КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 761/20960/21

номер провадження: 22-ц/824/5840/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року у складі судді Юзькової О.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», третя особа: тимчасово виконуючий обов`язки президента державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» Котін Петро Борисович, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - АТ «НАЕК «Енергоатом»), третя особа: тимчасово виконуючий обов`язки президента державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом») Котін П.Б., про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що з 28 листопада 2019 року і до моменту припинення трудового договору на підставі наказу від 06 травня 2021 року №578-к ОСОБА_1 працювала у відокремленому підрозділі «Енергоатом - Трейдинг» (далі - ВП «Енергоатом -Трейдинг») ДП «НАЕК «Енергоатом» на посаді старшого економіста планово-економічного відділу планово-аналітичного управління. Наказом від 01 грудня 2020 року №989 «Про зміни в організаційній структурі ВП «Енергоатом - Трейдинг» відповідач затвердив організаційну структуру та штатний розпис. 26 січня 2021 року відповідач попередив позивачку про звільнення, яке обґрунтоване зазначеним наказом та скороченням її посади, однак посада старшого економіста залишилася в новому штатному розписі ВП «Енергоатом - Трейдинг», а попередження оформлено неналежним чином, оскільки у ньому була відсутня дата його складання.

Зазначала, що відповідач не пропонував їй вакантні посади за її спеціальністю, освітою та досвідом роботи включно з тими, що з`являлися після попередження, а лише ознайомив зі списком вакантних посад. Вказувала, що вона не відмовлялася від переведення на вакантні посади, а навпаки написала заяву про переведення на посаду провідного фахівця з публічних закупівель, проте цю заяву відповідач залишив без розгляду та в подальшому звільнив її без врахування наявності в неї переважного права на залишення на роботі.

Крім того вказувала, що відповідач не отримав згоду на її звільнення від виборного профспілкового органу, що також свідчить про порушення порядку її звільнення.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила:

визнати незаконним та скасувати наказ ДП «НАЕК «Енергоатом» №578-К від 06 травня 2021 року «Про звільнення працівника ВП ЕАТ ОСОБА_1 »;

поновити її на роботі на посаді старшого економіста планово-економічного відділу планово-аналітичного управління ВП «Енергоатом-Трейдинг»;

стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» на свою користь середній заробітку за час вимушеного прогулу з 12 травня 2021 року до дня поновлення на роботі;

допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць;

стягнути з ДП «НАЕК «Енергоатом» на свою користь судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що оскільки у відповідача відбулися організаційно-штатні зміни зі створенням нових структурних підрозділів і посад, наділенням їх новим функціоналом і завданнями, кількість посад у новому штатному розписі зменшено на 42,5 посади, що свідчить про скорочення у штаті, а тому доводи позивачки про те, що посада старшого економіста збережена в новому штатному розписі, є необґрунтованими. Також суд зазначив, що наказ відповідача від 01 грудня 2020 року № 989 «Про зміни в організаційній структурі ВП «Енергоатом - Трейдинг» позивачкою не оскаржується та він не є предметом спору.

Суд першої інстанції не погодився з твердженням ОСОБА_1 про те, що вона мала переважне право на зайняття посади у новоствореному підрозділі ВП «Енергоатом - Трейдинг», оскільки право на залишення на роботі передбачене ч.1 ст.42 КЗпП України не застосовується для працевлаштування у новоутворених структурних підрозділах (при зміні організаційної структури), так як переважне право на залишення на роботі не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду у новостворених підрозділах. При цьому суд першої інстанції враховував, що позивачка не подавала відповідачу заяву про переведення на будь-яку новостворену посаду у ВП «Енергоатом - Трейдинг».

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що навіть якби посада провідного фахівця з публічних закупівель була вакантною, то позивачка не відповідала освітньо-кваліфікаційним критеріям цієї посади, що унеможливлює її переведення. Водночас сам лише факт не призначення її на обрану нею посаду не є порушенням порядку її звільнення, оскільки відповідач неодноразово пропонував їй вакантні посади згідно зі списками, однак у період від попередження і до звільнення (більше 2 місяців) позивачка не подала відповідачу заяву про переведення на будь-яку із запропонованих вакантних посад. Суд першої інстанції відхилив доводи позивачки, що відповідач не запропонував їй вакантні посади економістів та бухгалтера у ВП «Управління справами», у ВП «Атомремонтсервіс», у ВП «Автоматика та машинобудування», у ВП «Рівненська АЕС» з тих підстав, що ці посади не були вакантними у розумінні законодавства про працю.

Крім того, суд першої інстанції не погодився з твердженням позивачки про те, що її звільнення відбулось за відсутності згоди профспілкової організації, оскільки згідно з витягом з протоколу засідання профкому працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» від 11 березня 2021 року №11 подання роботодавця від 26 лютого 2021 року № 148-01/07 про звільнення ОСОБА_1 було повернуто роботодавцю без розгляду, у зв`язку з передчасним розглядом, так як ОСОБА_1 була у відпустці до 14 квітня 2021 року. Проте законодавством не передбачено право виборного органу первинної профспілкової організації повернення подання без розгляду незалежно від підстав, а перебування ОСОБА_1 у відпустці, в сутності, не було перешкодою для прийняття профспілковим комітетом передбаченого законом рішення стосовно звільнення позивачки. За таких обставин, суд дійшов висновку, що у разі, якщо в рішенні профкому відсутнє правове обґрунтування відмови у згоді на звільнення позивачки, то відповідач мав право розірвати з нею трудовий договір.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на дату попередження про вивільнення (26 січня 2021 року) та на дату звільнення (11 травня 2021 року) позивачка працювала старшим економістом планово-економічного відділу у складі планово-аналітичного управління ВП «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом». Проте суд першої інстанції цю обставину не дослідив, внаслідок чого безпідставно здійснив порівняльний аналіз: функцій планово-економічного відділу Управління з фінансів та супроводження торгових операцій ВП «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом» з функціями фінансово-економічного відділу ВП «Енергоатом - Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом»; штатного розпису ВП «Енергоатом - Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом» станом на 30 листопада 2020 року, що розроблений відповідно до наказу від 17 липня 2020 року №574, зі штатним розписом ВП «Енергоатом - Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом» станом на 26 січня 2021 року, 11 травня 2021 року, що розроблений відповідно до наказу від 01 грудня 2020 року №989. Тобто суд порівняв функції та штатну чисельність структурних підрозділів відповідача, у яких позивачка не працювала.

Вказує, що внаслідок організаційних змін, що відбулись у відповідача на підставі наказів ДП «НАЕК «Енергоатом» від 17 липня 2020 року №574 та від 01 грудня 2020 року №989, до фінансово-економічного відділу перейшли всі функції та завдання планово-економічного відділу, в якому вона працювала, а кількість посад старшого економіста у штатному розписі ВП «Енергоатом - Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом» не змінилася. Вважає, що за таких умов у відповідача відбулась лише зміна назви відділу з незначним розширенням його діяльності та покладення на нього додаткових завдань і саме такий правовий висновок в аналогічній справі зробив Верховний Суду у постанові від 31 січня 2018 року у справі №824/3229/14-а. Вказує, що, зважаючи на викладене, посада старшого економіста, на якій працювала позивачка, не була ліквідована при зміні штатного розпису. Тому вважає, що у відповідача не відбулось скорочення штату за рахунок ліквідації або зменшення кількості посад старшого економіста.

Зазначає, що при попередженні її про наступне вивільнення (26 січня 2021 року) відповідачем не запропоновані їй нові вакантні посади, що відповідають її кваліфікації, спеціальності та досвіду роботи. На ці вакансії відповідач призначив інших працівників, а тому проведений відповідачем порядок вивільнення працівників на підставі наказу від 01 грудня 2020 року №989 суперечить ст.49-2 КЗпП України.

Вказує, що з моменту попередження про майбутнє вивільнення і до звільнення за працівником зберігається право на працевлаштування. До звільнення позивачка також знайомилась зі списками наявних вакансій, що надавались їй відповідачем, щоб володіти інформацією на випадок необхідності та можливості написання іншої заяви на працевлаштування. Зазначає, що такі її дії не можуть свідчити про її обізнаність із неможливістю її переведення у зв`язку з призначенням на цю посаду іншого працівника. Вказує, що залишення без відповіді відповідачем її заяви від 26 січня 2021 року не сприяло можливості її подальшого працевлаштування в ДП «НАЕК «Енергоатом».

Також зазначає, що з дня попередження про наступне вивільнення і до дня розірвання трудового договору у відповідача з`являлися нові вакантні посади, що відповідали її кваліфікації, проте з ними її не ознайомлено і жодна з них їй не запропонована. Відповідач працевлаштовував нових працівників, що свідчить про наявність у штатному розписі ДП «НАЕК «Енергоатом» вільних посад.

Вказує, що 26 лютого 2021 року до профспілкового комітету працівників дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» відповідачем було надано подання від 26 лютого 2021 року №148-01/07 про надання згоди на її звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України. Проте зазначене подання є необґрунтованим, оскільки не містить необхідні підтверджуючі документи та інформацію, в тому числі, щодо неможливості переведення за її згодою на іншу роботу. Рішенням профспілкового комітету працівників дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» від 11 березня 2021 року №11 подання від 26 лютого 2021 року №147-01/07 повернуто відповідачу без розгляду, у зв`язку з передчасним зверненням та перебуванням позивачки у відпустці. Тому подання відповідача профспілкою не розглядалось і рішення про надання згоди або відмови не приймалось. Листом від 15 березня 2021 року №103ПК в.о. голови ППО працівників дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» Ганна Заєць повідомила відповідача про прийняте профспілкою рішення. Отже в межах строку для розгляду (15 днів) профспілковий комітет працівників дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» не розглянув подання відповідача від 26 лютого 2021 року №148-01/07. Тому вважає, що профспілка надала згоду на її звільнення, а у відповідача з 15 березня 2021 року по 15 квітня 2021 року з`явилося право на звільнення позивачки. Однак відповідач своїм правом на звільнення не скористався. Із повторним письмовим поданням на звільнення відповідач до первинної профспілкової організації не звертався.

Представник АТ «НАЕК «Енергоатом» - адвокат Ковтун А.М. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи позивачки про те, що її посада не скорочена, так як однотипна посада старшого економіста фінансово-економічного відділу введена у новий штатний розпис, є безпідставними. Вказує, що ця посада структурно знаходиться в новоствореному відділі, позивачка її не обіймала та на неї не призначалася, оскільки це новостворена посада і новостворений структурний підрозділ ВП «Енергоатом - Трейдинг». Зазначає, що у період між попередженням про наступне вивільнення і припиненням трудового договору відповідач пропонував позивачці чотири рази всі наявні вакантні посади, зокрема ті, що підходили їй згідно з її освітою, досвідом роботи та кваліфікацією. На дату звільнення позивачки у відповідача були відсутні нові вакантні посади, крім тих, що пропонувалися їй напередодні звільнення (26 квітня 2021 року). Відповідач належним чином виконав вимоги ч.3 ст.49-2 КЗпП України, натомість позивачка зворотного не довела. Зазначає, що зважаючи на пропущення профспілкою триденного строку на повідомлення роботодавця про прийняте по суті подання рішення, розірвання з позивачкою трудового договору з 12 травня 2021 року (після завершення відпустки) на підставі оспорюваного наказу від 06 травня 2021 року №578-к не є порушенням законодавства та не зумовлювало відповідача про повторне звернення до профспілки з поданням про надання згоди на звільнення позивачки. З урахуванням наведеного, представник відповідача просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

22 квітня 2025 року у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Мороз С.С. заявила клопотання про зупинення провадження у справі, посилаючись на те, що згідно з вимогами КЗпП України звільнення працівника з підстав скорочення чисельності або штату працівників можливе виключно у разі отримання попередньої згоди виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, з метою отримання якої роботодавець звертається із відповідним поданням, яке має бути розглянуте протягом п`ятнадцятиденного строку. Вказує, що 26 лютого 2021 року до профспілкового комітету працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» відповідачем було подано подання від 26 лютого 2021 року № 148-01/07 про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Однак 11 березня 2021 року рішенням профспілкового комітету працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» (пункт 32 протоколу від 11 березня 2021 № 11) подання від 26 лютого 2021 року № 147-01/07 повернуто відповідачу без розгляду, у зв`язку з передчасним зверненням та перебуванням позивачки у відпустці. Тобто рішення про розгляд подання відповідача по суті відсутнє, оскільки профспілковий комітет працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» не прийняв рішення ані про надання згоди на звільнення позивачки, ані про відмову в наданні відповідної згоди.

З урахуванням наведеного, адвокат Мороз С.С. просила зупинити провадження у справі до надходження відповіді від первинної профспілкової організації Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України та запитати у первинної профспілкової організації Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» згоду на звільнення ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Перевіривши доводи клопотання про зупинення провадження у справі, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Мороз С.С., яка підтримала заявлене клопотання, представника АТ «НАЕК «Енергоатом» - адвоката Ковтун А.М., який заперечував проти його задоволення, колегія суддів вважає, що вказане клопотання підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст.252 КЗпП України, ч.2 ст.41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Закон України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» є спеціальним законом, що визначає особливості правового регулювання, засади створення, права та гарантії діяльності професійних спілок.

Аналіз вказаних норм законів дозволяє зробити висновок, що попередня згода чи незгода на притягнення до дисциплінарної відповідальності працівника, який є членом профспілкової організації, з боку профспілкової організації є засобом захисту прав працівника і це право на захист не може бути обмежено.

Згідно з ч.9 ст.43 КЗпП України, якщо розірвання трудового договору з працівником проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) і після її одержання або відмови виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) в дачі згоди на звільнення працівника (частина перша цієї статті) розглядає спір по суті.

Як при притягненні до дисциплінарної відповідальності члена профспілкової організації без отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації, так і при притягненні до дисциплінарної відповідальності члена виборного профспілкового органу без отримання попередньої згоди виборного органу, членом якого він є, а також вищого виборного органу цієї профспілки (ч.2 ст.252 КЗпП України) суд має зупинити провадження у справі та запитати відповідний орган щодо згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Відсутність такого рішення при притягненні до дисциплінарної відповідальності сама по собі не є безумовною підставою для скасування дисциплінарного стягнення, оскільки така згода або незгода може бути витребувана судом при вирішенні трудового спору.

Аналогічний за змістом правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 336/5828/16 (провадження № 61-30894сво18).

За змістом вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто підставою для зупинення провадження у справі з метою запиту згоди (не згоди) виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення працівника, є відсутність такого рішення на момент вирішенні трудового спору.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що 26 лютого 2021 року тимчасово виконуючий обов`язки президента ДП «НАЕК «Енергоатом» звернувся до профспілкового комітету Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» з поданням № 148-01/07 від 26 лютого 2021 року, в якому просив дати згоду на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України.

Вказане подання було отримане 26 лютого 2021 року в.о. голови ППО працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» Заєць Г.С., що підтверджується її особистим підписом на поданні (а.с.201, т.1).

09 березня 2021 року директор з управління людськими ресурсами виконавчої дирекції з персоналу звернувся до профспілкового комітету Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» з листом № 201-01/07, в якому просив перенести розгляд вказаного вище подання від 26 лютого 2021 року № 148-01/07 на 15 березня 2021 року, у зв`язку із щорічною відпусткою ОСОБА_1 відповідно до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 02 березня 2021 року №147-в «Про надання відпустки працівнику ВП ЕАТ» (а.с.206, т.1).

З наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 02 березня 2021 року №147-в «Про надання відпустки працівнику ВП ЕАТ» вбачається, що ОСОБА_1 надано щорічну відпустку терміном 31 календарний день з 15 березня по 14 квітня 2021 року на підставі її заяви (а.с.202, т.1).

З витягу з протоколу засідання профкому працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» від 11 березня 2021 року № 11 слідує, що на засіданні профкому вирішено подання №148-01/07 від 26 лютого 2021 року повернути роботодавцю без розгляду у зв`язку з його передчасним розглядом, оскільки відповідно до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 02 березня 2021 року № 147-в ОСОБА_1 надана відпустка до 14 квітня 2021 року. Також у вказаному протоколі зазначено, що строк розгляду подання №148-01/07 від 26 лютого 2021 року закінчується 12 березня 2021 року (а.с.99, т.1).

Як зазначалося вище, порядок надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця встановлено ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і ст.43 КЗпП України.

Законодавством передбачений такий порядок дій виборного органу профспілкової організації у разі отримання подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником: подання розглядається у 15-денний строк у присутності працівника або, за письмовою заявою працівника, - за його відсутності. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки (положення ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 43 КЗпП України).

Водночас, законодавством не передбачено право виборного органу первинної профспілкової організації повернути таке подання без розгляду незалежно від підстав. За результатом розгляду подання роботодавця виборним органом (профспілковим представником) первинної профспілкової організації приймається одне з таких рішень: рішення про надання згоди про розірвання трудового договору з працівником або обґрунтоване рішення про відмову в наданні такої згоди. Дискреційних повноважень на прийняття будь-яких інших рішень законодавством не передбачено.

Колегія суддів вважає, що за такого правового регулювання, перебування ОСОБА_1 у відпустці з 15 березня по 14 квітня 2021 року, в сутності не було перешкодою для прийняття профспілковим комітетом одного з двох допустимих рішень до кінцевого строку його розгляду (12 березня 2021 року), оскільки в будь-якому випадку власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (ч. 8 ст. 43 КЗпП). Тобто, розірвання трудового договору могло б відбутися саме після завершення відпустки позивачки, за умови прийняття профспілкою допустимого рішення про надання згоди на це.

При цьому, колегія суддів враховує, що у разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Оскільки в рішенні профкому від 11 березня 2021 року № 11 відсутнє правове обґрунтування відмови у згоді на звільнення позивачки, то рішення профкому не може розцінюватись, як відмова у наданні згоди на звільнення позивачки.

Прийнявши вказане вище рішення від 11 березня 2021 року № 11 профком фактично вчинив юридично значущу дію за результатами подання ДП «НАЕК «Енергоатом» від 26 лютого 2021 року № 148-01/07 про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням штату працівників, що виключає необхідність зупинення провадження у цій справі з метою запиту згоди (не згоди) виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення позивачки.

Крім того, згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у справі № 336/5828/16 (провадження № 61-30894сво18) підставою для зупинення провадження у справі з метою запиту згоди (не згоди) виборного органу первинної профспілкової організації на звільнення працівника, є відсутність такого рішення на момент вирішенні трудового спору.

У відповідності до положень ст.ст. 12, 76-94, 258, 259 ЦПК України, встановлення фактичних обставин справи, дослідження доказів, надання їм юридичної оцінки, а також ухвалення рішення по суті справи є виключною компетенцією суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, згідно зі ст.367 ЦПК України, не здійснює нового повного розгляду справи по суті, а лише перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення, ухваленого судом першої інстанції, у межах поданої апеляційної скарги.

Так, відповідно до ч.3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Сторона позивачки у суді першої інстанції не заявляла клопотання про зупинення провадження у справі для витребування рішення профкому працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» щодо згоди на звільнення ОСОБА_1 та не надала апеляційному суду доказів неможливості звернення з указаним вище клопотанням до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї, зважаючи на те, що даний трудовий спір перебував у провадженні суду першої інстанції більше трьох років.

Тому відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України у апеляційного суду відсутні підстави для збирання відповідних доказів на стадії апеляційного перегляду справи з наведених вище підстав.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання представника позивачки ОСОБА_1 - адвокат Мороз С.С. про зупинення провадження у справі до надходження відповіді від первинної профспілкової організації Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» щодо надання згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України, задоволенню не підлягає.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року, які занесені до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотання представника позивачки ОСОБА_1 - адвокат Мороз С.С. про витребування доказів та у задоволенні клопотання про виклик і допит свідків.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що з 28 листопада 2019 року і по 11 травня 2021 року позивачка ОСОБА_1 працювала у ВП ЕАТ ДП «НАЕК «Енергоатом» на посаді старшого економіста планово-економічного відділу планово-аналітичного управління.

Відповідно до п.1 ч.1, ч.2 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Звільнення допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом т.в.о. президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Котіна П.Б. від 06 травня 2021 року № 578-к «Про звільнення працівника ВП ЕАТ ОСОБА_2 » ОСОБА_1 звільнено з роботи 11 травня 2021 року у зв`язку зі скороченням посади відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі її середньомісячної заробітної плати згідно зі ст.44 КЗпП України. Також зазначено, що бухгалтерії ВП «Енергоатом - Трейдинг» ДП «НАЕК «Енергоатом» провести з ОСОБА_1 розрахунок по заробітній платі та виплатити грошову компенсацію за 3 календарні дні невикористаної щорічної відпустки за період роботи з 28 жовтня 2020 року по 11 травня 2021 року.

З вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомилась та погодилась, що підтверджується її особистим підписом (а.с.208 (зворот), т.1).

Положеннями ст.5-1 КЗпП України визначено, що правовий захист від незаконного звільнення є однією з державних гарантій для працездатних громадян, які постійно проживають на території України. Виходячи з загальних засад трудового законодавства, незаконне звільнення - звільнення працівника, здійснене роботодавцем з порушенням установленого законом порядку, або без законних підстав для цього.

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника.

Такий алгоритм дій суду наразі є незмінний та підтриманий практикою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 10 квітня 2019 року в справі № 761/25491/16-ц (провадження № 61-20977св18) та інших.

Порядок розірвання трудового договору за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України регламентований ст.49-2 КЗпП України, зокрема частинами першою-третьою цієї статті, та передбачає низку послідовних процедур, які роботодавець повинен чітко додержуватися задля дотримання трудових прав працівника, попередженого про звільнення за скороченням.

За загальними правилами доказування, визначеними ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1. ст. 82 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що наказом т.в.о. президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Котіна П.Б. від 01 грудня 2020 року № 989 «Про зміни в організаційній структурі ВП «Енергоатом - Трейдинг», який зазначений у попередженні про наступне звільнення як підстава скорочення посади позивача, затверджено організаційну структуру ВП «Енергоатом - Трейдинг» відповідно до схеми (додаток 1); встановлено розподіл функцій між структурними підрозділами ВП «Енергоатом - Трейдинг» (додаток 2); введено в дію штатний розпис ВП «Енергоатом - Трейдинг» (додаток 3).

Із доданих до цього наказу організаційної структури та штатного розпису ВП «Енергоатом - Трейдинг» вбачається, що планово-аналітичне управління, планово-економічний відділ та посада старшого економіста цього відділу відсутня у новому штатному розписі.

Порівняльний аналіз витребуваних судом першої інстанції у ДП «НАЕК «Енергоатом» штатних розписів ВП «Енергоатом - Трейдинг» на 30 листопада 2020 року, 20 січня 2021 року, 26 січня 2021 року і 11 травня 2021 року, вказує на те, що згідно з новим штатним розписом чисельність посад становить 67,5 одиниць, натомість попереднім штатним розписом передбачалося 110 посад, а в новому штатному розписі роботодавець скоротив чисельність посад.

Позивачка ОСОБА_1 стверджувала, що всі функції та завдання планово-економічного відділу перейшли до новоствореного фінансово-економічного відділу і що посада старшого економіста залишилася в ньому.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно здійснений порівняльний аналіз функцій планово-економічного відділу (додаток № 2 до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 17 липня 2020 року № 574) з функціями новоствореного фінансово-економічного відділу (додаток №2 до наказу відповідача від 01 грудня 2020 року № 989) і такий аналіз однозначно вказує на те, що функції цих двох відділів є відмінними за змістом та не дублюються.

Так, фінансово-економічний відділ наділено 19 функціями, а планово-економічний відділ був наділений 4 функціями.

Також суд першої інстанції правильно критично оцінив доводи позивачки про те, що посада старшого економіста збережена в новому штатному розписі, оскільки ця посада структурно знаходиться в новоствореному відділі, а позивачка її не обіймала та на неї не призначалася, оскільки це новостворена посада.

Установивши вказані вище обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у відповідача відбулися організаційно-штатні зміни зі створенням нових структурних підрозділів і посад, наділенням їх новим функціоналом і завданнями. При цьому кількість посад у новому штатному розписі зменшено на 42,5 посади (110 - 67,5 = 42,5), що свідчить про скорочення штату. Відтак суд правомірно вважав, що доводи позивача у цій частині не знайшли підтвердження.

До того ж наказ т.в.о. президента ДП «НАЕК «Енергоатом» Котіна П.Б. від 01 грудня 2020 року № 989 «Про зміни в організаційній структурі ВП «Енергоатом-Трейдинг» позивачкою не оскаржується та не є предметом спору.

Оскільки згідно зі ст.139 КЗпП України, працівник зобов`язаний виконувати розпорядження роботодавця, то цей чинний наказ відповідача від 01 грудня 2020 року № 989, який видані в межах його повноважень, є обов`язковими для усіх працівників.

З наведених підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача не відбулось скорочення штату за рахунок ліквідації або зменшення кількості посад старшого економіста, як необґрунтовані.

Відповідно до ч.3 ст.64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Право роботодавця самостійно визначати чисельність працівників і штатний розпис не потребує додаткової аргументації. Суди не можуть вимагати обґрунтування доцільності скорочення чисельності або штату працівників, оскільки це є виключним правом роботодавця.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц та у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 451/706/18).

Отже при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури (див. постанову Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 753/9240/18).

Згідно з ч.ч.1 ст.42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам, зазначеним у ч. 2 цієї статті, але першочерговим критерієм для залишення скороченого працівника на роботі є саме рівень кваліфікації та продуктивності праці, які роботодавець повинен визначити для застосування цієї гарантії.

Правила ст.42 КЗпП України щодо врахування переважного права на залишення на роботі підлягають застосуванню, якщо відбувається часткове (не повне) скорочення рівнозначних (однотипних) посад, тобто частина посад скорочується, частина - ні, що дає можливість порівняти кваліфікацію та продуктивність праці працівників на рівнозначних (однотипних) посадах, які підлягають скороченню. У такому випадку переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Наведений правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 816/1232/17, від 09 квітня 2020 року у справі № 760/21020/15-ц, від 12 квітня 2023 року у справі № 754/12401/21 та в інших.

Так, указаним вище наказом відповідача від 01 грудня 2020 року № 989 ліквідовані всі посади, які були у попередньому штатному розписі ВП «Енергоатом - Трейдинг», у тому числі, посаду ОСОБА_1 , та створені нові структурні підрозділи та посади, що виключило можливість застосування ст.42 КЗпП України, а також обов`язок роботодавця порівняти продуктивність праці та кваліфікації позивачки і працівника з рівнозначною посадою, оскільки всі посади у штатному розписі ВП ЕАТ скорочені.

У такій ситуації суд першої інстанції правильно не погодився з твердженням позивачки про те, що вона мала переважне право на зайняття посади у новоствореному підрозділі ВП «Енергоатом - Трейдинг», оскільки право на залишення на роботі, передбачене ч.1 ст.42 КЗпП України, не застосовується для працевлаштування у новоутворених структурних підрозділах (при зміні організаційної структури).

Переважне право на залишення на роботі не є тотожним переважному праву на працевлаштування на нову посаду у новостворених підрозділах (див. постанову Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 760/21020/15).

До того ж заяву про переведення на будь-яку новостворену посаду у ВП «Енергоатом - Трейдинг» позивачка не подавала, що нею не заперечується та враховано судом першої інстанції.

Як вірно виснував суд першої інстанції, посилання позивачки про здобуття вищої освіти, підвищення кваліфікації, тимчасове виконання обов`язків начальника відділу не підтверджують наявність в неї переважного права, оскільки це є кваліфікаційними вимогами та умовами призначення на посаду старшого економіста, про що вказано у пункті 1.6 Посадової інструкції старшого економіста планово-економічного відділу планово-аналітичного управління ВП ЕАТ ІП.07.2.83-19.

Оскільки відповідач у штатному розписі ВП «Енергоатом - