ЦПК України, за відсутністю предмета спору, із посиланням на те, що під час перевірки звіту, виконаного на замовлення Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інтер-Поліс, були виявлені арифметичні помилки, у зв`язку з чим відповідач у повному об`ємі виконав своє зобов`язання за полісом, отже, на момент звернення з даною заявою, відповідачем було повністю відшкодовано нанесену ним шкоду.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.02.2025 року провадження у справі №742/74/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інтер-Поліс про відшкодування шкоди - закрито. Повернуто ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інтер-Поліс на користь ОСОБА_1 5 000 грн., у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У відшкодуванні решти розміру витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Прилуцького міськрайонного суду від 18.02.2025 року змінити, збільшивши розмір стягнутих з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інтер-Поліс на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу з 5 000 грн. до 10 750 грн., та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що суд першої інстанції під час розподілу судових витрат порушив норми процесуального закону. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що із мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд першої інстанції, у порушення процесуальних норм, з власної ініціативи зменшив розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають до стягнення з відповідача, без клопотання відповідача із належними обґрунтуваннями підстав для зменшення витрат на правничу допомогу. Апелянт стверджує, що зі змісту статей: 10, 11, 12, 13 ЦПК України, в узагальненому вигляді слідує, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі, і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, Законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме на сторони, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц. З огляду на такі правові висновки Верховного Суду щодо правильного застосування норм процесуального права, в частині розподілу витрат на правничу допомогу, апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального закону при розподілі витрат на правничу допомогу, і тому судове рішення в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За даних обставин, ухвала Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.02.2025 року переглядається апеляційним судом у оскаржуваній апелянтом частині, тобто, в частині розподілу судових витрат між сторонами на професійну правничу допомогу.

В судове засідання апеляційного суду учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду даної справи, не з`явились. Від позивача ОСОБА_1 на адресу апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та представника позивача (а.с.94).

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що у грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інтер-Поліс про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інтер-Поліс на користь позивача, в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди кошти в сумі 60 508 грн. 03 коп. та судові витрати, понесені по сплаті судового збору та на правничу допомогу адвоката (а.с.2-5).

14.02.2025 року від Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інтер-Поліс на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання про закриття провадження у справі, на підставі п.2 ч.1 статті 255 ЦПК України, за відсутністю предмета спору, із посиланням на те, що під час перевірки звіту, виконаного на замовлення Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інтер-Поліс, були виявлені арифметичні помилки, у зв`язку з чим відповідач у повному об`ємі виконав своє зобов`язання за полісом, отже, на момент звернення з даною заявою, відповідачем було повністю відшкодовано нанесену ним шкоду.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.02.2025 року провадження у справі №742/74/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інтер-Поліс про відшкодування шкоди - закрито. Повернуто ОСОБА_1 з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Інтер-Поліс на користь ОСОБА_1 5 000 грн., у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. У відшкодуванні решти розміру витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.

Як вбачається із оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 18.02.2025 року, вирішуючи питання щодо відшкодування судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції послався на ті обставини, що оскільки позивач не підтримує своїх позовних вимог саме у зв`язку з тим, що вони задоволені відповідачем після пред`явлення позову, і заявляє про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 10 750 грн., то наявні підстави, передбачені частиною 3 статті 142 ЦПК України, для стягнення з відповідача понесених позивачем у справі судових витрат на правову допомогу. Згідно договору про надання правничої допомоги від 15.09.2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Фесиком І.А., укладено договір, відповідно до якого адвокат Фесик І.А. зобов`язався надати правничу допомогу ОСОБА_1 по відшкодуванню шкоди, завданої ДТП, що сталась 27.08.2024 року у м.Прилуки на перехресті вул. Костянтинівська та Гімназична (а.с.68). Відповідно до акту виконаних робіт від 17.02.2025 року по договору про надання правничої допомоги від 15.09.2024 року, було надано наступні послуги з професійної правничої допомоги: вивчення документів замовника - 750 грн.; усна консультація замовнику - 750 грн.; підготовлені адвокатські запити для виплати страхового відшкодування - 750 грн.; підготовлена позовна заява до Прилуцького міськрайонного суду за позовом ОСОБА_1 до ПАТ СК Інтер-Поліс про стягнення страхової виплати у зв`язку з ДТП - 6 000 грн.; ознайомлення з відзивом на позовну заяву; складання письмової заяви про непідтримання позовних вимог у зв`язку зі сплатою ПАТ СК Інтер-Поліс 60 508 грн. 03 коп. до ухвалення судового рішення та відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та витрат з правничої допомоги - 1 000 грн. Всього: 10 750 грн. (а.с.67, зворот). Відповідно до розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу від 17.02.2025 року, адвокатом надано правничу допомогу наступного характеру: вивчення документів замовника (30 хв.) - 750 грн., надання усної консультації замовнику (30 хв.) - 750 грн.; підготовлені адвокатські запити для виплати страхового відшкодування (30 хв.) - 750 грн.; підготовлена позовна заява до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області за позовом ОСОБА_1 до ПАТ СК Інтер-Поліс про стягнення страхової виплати у зв`язку з ДТП (4 години) - 6 000 грн.; ознайомлення з відзивом ПАТ СК Інтер-Поліс на позовну заяву (1 год.) - 1 500 грн.; складання письмової заяви про непідтримання позовних вимог у зв`язку зі сплатою ПАТ СК Інтер-Поліс 60 508 грн. 03 коп. до ухвалення судового рішення та відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та витрат з правничої допомоги (40 хв.) - 1 000 грн. Всього: 10 750 грн. (а.с.67).

Проаналізувавши вказані вище обставини, враховуючи право сторони на доведення своїх витрат, зокрема, і право на подання детального опису робіт (наданих послуг), яким можна було б підтвердити перелік, вид, спосіб, тощо надання тих чи інших робіт, приймаючи до уваги, що даний позов є малозначним (ціна позову - 60 508 грн. 03 коп.), для складення позовної заяви не було необхідності витрачати значний час, що підтверджується і обсягом самої позовної заяви, застосовуючи у сукупності критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, враховуючи те, що справа містить два основних докази (постанова про притягнення винної особи до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, висновок експерта), тощо, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення заяви позивача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, та стягнув із відповідача на користь позивача 5 000 грн., в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що суд першої інстанції під час розподілу судових витрат порушив норми процесуального закону. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що із мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд першої інстанції, у порушення процесуальних норм, з власної ініціативи зменшив розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають до стягнення з відповідача, без клопотання відповідача із належними обґрунтуваннями підстав для зменшення витрат на правничу допомогу. Апелянт стверджує, що зі змісту статей: 10, 11, 12, 13 ЦПК України, в узагальненому вигляді слідує, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі, і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, Законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме на сторони, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц. З огляду на такі правові висновки Верховного Суду щодо правильного застосування норм процесуального права, в частині розподілу витрат на правничу допомогу, апелянт вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального закону при розподілі витрат на правничу допомогу, і тому судове рішення в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору й стримування від подання безпідставних позовів.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 31.05.2025 року у справі №758/5917/21, провадження №61-1515св24, з приводу питання розподілу між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив наступне: … Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18). Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання … Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність, враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21). Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність й розумність. У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі №211/3113/16-ц, від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18 зауважено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Велика Палата Верховного Суду вказувала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Приймаючи до уваги наведене вище, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, суд першої інстанції врахував складність справи, суть спору, тривалість витраченого представником позивача часу щодо надання професійної правничої допомоги, пропорційність понесених позивачем судових витрат предмету спору та обсягу фактично наданих послуг професійної правничої допомоги і результатам розгляду справи, критерій розумності судових витрат, і обґрунтовано визначив, що 5 000 грн. є достатнім розміром стягнення з відповідача на користь відповідача, в рахунок відшкодування понесених судових витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності у суду повноважень з власної ініціативи зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з відповідача, не узгоджуються із зазначеними вище правовими висновками Верховного Суду з питання розподілу між сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу, і відповідно, не спростовують обґрунтованості висновку суду першої інстанції щодо необхідності часткового відшкодування позивачу за рахунок відповідача понесених ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 5 000 грн. Доводи апеляційної скарги не містять в собі відповідних доказів, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, не узгоджується із критеріями необхідності та розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи.

Враховуючи зазначене вище, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для зміни ухвали суду першої інстанції від 18.02.2025 року, в частині стягнення із відповідача на користь позивача 5 000 грн., в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки висновки ухвали суду першої інстанції від 18.02.2025 року, у вказаній частині, узгоджуються із нормами права, які регламентують дані правовідносини.

За наведених вище обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.02.2025 року, у оскаржуваній частині, необхідно залишити без змін.

У неоскаржуваній апелянтом частині ухвала Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.02.2025 року, апеляційним судом не переглядається, в силу приписів ч.1 статті 367 ЦПК України.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 лютого 2025 року, у оскаржуваній частині, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: