СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2899/24

пр. № 2/759/1379/25

04 квітня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

за участю відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача Трофімова Б.В., секретаря судового засідання Пушкарського О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

05.01.2021 року об 10 год. 20 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок порушення правил дорожнього руху, здійснив зіткнення з автомобілем BMW 316і, державний номерний знак НОМЕР_2 , належним та під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва Кириленко Т.В. від 16.03.2021 року ОСОБА_2 , за обставин ДТП, визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та піддано штрафу.

15.01.2021 року ОСОБА_2 надав розписку ОСОБА_3 , за якою зобов`язався оплатити ремонт автомобіля BMW, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок ДТП у повному обсязі, згідно акту виконаних робіт та запчастин необхідних для відновлення стану автомобіля.

В січні 2021 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 в рахунок відшкодування заподіяних збитків 60000 грн.

В лютому 2024 року ОСОБА_3 заявив позов, за яким просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 82 406 грн. 97 коп. на відновлення пошкодженого автомобіля, 2500 грн. на компенсацію витрат з евакуації транспортного засобу, 2500 грн. витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку, 6000 грн. витрат на проведення соціально-психологічного дослідження, та 35000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано обставинами та наслідками ДТП, та тим, що відповідач відмовив позивачу відшкодувати заподіяні збитки в повному обсязі, що разом з іншим призвело до моральних страждань.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23.04.2024 року позов задоволено повністю.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11.11.2024 року вказане рішення скасоване, справу передано до канцелярії суду для розподілу.

13.01.2025 року справу прийнято до провадження цього складу суду, про що суддею постановлено відповідну ухвалу.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Інших заяв по суті спору також не надходило.

Ухвалою суду від 19.02.2025 року підготовче провадження у справі закінчене, справу призначено до розгляду по суті.

Позивач та його представник в судовому засіданні на вимогах позову наполягали, надали пояснення, що зводяться

Відповідач в суд не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Вислухавши сторону позивача, ознайомившись з матеріалами справи, суд приходить до висновку про задоволення позову частково, виходячи з наступного.

З огляду на ст.ст. 1166, 1187 ЦК України вбачається, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, незалежно від вини цієї особи.

У випадку коли шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, потерпілий подає лише докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Такі докази позивачем надані.

З огляду на заяву про перегляд заочного рішення, відповідач не заперечував той факт, що ДТП сталося з його вини, але вказував на те, що судом при ухваленні заочного рішення не враховано той факт, що він не є володільцем транспортного засобу, а є наманим працівником володільця, а також судом не було дослідження питання щодо виплати позивачу страхового відшкодування.

Проте, відповідачем так і не було надано доказів про те, що володілець Skoda Octavia, державний номерний знак НОМЕР_1 , застрахував цивільну відповідальність.

Не надав він і доказів про те, що ДТП сталося під час виконання ним трудових обов`язків.

Напроти, директор КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району міста Києва» на адвокатський запит, повідомив, що ОСОБА_2 провідний інженер з безпеки руху та за сумісництвом водій другого класу транспортної служби комунального підприємства в період з 03.01.2021р. по 10.01.2021 року перебував у щорічній відпустці, трудові (службові) обов`язки не виконував.

Тому, суд визнає, що саме відповідач має відповідати за шкоду заподіяну позивачу внаслідок ДТП.

На це ж вказують і дії відповідача, а саме надання позивачу розписки про зобов`язання відшкодувати витрати з ремонту автомобіля, та часткове відшкодування таких витрат.

Статею 22 ЦК України, разом з іншим, встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

На підтвердження збитків позивачем надано звіт про визначення вартості матеріального збитку від 05.01.2021 року, що виконаний оцінювачем СПД ОСОБА_4 , за яким вартість матеріального збитку, заподіяного власнику BMW 316і, державний номерний знак НОМЕР_2 , станом на 05.01.2021 року, визначеним за витратним підходом, складає 65617,69 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля за витратним підходом становить 142404,97 грн. при ринковій вартості автомобіля 196200 грн.

Даний звіт складено в день ДТП, проте відповідач участі при огляді транспортного засобу оцінювачем не брав.

Разом з тим, з огляду на зміст розписки ОСОБА_2 від 15.01.2021р., сторони фактично прийшли до угоди про те, що відповідач оплатить ремонт автомобіля BMW, д.н.з. НОМЕР_2 , у повному обсязі, згідно акту виконаних робіт та запчастин необхідних для відновлення стану автомобіля, тобто сторони прийшли до згоди, що шкода буде відшкодована по факту здійснення відновлювального ремонту автомобіля.

Така угода не суперечить законодавству, і виконувалась сторонами, на що вказує той факт, що позивачем прийнято від відповідача 60000 грн. на ремонт автомобіля.

Наявність у позивача розписки та визнання ним факту отримання коштів на ремонт автомобіля, вказує на те, що ним були прийняті (погоджені) умови угоди.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України свобода договору презумується.

Тому, суд не може прийняти доводи позивача про те, що йому, за обставин справи, має бути відшкодовано витрати на відновлювальний ремонт автомобіля, розмір яких визначено у звіті оцінювача, оскільки це суперечить угоді сторін.

Позивач в судовому засіданні вказував, що автомобіль було відремонтовано, документи, обумовлені розпискою, були надані судді під час розгляду адміністративного протоколу за фактом ДТП, і з ними був ознайомлений відповідач.

Проте, в постанові судді Святошинського районного суду м. Києва Кириленко Т.В. від 16.03.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 вказано лише те, що ОСОБА_1 у судовому засіданні надав документи на підтвердження завданих його автомобілю механічних пошкоджень. Самі ж матеріали справи про адміністративне правопорушення знищені, за закінченням терміну зберігання, що підтверджується довідкою архіву суду.

Позивач також пояснив, що автомобіль, після ремонту, було відчужено.

Отже позивачем не надано доказів про витрати на відновлювальний ремонт пошкодженого автомобіля, а відтак заявлена до стягнення сума відшкодування не може бути задоволена.

Разом з тим, з огляду на те, що факт заподіяння позивачу матеріальної шкоди не викликає сумніву, суд, за відсутності іншого, вважає за можливе визначити розмір відшкодування такої шкоди у розмірі вартості матеріального збитку, що визначений у звіті оцінювача від 05.01.2021р. в сумі 65671,69 грн., що відповідає вартості відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу. Такий розмір узгоджується з приписами ст. 1192 ЦК України.

При цьому, суд не приймає доводи відповідача про неналежність звіту, що наведені в заяві про перегляд заочного рішення, оскільки вони, на думку суду, суперечать досягнутої між сторонами угоди про відшкодування збитків.

Отже, позов в частині вимог про стягнення витрат на відновлювальний ремонт автомобіля, з урахуванням отриманого позивачем відшкодування, може бути задоволений в сумі 5671,69 грн. (65671,69 грн.-60000 грн.).

Підлягають задоволенню також вимоги позову про стягнення витрат з евакуації транспортного засобу в сумі 2500 грн., та витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку в сумі 2500 грн., як такі, що безпосередньо пов`язані з ДТП (розмір витрат встановлено за відповідними платіжними документами).

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ст. 1167 ч.1 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Позивач пов`язав, заподіяну йому моральну шкоду, з душевними стражданнями у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, та з душевними стражданнями пов`язаними з ухиленням відповідача від виконання обов`язку відшкодувати завдану шкоду.

Суд визнає, що сам факт ДТП та його наслідки призвели до певних моральних страждань позивача.

Разом з тим, доводи позивача про ухилення відповідача від відшкодування заподіяних збитків, суперечать дійсним обставинам, як вони наведені вище, а відтак не можуть прийняті судом.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що обов`язок відшкодування моральної шкоди лежить виключно на власнику транспортного засобу, як такі, що засновані на хибному тлумаченні приписів ст. 1187 ЦК України.

В обґрунтування розміру відшкодування моральної шкоди позивач послався на висновок соціально-психологічного дослідження №03-11-21 моральної шкоди потерпілого (громадська експертиза), що виконаний 11.11.2021 року фахівцями Громадської організації «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень» на замовлення позивача.

За висновком моральна шкода ОСОБА_1 , як громадсько-етична категорія громадянського суспільства оцінюється в розмірі:

-при добровільній виплаті до ухвалення рішення суду - в розмірі 4 мінімальних заробітних плат (24000 грн.);

- при відмові від добровільної виплати, що об`єктивно прогнозує подальше ухилення від виконання даного цивільного обов`язку - в розмірі 6 мінімальних заробітних плат (36000 грн.).

Під «добровільною виплатою» вочевидь мається на увазі відшкодування потерпілому матеріальних збитків внаслідок ДТП.

Цей висновок фахівців відповідач під сумнів не поставив.

Виходячи з того, що відповідач не ухилявся від відшкодування матеріальної шкоди, суд знаходить за можливе визначити розмір відшкодування позивачу матеріальної шкоди в сумі 24000 грн., що буде необхідним і достатнім для врегулювання спору в цій частині вимог.

Оскільки висновок соціально-психологічного дослідження №03-11-21 покладено в основу рішення, суд вважає, що відповідач має компенсувати витрати позивача на проведення дослідження, що знайшли своє підтвердження платіжними документами в сумі 6000 грн.

Судові витрати, за вказаних рішень, мають бути розподілені між сторонами пропорційно задоволеної частки вимог, відповідно і на підставі ст. 141 ЦПК України.

Заходів забезпечення позову судом не вживалось.

На підставі вказаних в рішенні норм закону, керуючись 10-12, 77-81, 89, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ) 5671 грн. 69 коп. на відшкодування матеріальної шкоди, 24000 грн. на відшкодування моральної шкоди, 2500 грн. витрат з евакуації транспортного засобу, 2500 грн. витрат на проведення оцінки вартості матеріального збитку, 6000 грн. витрат на проведення соціально-психологічного дослідження, та 419 грн. 58 коп. судового збору, а всього стягнути 41 091 (сорок одна тисяча дев`яносто одна) грн. 27 коп.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення.

Повне рішення виготовлене 30.04.2025 року.

Можливість отримати інформацію щодо справи, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://sv.ki.court.gov.ua.

Головуючий Сенько М.Ф.