Справа №461/1619/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

у складі:

головуючого судді Радченка В.Є.

при секретарі судового засідання Штогрині В.-Н.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» (юридична адреса: 79019, м. Львів, вул. Під Дубом, 26 А, ) про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштівв сумі 20000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 22.06.2024 року між позивачем та ТОВ «ЛІГЛ» було укладено договір про надання правничої допомоги № 11092401. Позивач на виконання умов договору сплатив кошти у розмірі 20000 грн. Проте, відповідачем не вчинено жодних дій на виконання зобов`язань за договором.

18.09.2024 року відповідачем була надана відповідь позивачу, про відмову у розірванні договору та поверненні коштів. 24.10.2024 року відповідачем надано відповідь, у якій було повідомлено, що "Договір № 11092401 між Кардашем В та ТОВ "ЛІГЛ" про надання правничої допомоги вважаємо розірваний за згодою сторін з 24.10.2024 року. Як наслідок, розірвання договору вважаємо за необхідне здійснити двохсторонню реституцію. ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 20,000 грн. повернути. Додатково повідомляємо, що вищевказані кошти будуть повернуті в найкоротші терміни по мірі фінансування у порядку черговості на вказані у заяві реквізити".

Позивач зазначає, що у січні 2025 року відправив повторно заяву відповідачу про повернення коштів, оскільки відповідачем не здійснено жодних дій, щодо їх повернення, однак відповіді він не отримав. З урахуванням наведеного, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 03.03.2025 року відкрито спрощене провадження у справі.

Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Позивачу надсилалась копія ухвали суду рекомендованим поштовим відправленням за місцем реєстрації. Судові повістки позивачу скеровувалися рекомендованим поштовим відправленням за місцем реєстрації. У судове засідання 29.04.2025 року позивач не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки рекомендованим поштовим відправленням за місцем реєстрації. Згідно з інформацією поштового відстеження лист повернувся за зворотною адресою у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідачу надсилались копія ухвали суду та копія позовної заяви з додатками рекомендованим поштовим відправленням за місцем реєстрації. Судові повістки відповідачу скеровувалися рекомендованим поштовим відправленням за місцем реєстрації. У судове засідання 29.04.2025 року відповідач не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи шляхом скерування судової повістки рекомендованим поштовим відправленням за місцем реєстрації. Згідно з інформацією поштового відстеження лист повернувся за зворотною адресою у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою.

Суд вжив всіх можливих заходів для належного і вчасного повідомлення позивача та відповідача про судові засіданні, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому, позивач та відповідач, в силу п.4 ч.8 ст.128, ч.9 ст.130 ЦПК України, вважаються належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило.

Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин , суд розглядає справу за відсутності такого учасника.

Суд вважає, що справу можливо слухати у відсутності позивача та відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 22.06.2024 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІГЛ" укладено договір про надання правничої допомоги № 11092401.

Відповідно до пункту 1.1. договору, виконавець приймає до виконання доручення замовника про надання юридичних послуг (надалі послуг), а замовник зобов`язується оплатити послуги.

У відповідності до пункту 1.2. договору, характер та види юридичних послуг: юридичних аналіз ситуації, заява, скарга до Міністерства оборони України щодо невиплати заробітної плати та стану здоров`я військовослужбовця.

Згідно з п. 3.1. договору, вартість наданих юридичних послуг, зазначених в п. 1.2. цього договору, становить: 20000 гривень.

Відповідно до п. 3.2. договору, замовник сплачує кошти за вищезазначені послуги у наступний терміни: 22.06.24 р. - 5000 грн., 22.07.2024 р. - 5000 грн., 22.08.2024 р. - 5000 грн., 22.09.2024 р. -5000 грн.

На виконання умов пункту 3.2. договору позивач сплатив грошові кошти у розмірі 20000 грн., що стверджується долученими до матеріалів справи квитанціями.

У відповідності до підпункту 2.1.1, 2.1.2, пункту 2.1. договору, виконавець зобов`язується після внесення замовником передплати в розмірі повної вартості послуг відповідно до п.п. 3.1 та 3.2. цього договору приступити до надання юридичних послуг/прав.

Проте, після підписання договору відповідачем не вчинено жодних дій на виконання зобов`язань за договором.

Згідно з пунктом 5.8. договору, виконавець приймає до розгляду претензії замовника тільки при наявності договору та документів, що свідчать про факт ненадання або надання неякісних послуг. Підписання сторонами акту про надання юридичних послуг/правової допомоги є надання послуг у повному обсязі та належним чином.

Пунктом 4.2. договору передбачено, що цей договір може бути розірваний, як заявником, так і виконавцем у випадку передбаченому договором та діючим законодавством України.

18.09.2024 року позивач звернувся до ТОВ «ЛІГЛ» із заявою про розірвання договору № 11092401 від 22.06.2024 року та про повернення коштів у сумі 20000 грн.

З відповіді ТОВ «ЛІГЛ» від 23.10.2024 року вбачається, що вимоги ОСОБА_1 вважають безпідставними та такими, що не підлягають виконанню. Вважають договір чинним.

Відповідно до відповіді ТОВ «ЛІГЛ» від 24.10.2024 року, останні вважають договір № 11092401 від 11.09.2024 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛІГЛ», про надання правничої допомоги розірваним за згодою сторін з 24.10.2024 року. ОСОБА_1 повернути грошові кошти у сумі 20000 грн.

Однак, матеріали справи не містять відомостей про повернення ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 20000 грн.

08.01.2025 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «ЛІГЛ» із заявою про повернення грошових коштів. Проте, ТОВ «ЛІГЛ» не було надано відповіді.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) , від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21), особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судом встановлено, що позивачем було виконано у повному обсязі зобов`язання, обумовлені договором про надання правничої допомоги № 11092401 від 22.06.2024 року. ОСОБА_1 на виконання умов договору сплатив грошові кошти у розмірі 20000 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними інструкціями.

Як вбачається з листа ТОВ «ЛІГЛ» від 24.10.2024 року, договір № 11092401 від 11.09.2024 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛІГЛ», про надання правничої допомоги вважається розірваним за згодою сторін з 24.10.2024 року.

При цьому, ТОВ «ЛІГЛ» не повернув отримані від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 20000 грн.

За наведених обставин, суд вважає, що відповідачем безпідставно набуті грошові кошти без належної правової підстави, оскільки договір № 11092401 від 11.09.2024 року про надання правничої допомоги є розірваним. А відтак правові підстави, на яких грошові кошти були набуті, відпали. Відповідачем не надано суду відомостей про повернення вказаної грошової суми позивачу. Відповідач в судове засідання не з`явився та не представив суду жодних доказів на спростування вимог позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що безпідставно набуті грошові кошти відповідачем без належної правової підстави підлягають поверненню позивачу відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про повернення безпідставно набутих грошових коштів є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 1212 ЦК України, ст.ст. 258,259, 263-265, 351-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» (юридична адреса: 79019, м. Львів, вул. Під Дубом, 26 А, ) про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» (юридична адреса: 79019, м. Львів, вул. Під Дубом, 26 А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 20000 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІГЛ» (юридична адреса: 79019, м. Львів, вул. Під Дубом, 26 А, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки безпосередньо до Львівського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Є. Радченко