Провадження № 2/522/365/25
21 квітня 2025 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
у складі: судді - Бондар В.Я.,
за участю секретаря судового засідання Єрганінової К.В.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,
Позивач в особі представника ОСОБА_3 24.12.2024 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП у розмірі 574 122,09 грн, також просить стягнути витрати на одержання висновку експерта у розмірі 4 800 грн та моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.
Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 25.12.2024 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 11.02.2025.
У підготовчому засіданні 11.02.2025 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_3 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 19.03.2025.
У зв`язку з неявкою учасників справи у судове засідання 19.03.2025, з метою повторного сповіщення відповідача, розгляд справи було відкладено на 21.04.2025.
У судове засідання 21.04.2025 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представник позивача Єргієв Д.І. звернувся до суду 22.04.2025 з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вмоги підтримав.
Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача, який повідомлявся про дату, час і місце судового засідання належним чином, та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, відсутністю заперечень з боку позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
У позові представник позивача просив витребувати інформацію про присвоєння ОСОБА_2 реєстраційного номеру облікової картки платника податків, однак у задоволенні такого клопотання слід відмовити, оскільки така інформація наявна у відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру.
Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступних висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу BMW 330І, реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с.7).
14 вересня 2024 року о 12:21 год. в м.Одеса вул. Канатна, 58, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Hyundai Sonata д.н.з. НОМЕР_4 , здійснив проїзд на перехресті вул. Канатна з вул. В.Арнаутська на заборонений червоний сигнал світлофора, в результаті чого скоїв зіткнення з транспортним засобом BMW 330 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , чим порушив п. 8.7.3 е ПДР України.
Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
У силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вказана постанова у справі про адміністративне правопорушення є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнята постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Станом на 14.09.2024 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля BMW 330І, реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована у ПАТ «СК «УСГ» (а.с.8).
Станом на 14.09.2024 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Hyundai Sonata, реєстраційний номер НОМЕР_4 , застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» (а.с.15). Ліміт відповідальності страховика за шкоду завдану майну становить 160 000 грн, а франшиза складає 3 200 грн (а.с.37).
Згідно висновку експерта №7827 експертного, транспортно-товарознавчого дослідження по визначенню вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, автомобіля BMW 330І, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП, яка сталася 14.09.2024 складено ФОП ОСОБА_4 від 04.10.2024, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, пошкодженого внаслідок ДТП 14.09.2024 становить 730 922,09 грн, вартість матеріального збитку становить 329 640,37 грн (а.с.10-13).
ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_4 на проведене експертне дослідження 4 800 грн, про що свідчить платіжна інструкція від 25.09.2024 (а.с.14).
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно із частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі в редакції чинній станом на момент виникнення правовідносин) відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України Про страхування, цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Згідно із ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
На підставі цього висновку Верховний Суд визначив, що страховик за договором обов`язкового страхування відповідає у межах страхового ліміту за мінусом фізичного зносу, а за решту безпосередній винуватець.
Окрім цього, Верховний Суд у своїй постанові від 22.01.2019 року у справі №676/518/17 доходить наступного висновку, що відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Позивач не надає доказів на підтвердження здійснення оплати ТДВ СК «Альфа-Гарант», однак розраховує максимальну можливу суму відшкодування у розмірі 156 800 грн (ліміт відповідальності 160 000 грн франшиза 3 200 грн).
Таким чином, у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу різницю між фактичною вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням, що у даному випадку становить 574 122,09 грн.
Тому, позовні вимоги в частині стягнення різниці між фактичною вартість ремонту та страховою виплатою у розмірі 574 122,09 грн підлягають задоволенню.
Також витрати понесені для встановлення розміру вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача пошкодженого у ДТП, винним у якій є відповідач, у розмірі 4 800 грн також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.
На підставі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України).
За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.
Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.
Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.
Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.
При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Зміна ритму життя, спричинена пошкодженням автомобіля, хвилювання за відновлення своїх прав та психологічна напруга після ДТП дійсно мають місце, однак, визначений позивачем розмір моральної шкоди у розмірі 20 000 грн є не співмірним, на переконання суду стягненню підлягає моральна шкода у розмірі 5 000 грн.
Щодо судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до змісту ч.1 та п. 3 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з цим позовом ОСОБА_5 в інтересах позивача сплатив судовий збір у розмірі 4 791,38 грн (а.с.17).
У зв`язку з частковим задоволенням позову, судовий збір підлягає стягнення з відповідача на користь позивача у розмірі 4 671,38 грн (97,49% задоволених позовних вимог).
Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Представник позивача повідомив про надання доказів на підтвердження виплат на правову допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 354 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) різницю вартості відновлювального ремонту та страхової виплати у розмірі 574 122 (п`ятсот сімдесят чотири тисячі сто двадцять дві) гривні 09 (дев`ять) копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) витрати на проведення експертизи у розмірі 4 800 (чотири тисячі вісімсот) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) витрати на оплату судового збору у розмірі 4 671 (чотири тисячі шістсот сімдесят одна) гривня 38 (тридцять вісім) копійок.
В іншій частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 30 квітня 2025 року.
Суддя: В.Я. Бондар