Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/727/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючий - суддя Кашуба А.В., секретар судового засідання Чернянчук К.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у залі суду в м. Виноградів цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ»» 11.02.2025 звернулося до суду із вказаним позовом.

Позивач просить суд стягнути із відповідача заборгованість за Кредитним договором №164836 від 01.12.2020 у розмірі 20880 грн.

Вимоги позову обґрунтовано тим, що 01.12.2020 відповідач та ТОВ «Займер» уклали Кредитний договір №164836 шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію». За умовами договору відповідачу було надано кредит у розмірі 4000 грн на умовах строковості, платності. Позичальник виконав зобов`язання, надав грошові кошти у кредит, перерахувавши їх на зазначену відповідачем банківську картку № НОМЕР_1 . Відповідач не виконав умови договору.

Станом на 04.12.2024 позову заборгованість становить 20880 грн, а саме за тілом кредиту 4000 грн, за процентами 16880 грн. Позичальнику була направлена вимога про дострокове погашення заборгованості. Вимога не виконана.

28.10.2021 ТОВ «Займер» та ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» уклали договір факторингу №01-28/10/2021. Відповідно до умов Договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором №164836 від 01.12.2020.

Відповідач через представника подав відзив.

З вимогами позову не погоджується.

Вважає необґрунтованим розмір позовних вимог.

Відповідач вважає надані позивачем розрахунки односторонньою арифметичною дією позивача, такі не можуть слугувати доказом безспірності стягнення сум. Первинні фінансові документи відсутні, тому підстави вважати, що розрахунки правильні відсутні.

Відповідач зазначає, що строк кредитування 30 днів, розмір процентів за користування грошима 2% в день, тому розмір процентів повинен становити 2400 грн в межах строку кредитування.

Відповідач вважає, що набуття позивачем права вимоги за договором факторингу недоведено. Відповідач заперечує співмірність заявлених позивачем витрат на правову допомогу зі складністю справи. Зазначає, що доказів понесення витрат не надано.

Позивач подав додаткові пояснення.

Спростовує доводи відповідача: договір укладено в електронній формі, належно підписано, форма та зміст договору відповідають вимогам закону. Позивач зауважує, що строк кредитування сторони договору погодили як такий, що пролонгується: проценти нараховуються до повного погашення кредиту. Позивач надав суду детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором, який отримав від первісного кредитора. Витрати на правову допомогу вважає підтвердженими та співмірними.

28.04.2025 позивач подав заяву про розподіл судових витрат із додатками та доказом направлення пакету відповідачу.

Позивач клопотав розглядати справу без участі його представника.

Відповідач та його представник, який зареєстрований у ЄСІТС, не прибули у судове засідання, клопотань про відкладення не заявляли.

Вивчивши доводи позовної заяви та додаткових пояснень, дослідивши наявні у справі письмові докази, вивчивши доводи відзиву, дослідивши додані докази, суд вирішив наступне.

Суд встановив, що 01.12.2020 відповідач уклав із ТОВ «Займер» (кредитор) Договір про кредитний договір №164836.

Договір укладено та підписано у порядку, визначеному ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов кредитного договору №164836:

Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 4000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності (далі кредит), а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором. 1.2. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 30-12-2020. Строк дії договору 30 днів. 1.3. За користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 730% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 2% (процентів) на добу. Тип процентної ставки фіксована. 1.4. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом. 1.5. Датою укладення цього Договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок Клієнта.

Відповідно до п.1.7. Договору, Клієнт підтверджує, що усвідомлює, що на правовідносини за цим Договором не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування». За пунктом 6.6. Підписанням Договору Клієнт підтверджує, що він усвідомлює та погоджується із тим, що на цей Договір не розповсюджується дія Закону України «Про споживче кредитування». Суд констатує, що ці пункти договору є нікчемними та не тягнуть юридичних наслідків. Відмова від гарантованих прав законодавством про права споживачів, що погіршує становище фізичної особи-споживача, не допускається.

Договір однозначно встановлює строк кредитування (п.1.2.) Проте, пунктом 2.3. Договору нівельовано обумовлений сторонами тридцятиденний строк кредитування: «обчислення строку користування кредитом та нарахування процентів за цим Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту Клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний Клієнтом) до дня повного погашення заборгованості за кредитом (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариство) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом».

Слід звернути увагу на те, що у пункті 2.3. йдеться саме про проценти за користування кредитом, а не про проценти як відповідальність за прострочення позичальника.

Пункт 2.3. суперечить пункту 1.2. При цьому пункт 2.3. суперечить і закону: проценти за користування кредитними коштами позичальник сплачує у межах строку надання кредиту. Тому у даному конкретному випадку суд тлумачить строк кредитування та нарахування процентів за користування кредитними коштами - на користь споживача-фізичної особи у договорі, на який поширюються гарантії законодавства про захист прав споживачів. Проценти за користування кредитними коштами за даним договором споживач зобов`язаний був сплатити за тридцять днів користування кредитними коштами.

При цьому пунктом 3.3.3. Договору встановлено умови пролонгації: клієнт має право продовжити строк надання кредиту, оплативши не пізніше останнього дня терміну повернення Кредиту, зазначеного в Графіку розрахунків, в повному обсязі нараховані проценти по кредиту.

Позивач не посилається на існування передбачених пунктом 3.3.3. обставин, як на підставу доводів про пролонгацію строку кредитування.

Суд перевірив, чи мала місце така обставина.

Відповідачка не заперечує факту отримання кредиту у розмірі 4000 грн.

Останнім днем терміну повернення кредиту є 30.12.2020.

За змістом розрахунку заборгованості, 30.12.2020 позичальник не оплатив в повному обсязі нараховані проценти по кредиту.

Тому пункт 3.3.3. Договору застосуванню не підлягав: пролонгація не настала, оскільки не було виконано умову пролонгації.

Крім того, форма волевиявлення клієнта на реалізацію передбаченого пунктом 3.3.3. договору права на пролонгацію договором не передбачена. За змістом пункту 3.3.3, клієнт отримує право на пролонгацію у разі повної оплати нарахованих процентів. Цей пункт можна тлумачити і так: реалізація права на пролонгацію здійснюється клієнтом шляхом оплати нарахованих процентів у повному обсязі. Проте, оплата нарахованих процентів як активна дія це також і обов`язок клієнта за договором.

Тому не можна стверджувати, що клієнт виявив волю на продовження строку надання кредиту тільки здійснивши оплату процентів. Така воля на переконання суду має бути зафіксована у письмовій формі, на яку позивач міг би послатися як на підставу своїх доводів про пролонгацію строку кредитування. Такий доказ у справі відсутній.

Тому позов у частині вимог про стягнення процентів, нарахованих після закінчення тридцятиденного строку кредитування - задоволенню не підлягає. Позивач не довів, що строк кредитування пролонговано на підставі п.3.3.3 або на іншій договірній підставі.

Досліджені в ході судового розгляду наявні у справі докази на переконання суду у своїй сукупності є достатніми для підтвердження тієї обставини, що відповідач на підставі Договору кредиту № 164836 отримав у користування кредитні грошові кошти та допустив прострочення грошових зобов`язань із повернення кредиту. Достовірність цих доказів не викликає у суду сумнівів. Дані обставини не спростовано.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Договір про споживчий кредит укладається у письмовій формі. Договір про споживчий кредит, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Суд вивчив графік розрахунків за кредитом у Додатку №1 за договором та з`ясував, що періодичні платежі не передбачені. Позичальник повинен був повернути 4000 грн кредиту та сплатити 2400 грн відсотків через тридцять днів з дня отримання кредиту.

Інша інформація у договорі та у додатку №1 до договору відсутня. Графік періодичних платежів не складено.

Суд вивчив зміст наданого позивачем розрахунку, в якому зафіксовано, що 04.01.2021 позичальник оплатила 2400 грн процентів по кредиту і 400 грн прострочених процентів по кредиту. Інших даних про здійснені проплати на виконання договору суд не має.

Умови договору не встановлюють підстав для нарахування прострочених процентів окремо. Суд не знайшов обґрунтування нарахування позивачем прострочених процентів у розмірі 400 грн понад нараховані проценти у розмірі 2400 грн. Наслідків прострочення сплати процентів у виді нарахування окремо прострочених процентів договір не встановлює.

Тому, оскільки позичальник сплатила 2400 грн процентів за користування кредитом за 30 днів, то обов`язок зі сплати процентів слід вважати виконаним у повному обсязі.

Нараховані «прострочені відсотки» суд визнає такими, що нараховані на недоведеній підставі. Тому оплачені позичальником 400 грн, зараховані кредитором в рахунок оплати нарахованих прострочених відсотків слід зарахувати у оплату тіла кредиту, оскільки проценти сплачені у повному обсязі, а позичальнику нараховані лише тіло кредиту та проценти.

Тому, оскільки кредит у розмірі 4000 грн не повернуто, а у повернення тіла кредиту суд зараховує 400 грн, оплачених позичальником 04.01.2021, то позов у частині вимоги про стягнення заборгованості за кредитом слід задовольнити частково: у розмірі 3600 грн.

Суд пересвідчився, що право вимоги до позичальника за Кредитним договором №164836 від 01.12.2020 перейшло до Позивача. Встановлено, що 28.10.2021 ТОВ «Займер» та ТОВ «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» уклали договір факторингу №01-28/10/2021. Відповідно до умов Договору відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором №164836 від 01.12.2020.

Доводи відповідача про недоведеність переходу права вимоги суд відхиляє. Подані позивачем докази на підтвердження цієї обставини у своїй сукупності є достатніми, такі є належними та допустимими, а сумнівів у їх достовірності не виникає.

За подання позовної заяви майнового характеру позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що є судовими витратами позивача, які суд вирішує стягнути на його користь із відповідача пропорційно розміру задоволених вимог: 3600*2422,40/20880=417,66 грн.

Позивач просив розподілити витрати на правову допомогу.

Відповідач заперечив проти заявленого розміру витрат на правову допомогу, оскільки такі неспівмірні зі складністю справи.

Позивач надав суду Договір про надання правової допомоги із додатковою угодою, Акт отримання правової допомоги із описом наданих послуг та виконаних робіт, рахунок на оплату та доказ оплати послуг у розмірі 10500 грн. Така сукупність доказів є достатньою для підтвердження підстави понесення витрат.

Перевіривши види витрат, суд відхиляє вимогу про відшкодування канцелярських витрат на виготовлення копій документів та на відправлення поштової кореспонденції у розмірі 500 грн, оскільки розмір таких витрат не підтверджено документами про їх фактичне понесення.

Щодо вартості адвокатських послуг у даній конкретній справі суд погоджується із запереченням відповідача про неспівмірність розміру витрат зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг): справа є незначної складності, однотипною та шаблонною. Тому розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд зменшує до 7500 грн з 10000 грн.

З урахуванням часткового задоволення позову відповідач повинен відшкодувати позивачу витрати на правову допомогу у розмірі 7500*3600/20880=1293,10 грн.

На підставі викладеного, згідно ст.ст.19, 27, 83, 175, 274-275 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ», , юридична адреса: 04080, м.Київ, вул.Кирилівська, буд.82, офіс 7, заборгованість за кредитним договором №164836 від 01.12.2020 року у розмірі 3600 грн (три тисячі шістсот гривень) та судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору у розмірі 417,60 грн (чотириста сімнадцять гривень 60 коп), та витрати на правову допомогу у розмірі 1293,10 грн (одна тисяча двісті дев`яносто три гривні 10 коп).

У задоволенні позову в іншій частині - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття до Закарпатського апеляційного суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийА. В. Кашуба