Справа № 509/4595/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 року с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Степанової Н.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №509/4595/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Одеське обласне управління Акціонерного товариства «Державний Ощадний банк України», про скасування заборони на житловий будинок

ВСТАНОВИВ:

06.08.2024 року до Овідіопольського районного суду Одеської області звернувся позивач з позовом про скасування заборони. Вимоги обґрунтовував тим, що він є власником жилого будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Він вирішив продати цей будинок у зв`язку з чим звернувся до приватного нотаріуса для оформлення відповідних документів. Однак з`ясувалося, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 380425607 від 28.05.2024 року на невизначене майно, все майно ОСОБА_1 накладено обтяження: заборона (архівний запис) на невизначене майно, все майно, реєстраційний номер обтяження 8207735, зареєстровано 19.11.2008 року реєстратором Овідіопольською районною державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: повідомлення 213, 21.04.1994, Овідіопольське віділення Ощадного банку, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, адреса АДРЕСА_1 власник ОСОБА_2 , код відсутній. Додаткові дані: архівний номер 2811834ODESSA16 . Архівна дата 24.12.2001. Дата виникнення 27.05.1994, № реєстра 1002/1994, внутр. № 9 F016D392DF24E302434 все майно. ОСОБА_2 є рідним братом ОСОБА_1 . Він ніколи не був власником жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Власником цього будинку була мати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_1 , а після її смерті право власності в порядку спадкування за законом перейшло до ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом № 905 від 08.10.2015р., зареєстрованому в Державному реєстрі речових прав. В свою чергу ОСОБА_2 став власником жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 за договором дарування жилого будинку від 20.05.2009р. № 1175. Отже, жодних підстав накладати заборону на майно ОСОБА_1 , а саме житловий будинок по АДРЕСА_1 , у державного нотаріуса не було. Оскільки іншим шляхом зняти заборону з власного майна він не може, вимушений звертатися до суду за захистом своїх прав.

23.08.2024 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області провадження по справі відкрито та в порядку ст.ст.274,277 ЦПК України призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору 0Одеське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (, місцезнаходження: 65125, м.Одеса, вул..Базарна,17).

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, на адресу суду представник подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, відзиву до суду не подав, належним чином сповіщений про день та час розгляду справи.

Представник третьої особи АТ «Ощадбанк» - адвокат Мушкало С.М. направив до канцелярії суду пояснення з приводу позовних вимог позивача, в яких зазначив про те, що у АТ «Ощадбанк» відсутня інформація та документи щодо підстав накладення заборони на майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .Крім того, АТ «Ощадбанк» у 2008 році не зверталось до Овідіопольської районної державної нотаріальної контори із заявами про державну реєстрацію обтяжень вказаного майна. Вважає, що реєстрацію оскаржуваного обтяження (заборони) нерухомого майна здійснено не у відповідності до вимог ч.2 ст.23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки реєстрація обтяження не могла бути зумовлена повідомленням 213, 21.04.1994, Овідіопольське відділення Ощадного банку, яке зазначається як підстава обтяження. Просив врахувати пояснення при розгляді справи, яку здійснювати без участі представника АТ «Ощадбанк».

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Суд встановив, що позивач є власником жилого будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 08.10.2015 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 45345560 від 08.10.2015.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 380425607від 28.05.2024 р.накладено заборону на невизначене майно, все майно, ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 8207735 (яка перенесена за номером запису про обтяження 11529319 від 08.10.2025року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), зареєстровано 19.11.2008 року реєстратором Овідіопольською районною державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: повідомлення 213, 21.04.1994, Овідіопольське віділення Ощадного банку, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, адреса АДРЕСА_1 власник ОСОБА_2 , код відсутній. Додаткові дані: архівний номер 2811834ODESSA16 . Архівна дата 24.12.2001. Дата виникнення 27.05.1994, № реєстра 1002/1994, внутр. № 9 F016D392DF24E302434 все майно.

З аналізу матеріалів справи слідує, що заборону було накладено 21.04.1994 року і зареєстроване 19.11.2008 року реєстратором - Овідіопольською районною державною нотаріальною конторою. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 380425607від 28.05.2024 р. також вбачається, що обтяження перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № .10.2015 року.

З пояснень представника третьої особи АТ «Ощадбанк» слідує, що у 2008 році останній не звертався до Овідіопольської районної державної нотаріальної контори із заявами про державну реєстрацію обтяжень вказаного майна, а тому реєстрацію оскаржуваного обтяження (заборони) нерухомого майна здійснено не у відповідності до вимог ч.2 ст.23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки реєстрація обтяження не могла бути зумовлена повідомленням 213, 21.04.1994, Овідіопольське відділення Ощадного банку, яке зазначається як підстава обтяження.

Позивач вважає, що заборона на все його майно, що була накладена в 1994 році та зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.11.2008 року Овідіопольською районною державною нотаріальною конторою повинна бути знята, оскільки накладалась вона на майно його брата ОСОБА_2 , який в 1994 році він не був власником жилого будинку за вказаною в забороні адресою, власником була його мати ОСОБА_1 , а після її смерті в 2015 році він отримав право власності на спадкове майно - жилий будинок за законом. Його брат ОСОБА_2 в 2009 році став власником іншого будинку за договором дарування № 1175 від 20.05.2009 року, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до ст.ст.316,317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Наявність обтяжень на майно обмежує законні права позивача ОСОБА_1 як власника, перешкоджає вільно володіти, користуватись та розпоряджатись нею.

Право власності згідно із ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таке право особи реалізується шляхом звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права та усунення будь-яких перешкод у вільному та на власний розсуд користуванні та розпорядженні майном.

Як зазначено в Постанові ВСУ від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, згідно з положенням статті 391ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

У відповідності до ст.34 Закону України «Про нотаріат» накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю.

Відповідно до п.п.2.1.1 п.2.1 Положення про Єдиний державний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Мінічтерства юстиції України від 09.06.1999р. № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті 10.06.1999р. за № 364/3657, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна.

Згідно п.5 глави 15 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 20.02.2012 р. № 296/5 нотаріус, який наклав заборону, знімає заборону відчуження майна за рішенням суду.

Виходячи з матеріалів справи, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог та скасувати обтяження (заборону) № 8207735, зареєстровану як 19.11.2008 року, так і перенесену за номером запису про обтяження 11529319 від 08.10.2025року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ із метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Правовими нормами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Отже, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив про те, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Формування змісту та обсягу заявлених позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення» роз`яснено про те, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Із цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

При цьому, за жодних умов становище позивача за наслідками судового розгляду не може бути погіршене порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, дотримуючись правових норм процесуального законодавства України, суд дійшов висновку про наявність законних підстав для виходу за межі заявлених позовних вимог із метою повного та ефективного захисту прав і законних інтересів позивача ОСОБА_1 , який просить зняти обтяження - заборону, незаконно накладену на його власне майно, а саме житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

На думку суду, таке вирішення спору буде відповідати засадам цивільного судочинства, зокрема верховенству права, і буде таким, що прийнято у межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, а також відповідати принципам, закріпленим у Європейській конвенції з прав людини.

Оскільки позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.316,317,319, 321,391 Цивільного кодекс України, керуючись ст.ст.4,13,19,81,263-265,280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Скасувати заборону на невизначене майно, все майно, реєстраційний номер обтяження 8207735 (яка перенесена за номером запису про обтяження 11529319 від 08.10.2025 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно), зареєстровано 19.11.2008 року реєстратором Овідіопольською районною державною нотаріальною конторою, підстава обтяження: повідомлення 213, 21.04.1994, Овідіопольське віділення Ощадного банку, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, адреса АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 , код відсутній. Додаткові дані: архівний номер 2811834ODESSA16 . Архівна дата 24.12.2001. Дата виникнення 27.05.1994, № реєстра 1002/1994, внутр. № 9 F016D392DF24E302434 все майно.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по оплаті судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 02.05.2025 року.

Головуючий: Є.М.Панасенко