Провадження № 2-о/761/303/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року

Шевченківський районний суд м. Києва

у складі:

головуючого - судді: Кондратенко О.О.,

при секретарі: Харечко О.В.

за участі:

заявника: ОСОБА_1

представника заявника: ОСОБА_13.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з заявою, в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису на строк 6 місяців, в якій просив суд:

-заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче ніж 100 м до ОСОБА_1 та дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче ніж 100 м до місця проживання ОСОБА_1 та дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче ніж 100 м до місця навчання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме - до гімназії №163 м. Києва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

-заборонити ОСОБА_2 особисто чи через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_2 , переслідувати їх та в будь - який спосіб спілкуватися з ними.

Свою заяву, заявник обґрунтовує тим, що в період часу з серпня 2013 року по липень 2023 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 від шлюбу вони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З початком війни, ОСОБА_2 з дітьми виїхала до Польщі, де знайшла нового чоловіка. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. В липні 2023 року діти повернулися з Польщі та стали проживати з ОСОБА_1 починаючи з липня 2024 року ОСОБА_2 проявляє агресію до ОСОБА_1 , так і до дітей. На очах у дійте мали місце неодноразові гучні сварки та побиття ОСОБА_1 з боку співмешканця ОСОБА_4 . Спільний син ОСОБА_3 також був підданий насильству, яке виразилося у спробі його викрадення ОСОБА_2 , спільно з її родичами та спричиненні тілесних ушкоджень останньому з боку бабусі (матір ОСОБА_2 ). Дані події призвели до того, що син почав боятися, втратив сон у зв?язку з чим почав відвідувати психолога. Щодо вищезазначених неправомірних дій органами поліції були порушені кримінальні провадження за ст.125 КК України. Крім того, мало місце складання протоколів, відносно ОСОБА_2 про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1, ч.3 ст.173-2 КУпАП. 16 липня 2024 року та 31 березня 2025 року відносно ОСОБА_5 були винесені термінові заборонні приписи, стосовно ОСОБА_1 , як постраждалої особи. Комісією з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації від 09 жовтня 2024 року ОСОБА_2 було встановлено графік побачень з дітьми на пів року. Однак, визначені комісією побачення з боку ОСОБА_2 були проігноровані та не мали місця жодного разу. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Добровеличківської селищної ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей задоволено. ОСОБА_2 постійно спілкується із дітьми в грубій формі, кричить на них та вживає на адресу дітей нецензурну лайку. Вказані обставини призвели до того, що діти бояться власну матір та не мають бажання з нею спілкуватися. Оскільки, ОСОБА_2 продовжує вчиняти систематичне насильство психологічного та фізичного характеру, щодо ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей. Звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів не дали очікуваних результатів. Служба у справах дітей теж не приймає належні заходи, а її спеціалісти взагалі діють всупереч інтересів дітей. На думку заявника, враховуючи обґрунтовані ризики насильства проти ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей, він змушений звернутися до суду з вищезазначеною заявою, так як, обмежувальний припис є тим тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення безпеки та недопущення повторних випадків насильства.

В судовому засіданні заявник та його представник на задоволенні заяви наполягали в повному обсязі з підстав, викладених у заяві.

Заінтересована особа в судове засідання не з?явилась; про час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку; представник заінтересованої особи надіслав письмові пояснення на заяву ОСОБА_1 . Із письмових пояснень представника вбачається, що проти задоволення заяви ОСОБА_1 заінтересована особа заперечує та просить суд, в задоволенні заяви відмовити. Свої заперечення обґрунтовує тим, що викладені ОСОБА_1 у заяві обставини не відповідають дійсності. Дії, які вчинені ОСОБА_2 не направлені на вчинення домашнього насильства, а на відновлення своїх прав відносно малолітніх дітей.

З початку квітня 2022 року діти тривалий час проживали з ОСОБА_2 у Польщі. За спільною домовленістю з ОСОБА_1 , влітку 2023 року діти переїхали в Україну на літні канікули, для того, щоб вона мала змогу оформити усі необхідні документи для проживання дітей у Польщі. Діти проживали у батьків ОСОБА_2 так і з ОСОБА_1 . Однак, ОСОБА_1 , свідомо забрав документи з навчального закладу дітей та перевіз їх до с.м.т. Дружелюбівка Новоукраїнського району Кіровоградської області, де і влаштував дітей до навчального закладу. В послідуючому, ОСОБА_1 звернувся до Попільнянського районного суду Житомирської області з позовом про визначення місця проживання дітей. Служба у справах дітей виконавчого органу Добровеличівської селищної ради надала висновок, згідно якого, вважала, за недоцільне визначити місце проживання дітей з батьком. Після чого, ОСОБА_1 почав перешкоджати ОСОБА_2 у побаченні, спілкуванні, прийнятті участі у вихованні дітей. Поведінка ОСОБА_1 виражається у переховуванні дітей від ОСОБА_2 . Приховування місцязнаходження ОСОБА_1 та дітей вплинуло на намагання матері ( ОСОБА_2 ) дітей побачитися з ними та прийняти участь у їх вихованні та реалізації бажання проживати з ними. Органом опіки та піклування їй ( ОСОБА_2 ) було встановлено графік побачень з дітьми, якого ОСОБА_1 не дотримувався. Після чого, вона звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дітей з нею. ОСОБА_1 не повідомив суд про те, що 31 березня 2025 року відносно нього також було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.173-2 КУпАП. З урахуванням вищезазначеного, на думку ОСОБА_2 відсутні підстави, вважати, що наявні ризики вчинення фізичного чи психологічного насильства, передбачені Закону України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству?, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно не проживають.

Суд, заслухавши пояснення заявника, представника заявника, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Закон України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству? визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Закон України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству? визначає:

кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;

домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров?ю особи.

фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Як вбачається із заяви та доданих до неї доказів, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 03 серпня 2013 року.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2023 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Рішення суду набрало законної сили.

Як вбачається із наданих заявником копій витягів з Єдиного державного реєстру кримінальних проваджень, 21 листопада 2023 року внесено відомості по заяві ОСОБА_1 (ч.1 ст.125 КК України, щодо конфлікту ОСОБА_1 з ОСОБА_6 , під час якого, ОСОБА_1 були спричинені тілесні ушкодження), 06 грудня 2023 року внесено відомості по заяві ОСОБА_1 (ч.1 ст.162 КК України, щодо незаконного проникнення 10 грудня 2023 року до будинку ОСОБА_1 , його колишньої дружини ОСОБА_2 та її співмешканця ОСОБА_7 ), 13 липня 2024 року внесено відомості по матеріалах правоохоронних органів (ч.1 ст.126 КК України, щодо спричинення з боку ОСОБА_2 , тілесних ушкоджень ОСОБА_1 ), 15 липня 2024 року внесено відомості по заяві ОСОБА_1 (ч.1 ст.125 КК України, щодо застосування ОСОБА_2 проти ОСОБА_1 газового балончика, чим останньому спричинені тілесні ушкодження), 04 січня 2025 року внесено відомості по заяві ОСОБА_1 (ч.1 ст.125 КК України, щодо спричинення 10 грудня 2024 року ОСОБА_8 тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_9 , 2014 року).

У зв?язку із ситуацією, яка мала місце 10 грудня 2024 року, щодо спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень малолітньому ОСОБА_9 , 2014 року, останній, спільно зі своїм батьком ОСОБА_1 відвідує психологічні консультації, про що свідчить довідка, видана 27 лютого 2025 року Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією.

В той же час, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2024 року, залишеної без змін постановою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року встановлено, що ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство психологічного характеру, відносно свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 , а саме: ображала словесно та погрожувала фізичною розправою, у зв`язку з чим ОСОБА_2 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Відповідно до положень ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

16 липня 2024 року та 31 березня 2025 року відносно ОСОБА_5 були винесені термінові заборонні приписи, стосовно ОСОБА_1 , як постраждалої особи.

Як вбачається з витягу із протоколу №29, комісією з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в м. Києві державній адміністрації від 09 жовтня 2024 року ОСОБА_2 було встановлено графік побачень з дітьми терміном на 6 місяців, а саме: ІІ та ІV субота місяця з 10.00 до 18.00 год. в присутності батька дітей.

Із відповіді Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 30 грудня 2024 року вбачається, що 28 грудня 2024 року (ІV субота місяця) працівниками Служби та Центру було відвідано адресу проживання дітей ОСОБА_10 і ОСОБА_11 та встановлено, що ОСОБА_2 не з?явилася до дітей.

Доказів, які б свідчили про вчинення перешкод у зустрічах з дітьми, після встановлення графіку спілкування з дітьми, як то зазначено представником заінтересованої особи в письмових поясненнях з боку ОСОБА_2 суду надано не було, не було їх встановлено і під час розгляду справи в суді.

Надані представником ОСОБА_2 заяви, спрямовані останньою на адресу начальника УПП ГУ НП в Кіровоградській області, начальника ГУ НП в Кіровоградській області від 21 листопада 2023 року та 27 листопада 2023 року, відповідно, щодо термінового вжиття заходів забезпечення ОСОБА_2 доступу до її дітей, судом не приймаються до уваги, як належний та допустимий доказ, з наступних підстав. Надані заяви не містять доказів їх направлення адресатам (квитанція та опис вкладення) чи доказів їх реєстрації відповідною установою (канцелярією адресата одержувача), що свідчить про відсутність доказів отримання зазначених заяв адресатами та взагалі їх спрямування за призначенням.

Згідно висновку, складеного 14 лютого 2025 року органом опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування, враховуючи право дітей зберігати стосунки з обома батьками, поважаючи право батьків нести спільну відповідальність, забезпечивши, в разі окремого проживання батьків, можливість спільно опікуватись над дітьми заради їх найкращих інтересів на основі взаємної згоди, врахувавши думку дітей, відповідно до ч.1 ст.161 СК України, прийшов до висновку, що малолітнім дітям ОСОБА_12 , 2014 року народження та ОСОБА_11 , 2018 року народження доцільно проживати з батьком - ОСОБА_1 , неухильно дотримуючись обома батьками графіку зустрічей матері з дітьми.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Добровеличківської селищної ради, Новоукраїнського району, Кіровоградської області, служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дітей задоволено, ухвалено:

визначити місце проживання малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з батьком - ОСОБА_1 .

Під час розгляду вищезазначеної справи, ОСОБА_2 не звернулась до Попільнянського районного суду Житомирської області із зустрічною позовною заявою про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з нею.

Відповідно до п.4 ч.2 ст. Закону України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству? , дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб , зокрема, мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя).

Постраждала особа має право, зокрема, на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства (ст.21 Закону України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству?).

Згідно п.2 ч.1 ст.24 та п.1 ч.1 ст.26 Закону України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству?, до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Частинами 3, 4 статті 26 цього Закону зазначає, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ст.26 Закону України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству?).

Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 ЗУ ?Про запобігання та протидію домашньому насильству? обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Метою реалізації обмежувального припису в межах ЦПК України є саме реалізація тимчасової перестороги, тимчасового заходу захисту на підставі оцінки ризиків здійснення домашнього насильства або його повторення.

За змістом ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Долучені до матеріалів справи докази в своїй сукупності підтверджують те, що в разі відсутності обмежувального припису відносно ОСОБА_2 , остання буде мати можливість в подальшому продовження вчинення дій відносно ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей - ОСОБА_10 і ОСОБА_11 .

З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що всі події, а також і дії, щодо вчинення психологічно та фізичного насильства знайшли своє підтвердження у суді.

Враховуючи обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_2 психічного та фізичного насильства щодо ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей - ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , суд прийшов до висновку, що видача обмежувального припису щодо ОСОБА_2 є тим тимчасовим заходом, спрямованим на забезпечення безпеки ОСОБА_1 та неповнолітніх дітей - ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства.

Що стосується вимог ОСОБА_1 в частини заборони спілкування ОСОБА_2 з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , то вони не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов?ки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За наявності між батьками дитини спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується органом опіки та піклування (ст.158 СК України) або судом ( ст.159 СК України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст.153 СК України).

Згідно ч.1, 2 ст.15 Закон України ? Про охорону дитинства?, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

З урахуванням вищезазначеного, оскільки, ОСОБА_2 не позбавлена батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей, у суду відсутні правові підстави щодо заборони її спілкування з дітьми.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов?язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 223, 235, 258, 259, 263-265, 268, 273, 350-6 ЦПК України; Законом України ?Про запобігання та протидію домашньому насильству?, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , строком на шість місяців, встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , та покласти на неї наступні обов`язки:

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче ніж 100 (сто) метрів до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче ніж 100 (сто) метрів до місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою їх місця проживання: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче ніж 100 (сто) до місця навчання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, гімназії №163, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборонити, особисто чи через третіх осіб, розшукувати та переслідувати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні іншої частини заявлених вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 01 травня 2025 року.

Суддя: