справа № 361/6491/22
провадження № 2/361/556/24
РІШЕННЯ

Іменем України

27 січня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Лебідя В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Броварської міської ради Броварського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи заяву про зміну предмета позову, просила визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частку земельної ділянки площею 0,0584 га, що розташована у АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є дочкою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , їй та матері на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,0584 га, що знаходиться у АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. У визначений законом строк вона звернулася до Десятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Постановою від 25 листопада 2022 року нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану вище земельну ділянку, оскільки частки співвласників цієї земельної ділянки не визначені, один із співвласників цієї земельної ділянки ОСОБА_2 померла та визначити її частку у праві спільної сумісної власності неможливо, у зв`язку із чим неможливо визначити склад спадкового майна.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Лукацька Л.Г. у судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, у яких просили суд розгляд справи проводити за їхньої відсутності, позов підтримують, просили суд його задовольнити.

Відповідач Броварська міська рада Броварського району Київської області у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмові пояснення, у яких просила суд розглянути справи за відсутності їхнього представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують.

З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За змістом ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Княжичі Броварського району Київської області померла мати позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 27 серпня 1959 року, про смерть серії НОМЕР_2 від 03 серпня 2021 року.

11 жовтня 2007 року ОСОБА_2 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлакою О.В., зареєстрований в реєстрі за № 10884, відповідно до якого вона свою частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що належить їй, площею 0,06 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , надану для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, заповідала позивачу ОСОБА_1 .

Із державного акта на право приватної власності на землю від 16 грудня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 85, виданого на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 березня 1999 року за реєстровим № 794; договору дарування частини земельної ділянки від 11 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Бурлакою О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 10884; кадастрового плану земельної ділянки; витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-022 від 08 липня 2022 року, вбачається, що позивачу ОСОБА_1 та спадкодавцю ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площа якої становить 0,0584 га, що розташована у АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд, кадастровий номер :01:014:0059. Частки співвласників є невизначеними.

Із копії спадкової справи № 1126/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , видно, що ІНФОРМАЦІЯ_2 до Десятої київської державної нотаріальної контори звернулася дочка померлої, позивач у справі ОСОБА_1 .

Постановою державного нотаріуса вказаної вище нотаріальної контори від 05 листопада 2022 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки частка померлої у праві спільної сумісної власності не визначена, у зв`язку із чим неможливо з`ясувати склад спадкового майна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

У п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється зокрема, у разі смерті власника.

За змістом ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно із ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

У ч. ч. 3, 4, 5 ст. 89 ЗК України визначено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Згідно із ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Виходячи з положень ст. ст. 368, 370 ЦК України, ст. ст. 86, 89 ЗК України, що частки кожного із співвласників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0584 га, що розташована у АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд, є рівними, по частки кожному.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

У ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За змістом ч. ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено міжнародний принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне, мирне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги, яка прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_3 , якій на день смерті на праві спільної власності належала частка земельної ділянки площею 0,0584 га, що розташована у АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд, кадастровий номер земельної ділянки :01:014:0059, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 206, 259, 263 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , у порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на частку земельної ділянки площею 0,0584 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:014:0059.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Дутчак І. М.