П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року

м. Рівне

Справа № 572/3007/24

Провадження № 22-ц/4815/620/25

Головуючий у Сарненському районному суді

Рівненської області: суддя Ведяніна Т.О.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

04 лютого 2025 року в м. Сарни

Сарненського району Рівненської області

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Вітюка Сергія Вікторовича на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі ТОВ "ФК "ЄАПБ") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №8137496 від 06 вересня 2023 року в розмірі 20 550 гривень, за договором позики №76466431 від 06 вересня 2023 в розмірі 30 745,35 гривень, за кредитним договором №101915025 від 13 вересня 2023 року в розмірі 15 200 гривень

Мотивуючи вимоги, позивач покликався на те, що внаслідок порушень ОСОБА_1 своїх зобов`язань перед первинними кредиторами за наведеними правочинами у нього утворилась відповідна заборгованість, яка у зв`язку із отриманням ТОВ "ФК "ЄАПБ" права вимога, підлягає стягненню на його користь в судовому порядку.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "ЄАПБ" суму заборгованості за кредитним договором №8137496 від 06 вересня 2023 року в розмірі 20 550 гривень, за кредитним договором №101915025 від 13 вересня 2023 року в розмірі 15 200 гривень, а всього 35 750 гривень.

В іншій частині позову відмовлено.

На рішення суду представником відповідача адвокатом Вітюком С.В. подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність і необґрунтованість в частині стягнення процентів за користування кредитом, що полягало в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявником не заперечувалося факту укладення правочинів, за яким суд попередньої інстанції стягнув заборгованість. Проте зважав на те, що на час їх підписання і дотепер ОСОБА_1 проходив військову службу, а тому на нього поширюється встановлена пунктом 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пільга, за умовами якої йому не повинні нараховуватись штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом.

З наведених підстав просив змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК "ЄАПБ" заборгованість за кредитним договором № 8137496 від 06 вересня 2023 року в розмірі 5 000 гривень, за кредитним договором №101915025 від 13 вересня 2023 року в розмірі 4 000 гривень, що складають тіла кредитів, а також судові витрати на суму 408,78 гривень.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, хоча йому про це роз`яснювалось ухвалою Рівненського апеляційного суду від 24 березня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду попередньої інстанції фактично оскаржується лише в частині стягнутих судом першої інстанції відсотків за користування кредитними коштами, комісії та судового збору, тому в іншій частині воно апеляційним судом не перевіряється.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як з`ясовано судом, 06 вересня 2023 року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 було укладено в електронній формі договір споживчого кредиту №8137496. Відповідно до п.1.2 кредитного договору загальна сума кредиту становить 5 000 гривень, строком на 101 днів з 06 вересня 2023 року і складається пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 11 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 17 вересня 2023 року, поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду та закінчується 16 грудня 2023 року. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 1 100 гривень, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 13 500 гривень, комісія за надання кредиту - 950 гривень. Загальна вартість кредиту 20 550 гривень.

26 грудня 2023 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ "ФК "ЄЕАБ" укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями в сумі 20 550 гривень, з яких 5 000 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 14 600 гривень - заборгованість за відсотками та 950 гривень - заборгованість за комісією.

Відповідно до долученого до матеріалів справи розрахунку станом на 31 травня 2024 року заборгованість за кредитним договором №8137496 від 06 вересня 2023 року не повернута, а залишок заборгованості складає 20 550 гривень.

13 вересня 2023 року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 було укладено договір споживчого кредиту №101915025. Відповідно до п.1.2 кредитного договору загальна сума кредиту становить 4 000 гривень, строком на 100 днів з 13 вересня 2023 року і складається пільгового та поточного періодів.

Пільговий період складає 10 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 23 вересня 2023 року, поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду та закінчується 22 грудня 2023 року. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 800 гривень, проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 10 800 гривень, комісія за надання кредиту - 760 гривень. Загальна вартість кредиту 16 360 гривень.

29 січня 2024 року між ТОВ "Мілоан" та ТОВ ""ФК "ЄЕАБ" укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями в сумі 15 200 гривень, з яких 4 000 гривень - заборгованість за основною сумою боргу, 10 440 гривень - заборгованість за відсотками та 760 гривень - заборгованість за комісією.

Відповідно до долученого до матеріалів справи розрахунку станом на 31 травня 2024 року заборгованість за кредитним договором №101915025 від 13 вересня 2023 року не повернута, залишок заборгованості складає 15 200 гривень.

Суд попередньої інстанції зазначав, що позовні вимоги за цими договорами є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Проте відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 22 квітня 2013 року, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з 17 березня 2022 року по теперішній час.

Тому, як правильно на це покликається автор апеляційної скарги, на нього поширюється встановлена пунктом 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пільга, згідно з якою йому не повинні нараховуватись штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом.

Зважаючи на вказану матеріально-правову норму, до стягнення з відповідача за договором про споживчий кредит № 8137496 підлягає 5 000 гривень лише суми кредиту (тіла), а договором про споживчий кредит №101915025 4 000 гривень. Тобто без нарахування процентів та комісій.

Отже, оскаржуване рішення слід змінити, зменшивши стягнуту судом попередньої інстанції суму заборгованості.

Підставою для зміни судового рішення відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як встановлено, при пред`явленні позову судовий збір сплачено у встановленому законодавством порядку і розмірі, а саме в сумі 3 028 гривень.

Тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягало б до стягнення 409,83 гривень судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.

Оскільки рішенням суду попередньої інстанції позовні вимоги задоволено на 35 750 гривень, тому належний до стягнення з відповідача судовий збір повинен був становити 1 627,95 гривень (35750*3028?66495,35), а за подання апеляційної скарги слід було сплатити судовий збір пропорційно оспорюваним сумам в розмірі 1 827,17 гривень (26750 * 1627,95 ? 35750 * 150%). Натомість ОСОБА_1 помилково сплачено за подання апеляційної скарги 2 443,50 гривень.

Тому за результатами розгляду апеляційної скарги з позивача на користь відповідача підлягає стягненню саме 1 827,17 гривень.

Звертається увага на те, що частиною 10 ст. 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Беручи до уваги надану процесуальним законодавством для суду можливість здійснення взаємозаліку судових витрат, колегія суддів дійшла висновку, що позивач повинен відшкодувати відповідачу 1 417,34 гривень судового збору за результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції (1827,17-409,83).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Вітюка Сергія Вікторовича задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 04 лютого 2025 року змінити.

Зменшити стягнуту з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" суму заборгованості за кредитним договором № 8137496 від 06 вересня 2023 року з 20 550 (двадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят) гривень до 5 000 (п`ять тисяч) гривень, за кредитним договором №101915025 від 13 вересня 2023 року з 15 200 (п`ятнадцять тисяч двісті) гривень до 4 000 (чотири тисячі) гривень, а всього за кредитними договорами з 35 750 (тридцять сім тисяч сімсот п`ятдесят) гривень до 9 000 (дев`ять тисяч) гривень.

Здійснити перерозподіл судових витрат у справі та скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" 1 629 (одна тисяча шістсот двадцять дев`ять) гривень судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на користь ОСОБА_1 1 417 (одна тисяча чотириста сімнадцять) гривень 34 копійки судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків