Справа № 357/1414/25
Провадження № 2/357/2081/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 квітня 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Орєхова О. І. ,

за участі секретаря Махненко Б. В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, мотивуючи наступним.

08 жовтня 2005 року між нею, ОСОБА_1 (далі - Позивач) та ОСОБА_2 (далі - Відповідач) було укладено шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області зроблено відповідний актовий запис № 1268 та видано Свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 .

27 березня 2008 року шлюб з Відповідачем було розірвано Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що складено відповідний актовий запис за № 223 від 27.03.2008 року, а також видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 17.04.2008 року.

Від спільного шлюбу вони мають повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Хоче зауважити, що Відповідач згідно Виконавчого листа на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, починаючи з 27.11.2007 року сплачував щомісячно на утримання їхнього сина аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття. Наразі сину виповнилось 18 років і стягнення аліментів за вказаним рішенням припинене.

У той же час, починаючи з 01.09.2024 року їх син навчається у Військовому інституті Київського національного університету імені Тараса Шевченка за спеціальністю «Психологія» за освітньою програмою «Військова психологія». Термін навчання складає з 01.09.2024 року по 04.08.2027 рр.

Їх син проживає з нею та перебуває на її утриманні. Вона не в змозі самостійно утримувати їхнього сина, оскільки у неї ще є двоє малолітніх дітей - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від другого шлюбу. Свідоцтва про народження дітей та свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 31.07.2015 року додаються до заяви.

У зв`язку з цим, їй складно одній допомагати її сину - ОСОБА_3 . Тож, син потребує матеріальної допомоги. Так, як у зв`язку з навчанням на денній формі для забезпечення належного рівня навчального процесу (необхідність підручників, методичної літератури, різноманітних товарів необхідних для навчання, одягу, харчування тощо), повнолітній син потребує матеріальної допомоги, що є безумовним фактом. Необхідність отримання належної освіти позбавляє можливості працевлаштуватися на постійній основі та заробляти кошти на власне утримання. Їх син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ще не закінчив відповідного навчального закладу, не має потрібного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування. А вона не здатна самостійно в повній мірі забезпечити потреби сина. У свою чергу, Відповідач наразі у добровільному порядку не надає коштів на його утримання, що стало підставою для звернення до суду.

Просила суд стягувати щомісячно із ОСОБА_2 , на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до закінчення навчання. Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць ( а. с. 1-2 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2025 головуючим суддею визначено суддю Орєхова О.І. ( а. с. 22-23 ) та матеріали справи передані для розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Ухвалою судді від 03.02.2025 позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання була залишена без руху ( а. с. 27-29 ).

11.02.2025 за вх. № 7812 судом отримано заяву про усунення недоліків ( а. с. 30 ) разом позовною заявою ( а. с. 31-32 ) та витягами з реєстру територіальної громади стосовно місця реєстрації позивача та третьої особи ( а. с. 33, 34 ).

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (ч. 8 ст. 187 ЦПК України).

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1111830 від 12.02.2025, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді щодо визначення підсудності, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 06.08.2019 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ( а. с. 36 ).

Тому, дана справа підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області.

Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача ( ч. 1 ст. 187 ЦПК України ).

Ухвалою судді від 12 лютого 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання у справі на 10 березня 2025 року ( а. с. 37-38 ).

03 березня 2025 року за вх. № 11327 судом отримано відзив на позовну заяву від представника відповідача адвоката Федоркіна А.В. ( а. с. 43-49 ).

Відзив обґрунтований тим, що син перебуває на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, тобто позивачкою не доведено існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є її процесуальним обов`язком, не надала будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). Відповідач є військовослужбовцем та проходить службу у лавах Збройних сил України ту військовій частині НОМЕР_4 (витяг із наказу №336 від 14.11.2024 року ). Заробітна плата згідно довідки про доходи за січень 2025 року становить 15 840 грн. Рухомого та нерухомого майна у власності не має. 15 вересня 2017 року Відповідачем було укладено шлюб із ОСОБА_6 , від даного шлюбу мають спільну дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Дружина - ОСОБА_8 , працює вихователем в Білоцерківському ЗДО № 3 «веселка» на посаді вихователя на 0,9 ставки заробітної плати. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , знаходяться на утриманні відповідача та його дружини, має хронічні хвороби та розлади мовного розвитку І ступеня , що підтверджується медичною документацією. Витрати на хвору дитину становлять більше 75 % від доходу. Відповідач має хронічні захворювання - Гіпертонічна хвороба II ст., ст. 3, кризовий перебіг. Неускладнена гіпертонічна криза від 20.06.2024р. ІХС: стенокардія напруження II ФК. Кардіосклероз. Недостатність мітрального клапану І-ІІ ст. Атеросклероз аорти. CH І-ІІ А ст. Ризик 4 (дуже високий). Цереброваскулярна хвороба. Ранній церебральний атеросклероз. Дисциркуляторна енцефалопатія II ст. з правобічною пірамідною недостатністю, помірно вираженими вестибуло-кординаторними порушеннями, вегетативною дисфункцією з частими симпато-адреналовими кризами, стійким церебрастенічним синдромом, лікворо-динамічними порушеннями, помірними когнітивними розладами, венозною дисциркуляцією зі стійкими цефалгіями. Остеохондроз попереково-крижового відділу хребта. Вертеброгенний попереково-крижовий радикулоневрит зліва з больовим синдромом, гтатико-динамічними порушеннями. Гіпертонічна ангіопатія судин сітківки обох очей. Відповідач зобов`язаний утримувати дитину та приймати участь у додаткових витратах, при цьому здійснення такий дій у добровільному порядку не заборонено чинним законодавством України, і при постановленні рішення суд повинен це враховувати.

В судовому засіданні 03.04.2025 позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просила позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_9 в судовому засіданні 03.04.2025 заперечував проти позовних вимог, надавав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов.

Третя особа ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Ухвалою суду від 03.04.2025 витребувано у Військового інституту Київського національного університету ім. Тараса Шевченка інформацію про те, чи знаходиться курсант ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на повному державному забезпеченні, що включає проживання, харчування, речі, одяг та чи під час навчання забезпечується підручниками і навчальними посібниками, а також інформацію про загальну суму доходу ( грошове забезпечення та інші нарахування ) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 01.09.2024 по 01.03.2025. Відкладено судове засідання на 29.04.2025 ( а. с. 110-112 ).

22.04.2025 за вх. № 21809 судом отримано від Військового інституту Київського національного університету ім. Тараса Шевченка інформацію на виконання ухвали суду від 03.04.32025 ( а. с. 116, 117, 118 ).

В судовому засіданні 29.04.2025 сторонами по справі додаткових пояснень не надходило, лише представник відповідача зазначив, що його клієнт, відповідач по справі, готовий сплачувати аліменти на навчання сина, але у розмірі 1 500 гривень.

Інших пояснень, заяв та клопотань з боку учасників судового процесу на адресу суду не надходило.

Судом було вислухано пояснення сторін по справі, досліджено матеріали справи, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 244 ЦПК України, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав ухвалення та проголошення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення ( 30 квітня 2025 року о 16 годині 45 хвилин ).

Так, з урахуванням наданих пояснень, після дослідження матеріалів справи, враховуючи позиції учасників справи, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі ( а. с. 3 ), який 27 березня 2008 року було розірвано Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, про що складено відповідний актовий запис за № 223 від 27.03.2008 року, а також видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 17.04.2008 року, в якому після розірвання шлюбу присвоєно прізвища, йому ОСОБА_10 , їй - ОСОБА_11 ( а. с. 5 ).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 31 липня 2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, укладено шлюб між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , де прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини ОСОБА_14 ( а. с. 16 ).

Так, від даного шлюбу сторони по справі мають повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження останнього серії НОМЕР_6 , видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області 06.02.2007 року, актовий запис за № 176, де батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_15 ( а. с. 4 ).

Згідно Виконавчого листа на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, починаючи з 27.11.2007 року ОСОБА_2 сплачував щомісячно на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття ( а. с. 11-12 ).

Встановлено, що наразі сину позивача та відповідача по справі виповнилось 18 років і відповідно стягнення аліментів за вказаним рішенням припинене.

Згідно Витягу з Наказу № 3790-33 ректора Київського національного університету імені Тараса Шевченка від 02.08.2024, ОСОБА_3 зараховано курсантом першого курсу Військового інституту за освітнім ступенем бакалавр денної фора навчання, здобуття освіти за спеціальністю «Психологія» за освітньою програмою «Військова психологія» ( а. с. 13 ).

Звертаючись до суду з вказаними вимогами, позивач зазначає, що вона не в змозі самостійно утримувати повнолітнього сина, їй одній без допомоги батька складно забезпечити належний рівень його утримання, тому вимушена звернутися з вищевказаними вимогами в судовому порядку.

При цьому звертала увагу суду, що у неї ще є двоє малолітніх дітей - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від другого шлюбу, що підтверджується свідоцтва про народження дітей ( а. с. 17, 18 ).

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до частини третьої статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають: той з батьків, з ким проживає дочка, син, які продовжують навчання; безпосередньо дочка, син, які продовжують навчання.

Встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований з матір`ю, позивачем по справі за однією адресою, що підтверджується Витягами з реєстру Київської територіальної громади від 06.02.2025 ( а. с. 33, 34 ).

Враховуючи вимоги статті 199 СК України позивач ОСОБА_1 , як мати ОСОБА_3 , з якою зареєстрований та проживає останній, має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.

Окрім реєстрації за однією адресою, позивач наголошувала, що вона звернулася до начальника навчального курсу Військового інституту Київського національного університету ім. Тараса Шевченка з заявою, яка нотаріально засвідчена, якою просила надати можливості її сину, ОСОБА_3 , проживати в місті Києві, за межами гуртожитку в період з 18.30 годин до 07.30 годин ( а. с. 95 ), яка була погоджена.

Позивач пояснила, що така заява була подана задля забезпечення життя та здоров`я її сина, враховуючи воєнний стан та постійними обстрілами та тривогами.

В свою чергу, відповідач ( його представник ) не спростували того факту, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу).

Так, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежного від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка або син, а також самі дочка або син, які продовжують навчання.

Згідно з статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів із урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів із одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, обов`язковою умовою стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини є навчання, право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Навчання, крім побутових витрат, також потребує значних коштів на придбання літератури, методичного матеріалу, щоденного виділення коштів на харчування та транспорт.

Аналогічна правова позиція висвітлена в постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, при чому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За змістом вищенаведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів.

При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц.

Такий правовий висновок міститься і в постанові КЦС ВС від 11.03.2020 № 759/10277/1 (61-22317св19).

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досяг повноліття у січні 2025 року ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

Отже, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є повнолітнім, навчається на денній формі навчання, потребує матеріальної допомоги, оскільки саме по собі перебування на денній формі навчання свідчить про неможливість його працевлаштування впродовж часу навчання.

Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними 23 років.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/20347/20.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 (провадження 61-22317св19) зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

До того ж, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Вказаної позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц, провадження № 61-46794св18.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Такої позиції дотримується Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 20 грудня 2021 року у справі № 681/15/21, провадження № 61-15542св21.

Отже, судом встановлено, що не лише відповідач, а й позивач перебувають в рівних умовах щодо утримання їх повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання є обов`язком батьків, отже вимоги про сплату аліментів за цей період є законними (ВС/КЦС у справі №308/4214/18 від 13.04.2021).

В зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Такий обов`язок покладається на батьків ст. 199 СК України.

Таким чином, при визначенні розміру аліментів суд враховує взаємний обов`язок батьків по утриманню дитини, встановлені обставини справи, оцінює надані докази в їх сукупності, виходячи з принципу розумності, при цьому суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпеченням необхідних для їх життєдіяльності, збереження рівня життя, який дитина має тоді, коли утримується обома батьками та отримує надійне стабільне матеріальне утримання як з боку матері, так і з боку батька для забезпечення гармонійного розвитку.

Згідно листа Військового інституту Київського національного університету ім. Тараса Шевченка від 17.04.2025, наданого на виконання ухвали суд від 03.04.2025, зазначено, що курсант ОСОБА_3 проходить дійсну військову службу в лавах Збройних Сил України відповідно до укладеного з ним контракту на навчання. Термін навчання становить з серпня 2024 року по серпень 2028 року ( а. с. 117 ).

Крім того зазначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне грошове та інші види забезпечення. Проте, ряд видатків на придбання засобів гігієни, проїзду від розташування до місця проведення занять, письмового та канцелярського приладдя, тощо, військовослужбовець здійснює за власний рахунок.

Окрім того, надано інформацію про загальну суму доходу з якого вбачається, що ОСОБА_3 отримав дохід за період з вересня 2024 року по лютий 2025 року в сумі 17 843,72 грн ( а. с. 118 ).

Так, нараховано дохід у вересні 2024 року в сумі 2 706,66 грн, у жовтні, листопаді та грудні 2024 по 2 996,66 грн, в січні 2025 року у сумі 3 022,08 грн, у лютому 2025 року в сумі 3 125 гривень.

В свою чергу, відповідач ( його представник ) заперечуючи вимоги позивача обґрунтовували тим, що син перебуває на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, тобто позивачкою не доведено існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України.

Водночас, суд не може в повній мірі погодитися з доводами відповідача ( його представника ), що син сторін по справі перебуває на повному утримані, так як встановлено в судовому засіданні та не спростовано з боку відповідача ( його представника ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є курсантом Військового інституту, проживає разом з матір`ю ( позивачем ), потребує витрат на проїзд від розташування до місця проведення занять, письмового та канцелярського приладдя, придбання засобів гігієни, тощо.

Стосовно посилань відповідача, що він є військовослужбовцем та проходить службу у лавах Збройних сил України ту військовій частині НОМЕР_4 (витяг із наказу № 336 від 14.11.2024 року ), заробітна плата згідно довідки про доходи за січень 2025 року становить 15 840 грн, рухомого та нерухомого майна у власності не має, від шлюбу із ОСОБА_6 , мають спільну дитину - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який має хронічні хвороби та розлади мовного розвитку І ступеня, що підтверджується медичною документацією, у зв`язку з чим, витрати на хвору дитину становлять більше 75 % від доходу та сам він також має хронічні захворювання та на підтвердження зазначеному додано докази ( а. с. 55-71 ), то аналізуючи надані з боку представника відповідача докази, суд приходить до наступного.

Так, під час з`ясування обставин по справі та наданих доказів з боку сторони відповідача стосовно його хронічних хвороб, суд зазначає з боку останнього не надано жодного належного доказу тому, що відповідач на сьогодні приймає ліки, проходить обстежень, потребує проведення операцій, тощо та несе витрати з цього приводу.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій ( ч. 4 ст. 12 ЦПК України ).

Навпаки, як встановлено в судовому засіданні, відповідач є військовослужбовцем та наразі проходить службу.

Зазначене не було спресовано з боку представника відповідача в судовому засіданні під час розгляду справи.

Стосовно того, що дитина відповідача, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який має хронічні хвороби та розлади мовного розвитку І ступеня, що підтверджується медичною документацією, у зв`язку з чим, витрати на хвору дитину становлять більше 75 % від доходу, то з матеріалів справи та доданих з боку відповідача доказів не вбачається, що витрати на хвору дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , становлять більше 75 % від доходу.

В якості доказів з боку відповідача додано консультативні висновки спеціаліста ( чотири ) ( а. с. 58-59, 60, 61, 62 ), три квитанції за листопад 2024 року на придбання ліків ( а. с. 63 ) та замовлення досліджень ( а. с. 64-67 ), одне в травні 2023 року, одне у вересні 2024 року та два у листопаді 2024 року.

З зазначеного, не вбачається та відповідно спростовуються доводи відповідача, що витрати на хвору дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , становлять більше 75 % від доходу.

До того ж, окрім відповідача, який отримує дохід, також отримує дохід і його дружина ОСОБА_8 , яка працює в Білоцерківському ЗДО № 3 «Веселка» на посаді вихователя ( а. с. 57 ).

Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20.

Водночас, враховану судом і ту обставину, що представник відповідача в судовому засіданні 29.04.2025, надаючи додаткові пояснення зазначив, що його клієнт, відповідач по справі, готовий сплачувати аліменти на навчання сина, але у розмірі 1 500 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Уряд України встановив такі розміри прожиткового мінімуму на 2025 рік на одну особу: для основних категорій населення 2 920 грн; для дітей до 6 років 2 563 грн; для дітей від 6 до 18 років 3 196 грн; для працездатних осіб (загальний показник) 3 028 грн; для осіб, які втратили працездатність 2 361 грн; для осіб, які втратили працездатність (для розрахунку доплат у зонах радіоактивного забруднення) 1 600 грн.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13.

З урахуванням наявності у відповідача іншої дитини, яка має хронічні хвороби, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має від держави матеріальне та грошове забезпечення, яке як встановлено в судовому засіданні не повністю покривається ( проїзд від розташування до місця проведення занять, придбання засобів гігієни, письмового та канцелярського приладдя, тощо ), обов`язок обох батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, на переконання суду, стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання у розмірі 2 500 грн буде достатнім, для забезпечення останнього необхідним для його життєдіяльності.

За таких обставин по справі, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що підлягають частково задоволенню.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України).

Тому, оцінюючи докази в їх сукупності та виходячи при цьому із принципу розумності, враховуючи майновий стан як відповідача, так і позивача, суд вважає, що сторони перебувають в рівних умовах щодо утримання їх повнолітнього сина, повинні надавати допомогу дитині, і, беручи до уваги, що син сторін навчається на денній формі навчання, потребує матеріальної допомоги, не в повній мірі отримує забезпечення за рахунок держави, існують побутові витрати, щоденного виділення коштів на транспорт ( проїзд ), придбання канцтоварів та іншого необхідного для навального процесу, дійшов висновку щодо можливого стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 2 500 грн, який є справедливим і не буде накладати непропорційний фінансовий тягар на відповідача та буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, разом із тим, співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, та буде співмірним з майновим станом сторін.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів.

Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Дана правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 462/4973/15-ц.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Тому, враховуючи вищенаведені обставини, матеріальне становище дитини та матері, матеріальне становище платника аліментів, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підлягають стягненню аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на утримання сина, що продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 гривень, щомісячно, починаючи з 29 січня 2025 року, і до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.

З 1 січня 2024 року відповідно до Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» ставки судового збору змінюються.

Як визначено у Законі, судовий збір збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1 211,20 гривень, ставка судового збору, які діють у 2025 році.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 16, 182, ч.1 ст. 191, ст. ст. 192, 198-200 СК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 28, 76, 77, 81, 133, 141, 187, 263-265, 273, 274, 280-289, 353-355, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, ст. 51 Конституції України, Пленумом Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Законом України «Про судовий збір», суд,-

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, - задовольнити частково.

Стягувати з відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підлягають стягненню аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на утримання сина, що продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 гривень, щомісячно, починаючи з 29 січня 2025 року, і до закінчення навчання, але не пізніш ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 гривень ( одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок ).

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_7 , виданий Білоцерківським РВ Управління ДМС України в Київській області від 23.09.2015 року, РНОКПП: НОМЕР_8 );

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , паспорт серії НОМЕР_9 , виданий Міським відділом № 2 Білоцерківського МУГУ МВС України в Київській області від 27.10.1998 року, РНОКПП: НОМЕР_10 );

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_3 , паспорт ID картка, документ № НОМЕР_11 , запис № 575, орган видачі: 8036, дата видачі: 06.04.2021, РНОКПП: НОМЕР_12 ).

Повне судове рішення складено 30 квітня 2025 року.

Суддя О. І. Орєхов