НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02 травня 2025 рокуСправа № 322/386/25

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Гасанбекова С.С. розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу

за позовом:ОСОБА_1
до:Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»
про:повернення коштів, стягнутих за виконавчим написом.

24 березня 2025 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов вищезазначений позов, в якому позивач просить суд:

- стягнути з ТОВ «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , незаконно утриману за виконавчим написом № 6095 від 29.11.2019 суму у загальному розмірі 13739,59 грн.;

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила таке.

Приватним виконавцем Клітченко О.А. відносно позивача було відкрито виконавче провадження при примусовому виконанні виконавчого напису № 6095 від 29.11.2019, що видав приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович.

Приватним виконавцем Клітченко О.А за незаконним виконавчим написом по виконавчому провадженню №60889583 з позивача було стягнено кошти на суму 2075,72 грн.

Позивачем до Новомиколаївського районного суду Запорізької області було подано позов до ТОВ «Дебт Форс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення незаконно утриманої за виконавчим написом № 6095 від 29.11.2019 суми у загальному розмірі 2075,72 грн. Позовна заява подана позивачем 02.07.2024 з урахуванням стягнутої суми на той час. За час розгляду справи, за місцем роботи позивача продовжувалось стягнення коштів за оскаржуваним виконавчим написом.

За рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області по справі № 322/1159/24 виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича визнано таким, що не підлягає виконанню, та стягнуто на користь позивача 2075,72 грн. незаконно утриманих коштів.

Підставою отримання відповідачем ТОВ «Дебт Форс» суми у розмірі 15815,31 грн. був виконавчий напис, який судовим рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області по справі № 322/1159/24 визнаний такими, що не підлягає виконанню. На думку позивача, вищевказана сума вважається такою, що підлягає поверненню, оскільки правова підстава її набуття відповідачем згодом відпала. Таким чином поверненню позивачу підлягає сума у розмірі 13739,59 грн.

Виходячи з наведеного, позивач просив задовольнити позов.

15.04.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне.

Правовою підставою для стягнення з боржника (позивача) коштів, є кредитний договір та наявність у позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором.

Кредитний договір є достатньою правовою підставою для отримання новим кредитором ТОВ «Дебт Форс» з позичальника коштів в рахунок сплати заборгованості за ним.

Станом на даний час, кредитний договір не визнаний недійсним, не змінений та не розірваний, а отже відсутні підстави для повернення стягнутої з позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором в процесі виконання виконавчого напису нотаріуса, оскільки, на момент здійснення такого стягнення, всі дії по виконанню такого виконавчого напису здійснювалися правомірно.

Визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. На думку відповідача, позовні вимоги про стягнення з ТОВ «Дебт Форс» є безпідставними та задоволенню не підлягають.

21.04.2025 позивач подала відповідь на відзив, в якому підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Ухвалою судді від 25.03.2025 було відкрито провадження у справі, встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив і заперечень та вирішено провести розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін учасники справи не заявили.

Згідно з ч. 2 ст. 279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи з наведених норм ЦПК України, враховуючи відсутність будь-яких клопотань сторін, судом вирішено продовжити розгляд даної справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання. З огляду на викладене, суд також не вбачає підстав, передбачених ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, для заочного розгляду справи, який може проводитися лише у випадку розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши обставини цивільної справи, дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,

встановив:

Рішенням Новомиколаївського районного суду по справі № 322/1159/24 від 16 жовтня 2024 року було визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича № 6095 від 29 листопала 2019 року про звернення стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у загальній сумі 34942,22 грн., та стягнуто з ТОВ «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 2075,72 грн.

Відповідно до відповіді приватного виконавця Оксани Клітченко від 27.06.2024 № 9907 в межах виконавчого провадження № 60889583 з ОСОБА_1 було стягнуто 2783,29 грн., з яких: 2075,72 грн. в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем; 207,57 грн. в рахунок погашення основної винагороди приватного виконавця; 500,00 грн. в рахунок погашення витрат виконавчого провадження.

Згідно із звітом про здійснені відрахування та виплати відносно ОСОБА_1 за постановою № 60889583 від 30.04.2024, виданою за виконавчим документом в/н 6095 29.11.2019, за період з 01.05.2024 по 31.10.2024 з позивача було утримано 17896,83 грн.

Відповіддю приватного виконавця Оксани Клітченко від 11.03.2025 № 5180 підтверджується, що в межах виконавчого провадження № 60889583 з позивача було стягнуто 17896,83 грн., з яких: 15815,31 грн. погашення заборгованості перед стягувачем; 1581,52 грн. основна винагорода приватного виконавця; 500,00 грн. витрати за виконавчим провадженням.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України, під час розгляду даної справи суд враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 08.09.2021 по справі №201/6498/20 (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 99648103), та зазначає таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнової вигоди на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставної майнової вигоди, що перейшла до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Враховуючи вищенаведене, оскільки рішення Новомиколаївського районного суду від 16.10.2024 по справі № 322/1159/24, яким визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. № 6095 від 29.11.2019 таким, що не підлягає виконанню, набрало законної сили 16.11.2024, підстава, за якою відповідачем було стягнуто з позивача грошові кошти у сумі 15815,31 грн., відпала. Водночас, враховуючи, що за зазначеним рішенням суду позивачу вже частково були повернуті грошові кошти у сумі 2075,72 грн., то відповідно до ст. 1212 ЦК України, поверненню підлягають безпідставно набуті за вищенаведеним виконавчим написом грошові кошти у сумі 13739,59 грн. (15815,31 грн. 2075,72 грн. = 13739,59 грн.).

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До позовної заяви позивачем додано квитанцію від 24.03.2025 № 13, якою підтверджується сплата нею судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Отже, сума судових витрат по сплаті судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: 1211,20 грн.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 258, 259, 263 265, 268, 273 ЦПК України, суд

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 безпідставно утриману за виконавчим написом № 6095 від 29 листопада 2019 року суму у загальному розмірі 13739,59 грн. (тринадцять тисяч сімсот тридцять дев`ять гривень 59 коп).

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.) витрат по сплаті судового збору.

4. Реквізити учасників справи:

- позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

- відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», вул. Княжий Затон, буд. 9, приміщення 369, офіс 1, м. Київ, 02095, ідентифікаційний код 43577608.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 02 травня 2025 року.

Суддя С.С. Гасанбеков