Провадження №2/748/405/25
Єдиний унікальний № 748/319/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2025 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі :

головуючої - судді Майбороди С.М.,

при секретарі Пасько К.П.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В:

28 січня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на дерев`яний будинок загальною площею 37,1 кв.м по АДРЕСА_1 , мотивуючи позов тим, що у березні 2006 року придбав у ОСОБА_3 вищевказаний житловий будинок. ОСОБА_3 помер у 2006 році , а позивач не встиг нотаріально оформити з ним договір купівлі-продажу. Син померлого ОСОБА_2 не заявляв прав на будинок, оскільки знав про волевиявлення батька щодо продажу будинку позивачеві. Позивач безперервно володіє будинком, проводить в ньому ремонтні роботи. 09.07.2009 між Седнівською селищною радою та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі, яким орендарю надано у строкове платне користування земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позивач продовжує володіти вищевказаним будинком.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи без його участі та визнання позовних вимог. Суд не приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону. Разом з тим, суду не надано підтвердження, що дана заява написана саме відповідачем, та останній є спадкоємцем ОСОБА_3 ..

В ході судового розгляду за клопотанням позивача допитані свідки.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що він проживає у м.Чернігові, позивач його знайомий, гостював у ОСОБА_1 на дачі в с.Седнів, був у 2006-2007 р.р. у будинку АДРЕСА_1 , куди його водив ОСОБА_1 .. Кому належить будинок йому невідомо.

Свідок ОСОБА_6 , що є сином позивача, пояснив, що його батько придбав будинок по АДРЕСА_1 в 2006 році у ОСОБА_3 , віддав йому гроші, але договір не встигли укласти, оскільки власник помер. Вони користувались даним будинком, робили ремонтні роботи.

Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що у відповідності до інформації КП «Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації» Чернігівської районної ради Чернігівської області № 1163 від 24.12.2024, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою : АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 (а.с.26).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 25).

09 липня 2009 року між Седнівською селищною радою та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі, яким орендарю надано у строкове платне користування земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , строком на 49 років. ( а.с.7-12)

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . ( а.с.24)

Згідно ч.2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше десяти років.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) наведено наступні висновки щодо застосування норм права.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Позивач вказує, що придбав даний будинок у ОСОБА_3 . Позивач був обізнаний про те, що власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на яку він просить визнати право власності за набувальною давністю, був ОСОБА_3 .

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347 св 22).

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина першастатті 76 ЦПК України). У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з частиною першоюстатті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Натомість, позивач, звернувшись в суд з позовом про набуття права власності за набувальною давністю, не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним рухомим майном, а відповідно й наявності у нього добросовісності такого володіння.

На підтвердження користування майном протягом десять років суду не надано належних та допустимих доказів сплати комунальних послуг позивачем, доказів на підтвердження понесених витрат на проведення ремонтних робіт (чеків, накладних, платіжних квитанцій тощо). Покази ж свідків в даній категорії справ мають оцінюватись в сукупності з письмовими доказами на підтвердження безперервності володіння нерухомим майном протягом десяти років, які стороною позивача суду не надані.

Також, позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_3 , а отже і належним відповідачем у даній справі. Відповідних клопотань щодо витребування актового запису про народження, інформації щодо відкриття спадкової справи та щодо кола осіб, які на день смерті були зареєстровані з ОСОБА_3 позивачем не заявлялись.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на житловий будинок із надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на будинок за набувальною давністю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01 травня 2025 року.

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса : АДРЕСА_2 .

Відповідач : ОСОБА_2 , адреса : АДРЕСА_1 .

Суддя С. М. Майборода