ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року

м. Харків

справа № 645/4743/24

провадження № 22-ц/818/1990/25

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Курила О.М., Маміної О.В.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Моторно (транспортне) страхове бюро України,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року в складі судді Спесивцева О.В., -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, в якому просив стягнути з відповідача суму недоплаченої регламентної виплати за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 6731,69 грн. та витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_2 , 18.08.2023 року о 15 год. 32 хв. в м.Харкові по пр-ту Героїв Харкова, 144/5, керуючи транспортним засобом Ford Sierra, державний номерний знак НОМЕР_1 , не обрав безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль Hyundai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить позивачу. В результаті чого транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження, чим позивачу завдано матеріальні збитки.К рім того відповідач покинув місце вчинення ДТП. Постановою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 09.11.2023 року по справі №645/4742/23 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ст.122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення. Постанова набрала законної сили. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована на момент ДТП, він звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. МТСБУ виплачено на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 2568,31 грн. Проте, оскільки позивач не згоден із розміром проведеної виплати, адже виплаченої суми недостатньо для компенсації ремонту його автомобіля після ДТП, позивач звернувся до МТСБУ із заявою про незгоду з розміром здійсненої страхової виплати. Така заява була обґрунтована тим, що після огляду автомобіля позивача експертом МТСБУ, ним було здійснено ремонт належного йому автомобіля за власні кошти. Відповідно до Рахунку №715 від 27.11.2023 року та відповідно до Акту виконаних робіт від 26.12.2023 року, які видані ФОП ОСОБА_3 вартість ремонту належного позивачу автомобіля, а саме пошкоджень отриманих в ДТП від 18.08.2023року складає 9300,00грн. Зазначені кошти були сплачені позивачем на рахунок ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується відповідною квитанцією. А тому здійснене МТСБУ страхове відшкодування не компенсує вартість ремонту пошкоджень, які бути отримані внаслідок ДТП, недоплаченою залишається грошова сума у розмірі 6731,69 грн.. У відповідь на таку заяву, МТСБУ у своєму листі від 30.01.2024 року повідомило позивачу, що проведена виплата є оціненою шкодою з урахуванням фізичного зносу та без врахування ПДВ. Тобто, МТСБУ не було компенсовано весь розмір завданих позивачу збитків. Після такої відмови, позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 . Заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 10.06.2024 року по справі № 645/1052/24 частково задоволено позовні вимоги та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 5000 грн. моральної шкоди та 516,21 грн. витрат по сплаті судового збору. В частині стягнення суми матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), у розмірі 6371,69 грн. судом було відмовлено, з посиланням на те, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, повинен нести страховик, який є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди в межах страхової суми (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17). А тому, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, а у випадку його відсутності МТСБУ. Вказане рішення суду набрало законної сили. З урахуванням висновків суду у вищевказаній справі, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому просить стягнути з МТСБУ суму недоплаченої регламентної виплати за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 6731,69 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 суму недоплаченої регламентної виплати за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 6 731 (шість тисяч сімсот тридцять одна) грн. 69 коп та судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять ) грн. 80 коп.

Рішення суду обґрунтовано тим, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, а у випадку його відсутності МТСБУ, тому наявні підстави для судового захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача на його користь суму недоплаченої регламентної виплати за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 6 731 грн 69 коп.

Не погодившись з рішенням суду МТСБУ подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог. Зазначає, що МТСБУ виконало обов`язок щодо виплати страхового відшкодування, виходячи з розміру шкоди визначеної на підставі звіту про оцінку від 23.12.2023, що був виконаний на замовлення МТСБУ. Наданий позивачем акт виконаних робіт містить відомості про пошкодження, що не відображені у звіті від 23.12.2023, тобто не завдані в результаті ДТП, тому МТСБУ не має відповідати за шкоду не пов`язану з ДТП.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Посилається на те що суд повно та всебічно встановив обставини у справі та ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Викладені апелянтом доводи зроблених судом висновків не спростовують.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді та дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 18.08.2023 року о 15 год. 32 хв. в м.Харкові по пр-ту Героїв Харкова, 144/5, керуючи транспортним засобом Ford Sierra, державний номерний знак НОМЕР_1 , не обрав безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив наїзд на автомобіль Hyundai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить позивачу. В результаті чого транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження, чим позивачу завдано матеріальні збитки.

