УХВАЛА

29 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 712/8159/15

провадження № 61-5422ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 27 березня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення постанови апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Правекс-Банк» про визнання кредитного договору та договору застави недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про визнання кредитного договору та договору застави недійсними.

Придніпровський районний суд м. Черкаси рішенням від 13 вересня 2016 року позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк» задовольнив.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 540,35 доларів США, що станом на 04 червня 2015 року складає 221 410,17 грн та 166 336,17 грн пені.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» судовий збір

у розмірі 3 654,00 грн.

Придніпровський районний суд м. Черкаси додатковим рішенням від 24 листопада 2016 року в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовив.

Апеляційний суд Черкаської області ухвалою від 09 лютого 2017 року рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 вересня 2016 року та додаткове рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24 листопада 2016 року залишив без змін.

Верховний Суд постановою від 28 листопада 2018 року ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 09 лютого 2017 року в частині вирішення позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасував, справу в цій частині передав на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2016 року, додаткове рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 09 лютого 2017 року в частині вирішення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про визнання кредитного договору та договору застави недійсними залишив без змін.

Апеляційний суд Черкаської області постановою від 23 січня 2019 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2016 року змінив в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та прийняв в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ПАТ КБ «Правекс-Банк» задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 913 доларів США, що складає 145 173 грн, проценти станом на 31 січня 2014 року - 3 627,35 доларів США, що складає 76 195,97 грн, пеню за несвоєчасне погашення кредиту - 1 169,61 доларів США, що складає 25 626 грн, пеню за несвоєчасне погашення процентів - 764 доларів США, що складає 16 739 грн, загальна сума заборгованості становить 263 775,45 грн.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Правекс-Банк» судові витрати за сплату судового збору у розмірі 2 638 грн. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Верховний Суд постановою від 27 січня 2021 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2016 року в незміненій частині та постанову апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2019 року в частині вирішення первісних позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, пені, нарахованої за несвоєчасне погашення кредиту, та пені, нарахованої за несвоєчасне погашення процентів, скасував та прийняв у цій частині нове рішення, яким у задоволенні первісного позову ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, пені, нарахованої за несвоєчасне погашення кредиту, та пені, нарахованої за несвоєчасне погашення процентів відмовив.

Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 13 вересня 2016 року в незміненій частині та постанову апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2019 року в частині вирішення первісних позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6 913 доларів США залишив без змін.

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 24 листопада 2016 року закрив.

24 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Черкаського апеляційного суду із заявою про роз`яснення постанови апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2019 року.

В обґрунтування заяви про роз`яснення судового рішення ОСОБА_1 зазначає, що резолютивна частина постанови апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2019 року складається із семи абзаців, однак, заявнику не зрозуміло, в якій саме частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2016 року суд апеляційної інстанції залишив без змін.

Також не є зрозумілим, в якій частині залишилося без змін рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2016 року, на підставі абзацу третього резолютивної частини постанови Верховного Суду від 28 листопада 2018 року.

Також не є зрозумілим для заявника, яку незмінну частину рішення Придніпровського районного суд м. Черкаси від 13 вересня 2016 року, Верховний Суд скасував та у цій частині прийняв нове рішення відповідно до абзацу другого та четвертого резолютивної частини постанови Верховного Суду від 27 січня 2021 року.

За таких підстав, ОСОБА_1 просила суд: роз`яснити, в якій частині у справі № 712/8159/15-ц рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2016 року після перегляду справи 09 лютого 2017 року апеляційним судом Черкаської області залишилось без змін на підставі постанови Верховного Суду від 28 листопада 2018 року;

- роз`яснити, в якій частині у справі № 712/8159/15-ц рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2016 року залишилося без змін після перегляду справи 23 січня 2019 року апеляційним судом Черкаської області;

- роз`яснити, в якій частині у справі № 712/8159/15-ц рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2016 року залишено без змін після перегляду справи 23 січня 2019 року апеляційним судом Черкаської області та на підставі постанови Верховного Суду від 27 січня 2021 року;

- роз`яснити, в якій частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2016 року підлягало примусовому виконанню станом на 10 лютого 2017 року;

- роз`яснити, в якій частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2016 року підлягало примусовому виконанню станом після 28 листопада 2018 року, тобто після завершення першого розгляду справи у касаційному провадженні до 23 січня 2019 року;

- роз`яснити, в якій частині рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2016 року підлягало примусовому виконанню станом після 23 січня 2019 року, тобто після завершення нового розгляду справи в апеляційному провадженні та до 26 січня 2021 року;

- роз`яснити, яке судове рішення та якого суду (рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 13 вересня 2016 року чи постанови апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2019 року) та в якій незмінній частині та з якої дати підлягало примусовому виконанню.

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 27 березня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2019 року відмовив.

26 квітня 2025 року ОСОБА_1 , через систему «Електронний суд», подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Черкаського апеляційного суду від 27 березня 2025 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не свідчать про незаконність та неправильність зазначеного судового рішення з огляду на наступне.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Згідно частин першої, другої статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Тлумачення частин першої та другої статті 271 ЦПК України про роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим і це ускладнює його реалізацію. При роз`ясненні судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушується питання про зміну рішення або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Згідно із положенням частини третьої статті 271 ЦПК України суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлено до примусового виконання.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі

№ 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18) зазначено, що «роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усунення неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушуються питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення. Частиною другою статті 245 ГПК України встановлено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Із зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року в справі

№ 233/3676/19 (провадження № 14-65цс20) вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 271 ЦПК України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Зі змісту цієї норми убачається, що роз`яснення підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, зокрема, у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

З урахуванням наведеного незрозумілим є рішення суду, в якому припускається декілька варіантів тлумачення. Отже, приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення постанови апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2019 року у зазначеній справі, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що вказане судове рішення є мотивованим, чітким та зрозумілим, труднощів у його розумінні чи виконанні не вбачається, а тому підстави для його роз`яснення відсутні.

При цьому суд апеляційної інстанції виходив із того, що постанова апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2019 року після перегляду судом касаційної інстанції була частково скасована постановою Верховного Суду від 27 січня 2021 року.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК Україниу разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п'ятою та шостою статті 394 ЦПК Українипитання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права, зокрема, статті 271 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги та відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 27 березня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення постанови апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Правекс-Банк» про визнання кредитного договору та договору застави недійсним.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко