ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1866/25 Справа № 176/2202/21 Суддя у 1-й інстанції - Фирса Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів:Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання (суддя першої інстанції Фирса Ю.В., повний текст рішення складено 01 листопада 2024 року),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області з позовом ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання, в якому з урахуванням уточнених вимог просила відібрати малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і повернути його матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за попереднім місцем проживання ( АДРЕСА_1 ).

Рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання задоволено у повному обсязі.

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

Скарга мотивована тим, що під час психологічного дослідження дитина транслює бажання проживати з батьком, проективні методики та підсвідомі реакції ОСОБА_4 вказують на бажання проживати з батьком та з мамою (описано в синтезуючому розділі дослідницької частини).

Наголошує на тому, що думка дитини з приводу того, з ким дитини бажає мешкати, вислухана судом не була.

Зазначає, що на даний час ОСОБА_4 проживає разом зі своїм батьком та знаходиться на його повному матеріальному забезпеченні. Не дивлячись на те, що дитині 9 років, він в своєму віці може самостійно виражати свої бажання, а тому проживати з матір`ю та її сім`єю він не хоче. Дитина навіть не бажає спілкуватися з матір`ю по телефону, ігнорує її дзвінки. На питання батька чому він не хоче спілкуватися з матір`ю, син каже, що в нього не має такого бажання. Примушувати сина спілкуватися з матір`ю відповідач не хоче. Чинення перешкод у спілкуванні дитини з матір`ю з боку відповідача встановлено не було. Позивач жодного разу не проявила ініціативу приїхати до сина за місцем його теперішнього проживання та проведення з ним часу з метою налагодження емоційного зв`язку між ними.

ОСОБА_5 просила рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила залишити оскаржуване рішення без змін.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити у повному обсязі.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Від виконавчого комітету Жовтоводської міської ради надійшло клопотання про розгляд справи без їх участі.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 11 жовтня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копіє свідоцтва про шлюб/а.с.8/.

Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.9/.

Подружне життя між сторонами не склалося, рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2018 року шлюб розірвано /а.с.10/.

02 квітня 2022 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , після чого дружині було присвоєно прізвище « ОСОБА_7 », про що свідчить копія свідоцтва про шлюб /а.с.173/.

Згідно копії рішення виконавчого комітету Жовтоводської міської ради № 27 від 23.01.2020 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2 /а.с.11/.

21 жовтня 2020 року рішенням виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №374 внесено зміни в рішення виконавчого комітету Жовтоводської міської ради № 27 від 23.01.2020 року змінено резолютивну частину та викладено у наступній редакції «Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_3 » /а.с.12 Т.1/.

Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Жовтоводської міської ради від 23 листопада 2020 року № 444 ОСОБА_1 визначені дні побачень з сином за графіком: кожного понеділка та середи з 16 год. до 20 год., кожної п`ятниці з 16 год. до 14 год. суботи за місцем проживання батька без присутності матері /а.с.13 Т. 1/.

Відповідно до копії висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради № 314 від 19.08.2021 року останні вважають недоцільним призначення днів побачень матері ОСОБА_7 з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.24-28/.

Відповідно до копії рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2021 року зобов`язано ОСОБА_1 виконувати встановлений рішенням №444 від 23.11.2020 року виконавчого комітету Жовтоводської міської ради графік днів побачень ОСОБА_1 із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожного понеділка, середи з 16-00 години до 20-00 год, кожної п`ятниці з 16-00 год. до 14-00 год. суботи за місцем проживання батька без присутності матері та передавати сина у визначений час за місцем проживання матері. У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради про зміну визначеного місця проживання дитини відмовлено /а.с.106-112 Т.1/.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2023 року рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2021 року в оскаржуваній частині в частині зобов`язання ОСОБА_1 виконувати встановлений рішенням №444 від 23.11.2020 року виконавчого комітету Жовтоводської міської ради графік днів побачень ОСОБА_1 із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожного понеділка, середи з 16-00 години до 20-00 год, кожної п`ятниці з 16-00 год. до 14-00 год. суботи за місцем проживання батька без присутності матері та передавати сина у визначений час за місцем проживання матері скасовано та у скасованій частині ухвалено нове судове рішення, у задоволенні вказаної позовної вимоги відмовлено /а.с.76-79 Т.2/.

З копії листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Жовтоводської міської ради від 09.08.2021 року слідує, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку у лікаря педіатра з народження. 20.08.2020 року дитина консультована дитячим лікарем - урологом, рекомендовано проведення третього етапу оперативного лікування, призначена госпіталізація 10.11.2020 року, яка невиконана через незгоду батька. 02.06.2021 року мати дитини звернулась на консультацію до лікаря уролога та отримала електронне направлення на стаціонарне лікування, але зі слів матері 03.06.2021 року, коли проводили планову туберкулінодіагностику, батько викрав дитину в дитячій поліклініці /а.с.74 Т.1/.

Відповідно до копії акту обстеження побутових умов ОСОБА_7 від 01.12.2021 року за місцем її проживання в АДРЕСА_3 створено комплексні умови для повноцінного проживання, навчання, розвитку та виховання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.75 Т.1/.

Згідно копії акту обстеження побутових умов ОСОБА_1 від 03.12.2021 року за місцем його проживання в АДРЕСА_4 створені всі необхідні умови для перебування дитини за даною адресою/а.с.76/.

З висновку експерта № 4038-23 від 16.05.2024 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз слідує, що сімейна ситуація, що склалася негативно виливає на емоційний стан та відчуття благополуччя ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 через конфлікт між батьками.

Індивідуально-психологічні особливості матері та особливості виховної поведінки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не мають негативного впливу на емоційний стан, психологічний розвиток та відчуття благополуччя дитини.

Індивідуально-психологічні особливості батька ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: емоційна сплощеність, певні ознаки інфантильності та не пройденої сепарації з власною мамою можуть в подальшому заважати гармонійному розвитку дитини.

Особливості виховної поведінки ОСОБА_1 : не встановлює психологічної дистанції між собою та сином, високий рівень контролю та авторитарне ставлення до сина, високі показники потурання, виховна невпевненість батька, ігнорування емоційного стану сина та відсутність інтимного (емоційного) спілкування з дитиною, що призводить до зверхневого відношення до сина, ігнорування його як особистості та відповідного відношення як до своєї власності, ознаки мінімальності санкцій, що свідчить про низький рівень сформованості батьківської компетенції, залучання дитини до конфлікту дорослих мають негативний вплив на емоційний стан, психологічний розвиток та відчуття благополуччя дитини.

Умови виховання ОСОБА_3 можуть позитивно вплинути на психологічний стан ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За умови роботи з психологом під час відновлення спілкування з сином, встановлення емоційного зв`язку та прихильності.

Умови виховання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 можуть негативно вплинути на психологічний стан ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у разі продовження загострення конфлікту між батьками та залучення до нього дитини висока вірогідність посилення невротичного компоненту ОСОБА_4 , та стан психічного здоров`я дитини може погіршуватися (описано в синтезуючому розділі дослідницької частини).

Під час психологічного дослідження встановлено негативний вплив батька у зв`язку з тим, що залучає дитину у конфлікт дорослих. Також встановлено негативний вплив бабусі на дитину у вигляді витіснення фігури матері з життя хлопчика (описано в дослідницький частині).

Враховуючи індивідуально-психологічні особливості батьків, їх стилю виховної поведінки, психологічного дослідження дитини, психологічно згідним буде проживання дитини з мамою - ОСОБА_3 .

Під час психологічного дослідження дитина транслює бажання проживати з батьком, проективні методики та підсвідомі реакції ОСОБА_4 вказують на бажання проживати з батьком та з мамою (описано в синтезуючому розділі дослідницької частини).

ОСОБА_4 з урахуванням його віку, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей не спроможний усвідомлювати реальний зміст сімейної ситуації, яка склалася навколо спору батьків щодо визначення його місця проживання та хто з батьків сприяє його кращому розвитку у зв`язку з його залученням до конфлікту між дорослими, підвищеного рівня невротизації емоційного стану та не пережитого травматичного досвіду від розлучення батьків/а.с.195-212 Т.2/.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням виконавчого комітету Жовтоводської міської ради № 27 від 23.01.2020 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю, проте відповідач ОСОБА_1 без згоди матері залишив сина проживати у себе, чим самовільно змінив місце його проживання, добровільно повернути дитину матері відповідач не бажає.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом статті 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ст. 150 СК батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, яка за статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 157 СК України встановлено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно з ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

За змістом ч.ч.1-2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

З матеріалів справи вбачається, що згідно копії рішення виконавчого комітету Жовтоводської міської ради № 27 від 23.01.2020 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2 .

Отже, місцем проживання малолітньої дитини сторін після припинення ними спільного проживання однією сім`єю відповідно до закону (ч.1 ст. 160 СК України, ч.4 ст. 29 ЦК України) є місце проживання її матері.

Проте відповідач самочинно, без згоди матері, залишив сина проживати у себе, тобто самовільно змінив його місце проживання.

Такі дії прямо суперечать нормі статті 162 СК України, якою встановлена презумпція правомірності поведінки того з батьків, з ким проживала дитина.

Так, якщо інший з батьків вважає такі умови непридатними для дитини, то способом захисту прав дитини є пред`явлення позову про зміну місця проживання малолітньої особи, а не самовільна зміна її місця проживання чи викрадення. Якщо відповідач доведе, що той, з ким проживала дитина, жорстоко поводився з нею, експлуатував дитину, тримав дитину в умовах, небезпечних для її життя та здоров`я, у позові повинно бути відмовлено. Дитина не може бути повернута, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я.

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06 грудня 2021 року у справі № 493/1516/20-ц.

Згідно ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Як вже було встановлено матеріалами справи, що згідно висновку експерта № 4038-23 від 16.05.2024 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз слідує, що сімейна ситуація, що склалася негативно виливає на емоційний стан та відчуття благополуччя ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 через конфлікт між батьками.

Індивідуально-психологічні особливості матері та особливості виховної поведінки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 не мають негативного впливу на емоційний стан, психологічний розвиток та відчуття благополуччя дитини.

Індивідуально-психологічні особливості батька ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: емоційна сплощеність, певні ознаки інфантильності та не пройденої сепарації з власною мамою можуть в подальшому заважати гармонійному розвитку дитини.

Особливості виховної поведінки ОСОБА_1 : не встановлює психологічної дистанції між собою та сином, високий рівень контролю та авторитарне ставлення до сина, високі показники потурання, виховна невпевненість батька, ігнорування емоційного стану сина та відсутність інтимного (емоційного) спілкування з дитиною, що призводить до зверхневого відношення до сина, ігнорування його як особистості та відповідного відношення як до своєї власності, ознаки мінімальності санкцій, що свідчить про низький рівень сформованості батьківської компетенції, залучання дитини до конфлікту дорослих мають негативний вплив на емоційний стан, психологічний розвиток та відчуття благополуччя дитини.

Умови виховання ОСОБА_3 можуть позитивно вплинути на психологічний стан ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За умови роботи з психологом під час відновлення спілкування з сином, встановлення емоційного зв`язку та прихильності.

Умови виховання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 можуть негативно вплинути на психологічний стан ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 року, у разі продовження загострення конфлікту між батьками та залучення до нього дитини висока вірогідність посилення невротичного компоненту ОСОБА_4 , та стан психічного здоров`я дитини може погіршуватися (описано в синтезуючому розділі дослідницької частини).

Під час психологічного дослідження встановлено негативний вплив батька у зв`язку з тим, що залучає дитину у конфлікт дорослих. Також встановлено негативний вплив бабусі на дитину у вигляді витіснення фігури матері в житті хлопчика (описано в дослідницький частині).

Враховуючи індивідуально-психологічні особливості батьків, їх стилю виховної поведінки, психологічного дослідження дитини, психологічно згідним буде проживання дитини з мамою - ОСОБА_3 .

Під час психологічного дослідження дитина транслює бажання проживати з батьком, проективні методики та підсвідомі реакції ОСОБА_4 вказують на бажання проживати з батьком та з мамою (описано в синтезуючому розділі дослідницької частини).

ОСОБА_4 з урахуванням його віку, емоційного стану, індивідуально-психологічних властивостей не спроможний усвідомлювати реальний зміст сімейної ситуації, яка склалася навколо спору батьків щодо визначення його місця проживання та хто з батьків сприяє його кращому розвитку у зв`язку з його залученням до конфлікту між дорослими, підвищеного рівня невротизації емоційного стану та не пережитого травматичного досвіду від розлучення батьків/а.с.195-212 Т.2/.

Матеріали справи не містять доказів того, що повернення дитини за місцем проживання матері створює загрозу життю та здоров`ю дитини або негативно впливатиме на її розвиток.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на ту обставину, що дитина має бажання проживати з батьком та не має бажання навіть спілкуватись з матір`ю, спростовується висновком експерта, а саме у частині дослідження психологічного обстеження дитини.

Крім того, апеляційний суд вважає наголосити на тому, що дослідній частині вбачається, що «за результатами психологічного обстеження ОСОБА_4 діагностовано ознаки того, що під впливом батька та інших дорослих (бабусі) відбувається відчуження матері хлопчиком. Відчуження одного з батьків дослідник ОСОБА_10 визначав як психічний стан, за якого дитина (найчастіше дитина, батьки якої розлучаються в умовах значного конфлікту) має мінний союз з одним із батьків (якому віддається перевага, «алієнатору») і відхиляє стосунки з іншим (відчуженим, «цільовим» батьком/матір?ю) без вагомих підстав. Учений кваліфікував відчуження одного з батьків як психологічне насилля над дитиною. За силою психотравмувального впливу, на думку ОСОБА_11 .

Учений кваліфікував відчуження одного з батьків як психологічне насилля над дитиною. За силою психотравмувального впливу, на думку ОСОБА_11 , Відчуження батьків тотожне несподіваній передчасній смерті батька/матері. Для відчуженого батька/матері це схоже на смерть його дитини» (т.2 а.с.210 зворот).

Отже, із вказаного встановлено, що саме під впливом батько, у малолітній ОСОБА_4 втрачає бажання у спілкуванні з позивачкою, оскільки у даному випадку саме під його впливом у дитини можуть виникати відсутність інтересу у спілкуванні з матір`ю.

Тоді як, висновком експерта було встановлено, що психологічно згідним буде проживання дитини саме з ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору, зокрема, щодо її місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Про намагання ізолювати сина від матері, впливати на його ставлення до неї свідчить висновок експерта. Отже, відповідач самовільно змінив місце проживання дитини, судом не встановлено створення позивачем реальної небезпеки життю і здоров`ю дитини у разі залишення її за попереднім місцем проживання, чи наявність обставин, які свідчать, що повернення дитини суперечить її законним інтересам, відтак наявні підстави для відібрання дитини у батька і повернення її за попереднім місцем проживання відповідно до статті 162 СК України.

Так, за змістом ст. 162 СК норма цієї статті захищає права не лише того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено місце проживання дитини, але й права тих батьків, з якими на підставі закону проживала малолітня дитина.

Такий висновок цілком узгоджується з більш пізньою практикою Верховного Суду щодо застосування вказаної норми права (постанови від 27 червня 2019 року справа № 199/3423/18, від 06 грудня 2021 року у справі № 493/1516/20-ц, від 08 лютого 2023 року у справі № 501/488/21).

Доводи апеляційної скарги, що у судовому засіданні не було вислухано думку дитини є такими, що зводяться до не згоди із рішенням суду, оскільки, бажання дитини та її психологічно-емоційний стан було встановлено належним доказам, а саме висновком експерта у справі.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі докази у їх сукупності, враховуючи принцип справедливості рішення суду, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустив порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскарженого судового рішення, тому доводи апеляційної скарги з цього приводу є безпідставними.

Частиною третьою статті 12, частинами першою, п`ятою-шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.ст.76,77,79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував та є однаковими з доводами які були викладені у позовній заяві.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 30 квітня 2025 року.

Головуючи суддя О.В. Халаджи