Справа № 301/245/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" квітня 2025 р. м. Іршава

Суддя Іршавського районного суду Закарпатської області Даруда І.А. при секретарі судових засідань Сатін Н.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Мешко В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Іршава, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа яка не заявляє самостійних вимог виконавчий комітет Кам`янської сільської ради, як орган опіки та піклування про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Іршавського районного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_2 , де третя особа яка не заявляє самостійних вимог виконавчий комітет Кам`янської сільської ради, як орган опіки та піклування про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, посилаючись на те, 09.03. 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Мукачівським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції У Закарпатській області за актовим записом №113.

Від шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачем в будинку АДРЕСА_1 та як стверджує позивач ОСОБА_1 знаходиться на його повному утриманні та вихованні.

Спільне життя у сторін не склалося, оскільки мають різні характери та погляди на життя, в результаті чого, між ними втрачено взаєморозуміння. Відповідачка проживає окремо за адресою АДРЕСА_2 , не бажає проживати разом, як стверджує позивач, шлюбних відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. На даний час шлюб між сторонами існує тільки формально.

Позивач ОСОБА_1 також стверджує, що між сторонами наявний спір про місце проживання дитини, оскільки відповідач ОСОБА_2 повідомила його, що їхній малолітній син, буде проживати разом з нею.

Однак, згідно тверджень позивача, він постійно проводить із сином більше часу ніж мати і сину подобається проживати разом ним, оскільки він виявляє до дитини більшу увагу і турботу ніж мати, тому на думку позивача, проживання сина з батьком в оточенні інших рідних для них людей у цьому випадку забезпечує дитині розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі у колі друзів, до яких дитина звикла. Відповідач ОСОБА_2 участі у вихованні їхнього спільного сина не бере, протягом останніх чотирьох місяців, жодного разу сина не навідала, матеріально його також не забезпечує.

Також, позивач ОСОБА_1 звернув увагу суду на те, що згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради від 16.01.2025 він характеризується позитивно.

Згідно характеристики, виданої Сілецьким закладом дошкільної освіти №2 (ясла-садка) від 22.01.2025, син сторін ОСОБА_4 , відвідує дошкільний заклад з жовтня 2024 р. До дитячого садку адаптувався швидко. Зарекомендував себе як дитина, яка контактує з дорослими, ровесниками, добрий, життєрадісний хлопчик.

Факт проживання дитини з батьком позивач стверджує Актом обстеження умов проживання від 16.01.2025 р., згідно якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , проживає у батьківському будинку в АДРЕСА_2 . Даний факт позивач стверджує: витягом з реєстру територіальної громади, характеристикою, виданою Чинадіївською селищною радою від 22.01.2025р. та довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 22.01.2025р.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвати. Після розірвання шлюбу, малолітнього сина, ОСОБА_3 , залишити на утриманні та самостійному вихованні батька - ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, просила шлюб між позивачем та нею розірвати, а малолітнього сина залишити на утриманні батька. (а.с. 68)

Представник виконавчого комітету Кам`янської сільської ради в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Натомість, в матеріалах справи наявна заява від представника виконавчого комітету Кам`янської сільської ради, в якій останній просив розгляд справи проводити без його участі, також зазначив, що виконавчий комітет Кам`янської сільської ради, позов підтримує в повному обсязі.(а.с. 58)

Заслухавши учасників та дослідивши матеріали справи, повно та всебічно оцінивши докази, що були надані сторонами, суд дійшов до наступних висновків:

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 09.03. 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, зареєстрований Мукачівським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №113.(а.с. 11)

Від шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження останнього (а.с. 12)

Спільне життя у сторін не склалося, оскільки мають різні характери та погляди на життя, в результаті чого, між ними втрачено взаєморозуміння, шлюбних відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть. На даний час шлюб між сторонами існує тільки формально. Суд встановив, що відповідач ОСОБА_2 проживає окремо, за адресою АДРЕСА_2 .

Приписами ст.110 СК України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Згідно ст. 112 СК України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Оскільки позивач ОСОБА_1 наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що на думку суду є неприпустимим. Також, враховуючи те, що сторони фактично припинили шлюбні відносини, що стверджується належними та допустими доказами, й на сьогодні проживають окремо, мають протилежні погляди на життя та не бажають зберегти шлюб, суд дійшов до висновку, що вимога позивача ОСОБА_1 , про розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_2 є обгрунтованою та підлягає до задоволення.

Стосовно вимоги про визначення місця проживання дитини, суд приходить до наступних висновків.

Як вже було встановлено судом, від шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження останнього (а.с. 12)

Згідно акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 та його дітей за адресою АДРЕСА_1 , який затверджено Кам`янським сільським головою від 16.01.2025 року (а.с. 15), вбачається, що на даний час позивач ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , умови проживання дитини хороші, є дитяча кімната, іграшки.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, у сторін наявний спір про визначення місця проживання їхнього малолітнього сина ОСОБА_3 .

На підтвердження вимоги про визначення місця проживання дітей разом з батьком позивачем ОСОБА_1 , було надано:

-вищевказаний акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 та його дітей за адресою АДРЕСА_1 , який затверджено Кам`янським сільським головоювід 16.01.2025 року (а.с. 15), згідно якого Комісією відповідно до розпорядження сільського голови від 15.01.2025 року №05-05/10 «Про створення комісії по обстеженню факту місця проживання неповнолітніх дітей» 16.01.2025 року проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його дитини за адресою АДРЕСА_1 . На момент обстеження ОСОБА_1 перебував вдома у батьків за адресою АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі слів ОСОБА_1 з мамою дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за зареєстрованою за адресою АДРЕСА_2 він не проживає з липня 2024 року. Умови проживання дитини хороші, є дитяча кімната, іграшки. ОСОБА_1 працює стоматологом в м. Мукачево. На час, коли він на роботі, з дитиною йому допомагає його мама і батько, у яких він проживає;

-характеристику вихованця Сілецького закладу дошкільної освіти №2 (ясла садка) Кам`янської сільської ради Берегівського району Закарпатської області ОСОБА_3 , згідно якої суд встановив, що син сторін по справі, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує ЗДО з жовтня 2024 року. Вихованням, сина в основному, займається батько. Зовнішній вигляд дитини охайний, акуратний. Фізичний розвиток і розвиток дрібної моторики відповідає віку. Легко переключається з одного виду діяльності на інший.Словниковий запас відповідає віковій нормі. Мова виразна. Під час занять хлопчик слухає мову вихователя, добре запам`ятовує новий матеріал. ОСОБА_4 доброзичливий, відкритий, охоче грає з дітьми, підпорядковується правилам гри, в ігровій діяльності активний;

-характеристику на ОСОБА_1 , що видана виконавчим комітетом Кам`янської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, згідно якої останній характеризується позитивно, громадський порядок не порушує, скарг на його поведінку не надходило;

-висновок органу опіки та піклування Кам`янської сільської ради про визначення місця проживання дитини, згідно якого, орган опіки та піклування вважає за доцільне, визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 . Даний висновок, судом було взято до уваги при ухваленні рішення.

Також, в судовому засіданні судом було допитано свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Так, свідок ОСОБА_6 , під час судового засідання пояснив, що він є другом позивача ОСОБА_1 , зазначив, що наскільки йому відомо, позивач та відповідач разом не проживають, ОСОБА_1 , проживає в с. Сільце, Берегівського району, Закарпатської області, разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_3 та своїми батьками. Також, зазначив, що батько займається вихованням сина самостійно, мати малолітнього ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , сином не цікавиться та матеріального його не забезпечує.

Також, свідок ОСОБА_7 , під час судового засідання пояснив, що він є другом позивача ОСОБА_1 , зазначив, що наскільки йому відомо, ОСОБА_1 , проживає в с. Сільце, Берегівського району, Закарпатської області, разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_3 та своїми батьками. Пояснив, що позивач ОСОБА_1 вихованням малолітнього сина займається самостійно, коли він на роботі, з дитиною йому допомагає його мама і батько, у яких він проживає. Відмітив, що дитина завжди має охайний вигляд. Відповідач ОСОБА_2 , зі слів свідка, участі у вихованні малолітнього ОСОБА_3 не бере, не навідує сина та жодним чином не піклується про нього.

Отже, суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей. Оскільки в судовому засіданні було надано достатньо доказів того, що батько піклується про свого сина, згідно відомостей, що були надані Органом опіки, малолітній син ОСОБА_3 має більшу прихильність до батька, та те, що відповідачем ОСОБА_2 до суду не надано жодних доказів, які б спростували обставини, що викладені в позовній заяві, беручи до уваги те, що остання просила задовольнити позовну заяву, та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з батьком ОСОБА_1 , що стверджується її письмовою заявою від 29.04.2025 року. Суд приходить до висновку, що вимога про визначення проживання малолітнього сина разом з батьком підлягає до задоволення.

Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч.2, 7-9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтями 141,150,153,155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним судом у постанові від 14 квітня 2021 року по справі № 716/591/19.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, §54, ЄСПЛ, від 07.12.2006). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015).

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте, найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги насамперед пріоритетність прав та інтересів дитини, а не стосунків батьків, виконання сторонами своїх батьківських обов`язків, віку дитини, її прихильності до кожного з батьків, можливості батьків щодо створення найкращих умов для виховання, суд, за встановлених обставин, вважає за необхідне залишити на утриманні і самостійному вихованні біля батька ОСОБА_1 , малолітнього сина, ОСОБА_3 , та визначивши місце проживання дитини разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст .4, 12, 19, 83, 175, 177, 184, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 105, 110, 112, 141 СК України суд,-

Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа яка не заявляє самостійних вимог виконавчий комітет Кам`янської сільської ради, як орган опіки та піклування про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09 березня 2019 року, Мукачівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, за актовим записом № 113.

Після розірвання шлюбу, малолітнього сина, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишити на утриманні та самостійному вихованні батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визначивши місце проживання дитини разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , судовий збір в розмірі 2422, 40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні, сорок копійок) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 30 квітня 2025 року.

Суддя: І.А. Даруда