Постановою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 09.11.2023 року по справі №645/4742/23 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 та ст.122-4 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення.

Згідно з ч. 4 с. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , який був за кермом автомобіля Ford Sierra, на час ДТП застрахована не була, що підтверджується Витягом з офіційного сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) (https://policy-web.mtsbu.ua).

Згідно даних звіту від 27.12.2023 № 577/23 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних транспртного засобу аварійного комісара МТСБУ вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу «Хюндай» НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження, за станом на дату оцінки становить 2713,91 грн (включаючи ПДВ на запасні частини, включаючи ПДВ на матеріали фарбування) (а.с. 55-56).

Даними протоколу огляду КТЗ від 20.12.2023 встановлені пошкодження пов`язані з ДТП та пошкодження не пов`язані з ДТП, а саме пошкодження в результаті ДТП бампер задній деформація з пошкодженням ребра жорткості, сколи ЛФП лівої частини та середньої частини, підкрилок задній лівий розрив матеріалу в місцфях кріплення, пошкодження не пов`язані з ДТП: крило переднє ліве сколи ЛФП, крило переднє праве сколи ЛФП, бампер задній счоси ЛФП правої частини (а.с. 57).

Листом від 05.01.2024 року № 301б/43455 МТСБУ повідомило позивача, що відповідно до пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ прийняло рішення про виплату позивачеві відшкодування шкоди в розмірі 2568,31 грн ( а.с. 12).

Після огляду автомобіля позивача експертом МТСБУ, ним було здійснено ремонт належного йому автомобіля за власні кошти.

Відповідно до рахунку №715 від 27.11.2023 року та акту виконаних робіт від 26.12.2023 року, які видані ФОП ОСОБА_3 вартість ремонту належного позивачу автомобіля, а саме пошкоджень отриманих в ДТП від 18.08.2023 року складає 9300,00грн. ( а.с. 13,14).

Зазначені кошти були сплачені позивачем на рахунок ФОП ОСОБА_3 , що підтверджується платіжною інструкцією від 01.12.2023 ( а.с. 15).

Листом від 30.01.2024 року №3-01б/3404 МТСБУ повідомило позивачу, що згідно інформації, що є в розпорядженні МТСБУ, транспортний засіб марки HYUNDAI зазнавав пошкодження складових частин кузова. З огляду на зазначене, керуючись п.п.«б» п.7.39 Методикою товарознавчої експертизи оцінки колісних транспортних засобів, а саме: «коефіцієнт фізичного зносу застосовується, які складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації», МТСБУ застосувало коефіцієнт фізичного зносу під час розрахунку розміру заподіяної ТЗ HYUNDAI шкоди. Крім того, зазначено, що розмір заподіяної ТЗ позивача HYUNDAI оціненої шкоди з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без врахування ПДВ складає 2 568,31 грн. Також позивачеві роз`яснено, що у випадку надання належним чином оформлених документів, що підтверджують факт оплати проведеного ремонту, а саме: оригіналів квитанції та акту виконаних робіт, МТСБУ зможе повернутись до розгляду питання щодо доплати суми ПДВ.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 10.06.2024 року по справі № 645/1052/24 частково задоволено позовні вимоги та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача 5000 грн на відшкодування моральної шкоди та 516,21 грн витрат по сплаті судового збору. В задоволені позову про стягнення суми матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП), у розмірі 6371,69 грн відмовлено, оскільки відповідно до вимог закону та сталої судової практики основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик, а у випадку його відсутності МТСБУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу(далі -ЦК) України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. пункт 35 цієї постанови).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У ст. 22 ЦК України передбачено право особи на відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди: 1. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. 2. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 1липня 2004 року (надалі Закон № 1961-IV) регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1 Закону № 1961-IV).

За вимогами статті 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За положеннями ст. 29 Закону №1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Частина 41.1. статті 41 Закону №1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За правилами ст.ст. 9, 12, 29, 32 Закону № 1961-IV при визначенні розміру страхового відшкодування при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, страховиком не відшкодовується франшиза, якщо інше не передбачено договором та витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Пунктом 32.7 частини 1 статті 32 Закону встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (надалі Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Системний аналіз пункту 32.7 частини 1 статті 32 Закону, статті 22, абзацу 3 пункту 3 частини 1 статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у розмірі коефіцієнту зносу деталей транспортного засобу, що замінюються, повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі №420/998/18 (провадження №61-11714св19).

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість (далі - ПДВ). При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Таким чином, у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахунок страхової компанії, якщо понесення витрат зі сплати цього податку буде підтверджено відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають - докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно звіту від 27.12.2023 № 577/23 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних транспртного засобу аварійного камісара МТСБУ та протоколу огляду КТЗ від 20.12.2023 вартість відновлявального ремонту транспортного засобу «Хюндай» НОМЕР_2 становить 4624,91 грн, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу - 2713,91 грн.

Матеріалами справи доведено та сторонами не спростовується, що МТСБУ виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 2713,91 грн.

Таким чином, різниця між розміром відновлювального ремонту та здійсненою МТСБУ страховою виплатою дорівнює 1911 грн, що є сумою коефіцієнту фізичного зносу, яка страховиком відповідно до вищенаведених положень закону не сплачується.

Надані позивачем докази, а саме, рахунок № 715 від 27.11.2023 року та акт виконаних робіт від 26.12.2023 року, які видані ФОП ОСОБА_3 , а також квитанції про сплату таких коштів, підтверджують, що вартість витрачених позивачем коштів на ремонт належного йому транспортного засобу складає 9300 грн.

Проте, позивачем в супереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України не надано доказів, що відремонтовані пошкодження виникли в результаті ДТП.

Долучений до матеріалів справи протокол огляду від 20.12.2023 та звіт від 27.12.2023 містять дані про пошкодження в результаті ДТП заднього бамперу з пошкодженням ребра жорткості, скли ЛФП лівої частини та середньої частини, підкрилок задній лівий розрив матеріалу в місцфях кріплення. Одночасно зафіксовано пошкодження не пов`язані з ДТП: крило переднє ліве сколи ЛФП, крило переднє праве сколи ЛФП, бампер задній счоси ЛФП правої частини.

Згідно даних акту виконаних робіт від 26.12.2023 року позивач поніс витрати на ремонт заднього бамперу вцілому, а не в частині що була пошкоджена в результаті ДТП.

Тому суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для покладення на МТСБУ обов`язку відшкодувати вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобілю у заявленому у позові розмірі.

При вирішенні спору судова колегія також не враховує висновки зроблені у заочному рішенні Фрунзенського районного суду міста Харкова від 10.06.2024 року по справі № 645/1052/24, оскільки є нічим іншим, як оцінкою судами наявних у матеріалах справ доказів та не мають преюдиційного значення при вирішенні справи, яка переглядається.

При цьому на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21).

З огляду на встановлені апеляцінйцим судом обставини у справі та вимоги закону, висновки суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог є необгрунтованими.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судова колегія зазначає, що доводи апеляційної скарги МТСБУ заслуговують на увагу, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Оскільки апеляційну скаргу МТСБУ задоволено, на їх користь з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 1817,70 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374,376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір за подання апеляційної скарги 1817(одна тисяча вісімсот сімнадцять) грн 70 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.М. Курило

О.В. Маміна