РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/4673/24

23 квітня 2025 року м. Костопіль

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

з участю секретаря Забейди А.В.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Штундер Л.В.

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - адвоката Остапенка В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Степанської селищної ради Сарненського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Степанської селищної ради Сарненського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав, в якому просила суд позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що з 03.02.2018 перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, однак спільне життя не склалося та 06.04.2022 шлюб було розірвано. Вказує, що під час перебування у шлюбі з відповідачем в них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що відповідач своїх батьківських обов`язків відносно спільного сина не виконує, не проявляє інтересу до його життя, не турбується про стан його здоров`я, не цікавиться його успішністю, та не надає жодної моральної підтримки, а вона не чинить будь яких перешкод у спілкуванні з сином та не приховує його місце проживання.

Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позову просить відмовить в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву зазначає, що після одруження з позивачкою, вони проживали в с.Золотолин, Рівненського району Рівненської області, разом з сином позивачки від попереднього шлюбу. Зазначив, що у 2022 позивачка почала їздити до с.Калинівка Сарненського району Рівненської області, де зустрічалася із ОСОБА_4 , в подальшому позивачка ОСОБА_1 разом із неповнолітніми дітьми переїхала проживати до ОСОБА_4 , що і стало причиною розірвання шлюбу. Вказує, що позивачка після зміни місця проживання умисно приховує і не повідомляла батька дитини про нове місце проживання дитини, що і стало підставою для припинення відвідувань відповідачем сина ОСОБА_3 . Окрім того вказує, що позивачка налаштовує сина проти свого батька і саме вона вчиняє протиправні дії направлені на погіршення відносин між батьком і дитиною, налаштовуючи сина, щоб останній називав батька по імені, а не батьком, а тому така поведінка позивачки призвела до погіршення та припинення відносин між батьком (відповідачем) та сином ОСОБА_3 .

Також вказує, що у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів, а позивачкою не надано жодного доказу, щодо негативного ставлення батька дитини до свого сина.

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовну заяву з підстав викладених в ній, та просили суд її задоволити.

Відповідач та його представник судовому засіданні позовні вимоги не визнали, з підстав викладених у відзиві та просили суд відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що з 03.02.2018 позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, однак спільне життя у них не склалося та 06.04.2022 шлюб між ними було розірвано, що підтверджується матеріалами справи.

Встановлено, що позивачка та відповідач є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.6).

З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 01.04.2023 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 (а.с.7).

З висновку фахівця за результатами індивідуального-психологічного дослідження від 25.11.2024, вбачається, що неповнолітній ОСОБА_3 має стабільні позитивні зв`язки з мамою, вітчимом (якого називає татом), братами, і бабусею. З біологічним батьком є негативний зв`язок (а.с.8-16).

З довідки №169 від 06.11.2024, виданої Опорним закладом загальної середньої освіти «Степанський ліцей» Степанської селищної ради Сарненської області, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не бере участі у освітньому процесі свого сина ОСОБА_3 , не цікавиться навчальними успіхами сина, не спілкується з вчителями, не забирає дитину додому, не бере участь в батьківських зборах (а.с.21).

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики неповнолітнього ОСОБА_3 , наданої Опорним закладом загальної середньої освіти «Степанський ліцей» Степанської селищної ради Сарненської області №04.11-167 від 21.11.2024, ОСОБА_3 навчається у першому класі, виявляє зацікавленість до математики, читання, української мови. Мати ОСОБА_3 приділяє достатньо уваги розвитку дитини, відчим ОСОБА_4 приділяє належну увагу навчанню та вихованню ОСОБА_3 , підтримує взаємозв`язок з педагогами, цікавиться справами дитини (а.с.22).

Згідно характеристики неповнолітнього ОСОБА_3 №04.11-114 від 07.11.2024 наданої Опорним закладом загальної середньої освіти «Степанський ліцей» Степанської селищної ради Сарненської області, позивачка ОСОБА_1 бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться успіхами дитини, організовує правильне проведення вільного часу, дитина доглянута, чисто одягнена, забезпечена усім канцелярським знаряддям. Дитину до школи приводить та забирає мама, бабуся та вітчим ОСОБА_4 (а.с.27).

З довідок №1 та №2 від 05.11.2024, встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 був здобувачем дошкільної освіти у ЗДО «Сонечко» с.Калинівка, з 5 вересня 2022 року по 28 червня 2024 року. У цей період у заклад з`являвся ОСОБА_4 , від приводив ОСОБА_3 до шкільного закладу, спілкувався з вихователями, забирав дитину додому. Відповідач ОСОБА_2 не брав участі в освітньому процесі своєї дитини в період перебування у закладі, не з`являвся у заклад, не цікавився успіхами сина, не спілкувався з вихователями, не приводив ОСОБА_3 до дошкільного закладу і не забирав дитину додому, не брав участі в батьківських зборах (а.с.23-24).

Судом встановлено, що спільний неповнолітній син сторін ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю позивачкою по справі, за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується актом №31 від 07.11.2024 (а.с.26).

З висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Степанської селищної ради від 17.02.2025 №21, судом встановлено, що на основі наявних матеріалів, комісією не встановлено вагомих підстав доцільності позбавлення батьківських прав. Комісією встановлено факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, про те на даний час постановка питання про позбавлення батьківських прав є передчасною, оскільки з позиції батька прослідковується заінтересованість в збереженні родинних відносин зі своїм сином. Позбавлення батьківських прав є заходом крайнього впливу на осіб, які не виконають своїх батьківських обов`язків і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення батьком від виконання своїх батьківських обов`язків, та з урахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дитини. При цьому позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Факт заперечення про позбавлення батьківських прав свідчить про інтерес батька до дитини.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи відсутність вагомих підстав, виконавчий комітет Степанської селищної ради, як орган опіки та піклування, вважає за недоцільне позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.54-56).

З листа Костопільського відділу ДВС №7170 від 24.03.2025, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 станом на 24.03.2025 не має заборгованості по сплаті аліментів на утримання свого сина ОСОБА_3 .

У відповідності до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Аналогічні обов`язки батьків передбачені у статті 12 Закону України «Про охорону дитинства».

За змістом ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Ці підстави є вичерпними.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 року визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьків обов`язків по вихованню, а також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Переважне право батьків перед іншими особами на особисте виховання дитини, на те, щоб малолітня дитина проживала з ними закріплено і в положеннях ст. 151, 160,163 СК України.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що при позбавленні батьківських прав суди повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Крім того, у даному рішенні Європейським судом звернуто увагу, що при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.

Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікована Верховною Радою України 27.02.1991 року і набула чинність для України 27.09.1991 року, визначає, що розлучення дитини з батьками може бути необхідним в якнайкращих інтересах дитини у виключних випадках, наприклад, коли батьки взагалі не піклуються про неї.

Позивачкою не доведено, що поведінка відповідача відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 є свідомим нехтуванням ним своїх батьківських обов`язків.

Окрім того, із поведінки відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні вбачається, що він не втратив бажання налагодити спілкування з сином ОСОБА_3 , вважає себе його рідним батьком, заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

На переконання суду така поведінка свідчить про його інтерес до неповнолітнього сина ОСОБА_3 .

В матеріалах справи відсутні беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками відповідачем, які б були підставою застосування відносно нього крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав.

Позивачкою не було надано належних та достатніх доказів того, що

відповідач злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Окрім того, вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, судом приймається до уваги, що сам факт заперечення відповідачем проти позовної заяви про позбавлення батьківських прав, свідчить про його інтерес до дитини, бажання бути з ним, виховувати його та піклуватися про нього.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30.03.2007 року визначено, що відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Враховуючи, викладене, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити, однак попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітнього сина ОСОБА_3 і покласти на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Степанської селищної ради Сарненського району Рівненської області контроль за виконанням відповідачем ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина - ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст.81, 141, 247, 258, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Степанської селищної ради Сарненського району Рівненської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити своє ставлення до виховання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Степанської селищної ради Сарненського району Рівненської області контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Костопільський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Степанської селищної ради Сарненського району Рівненської області, .

Повне судове рішення буде складено 01.05.2025

СуддяО. С. Цвіркун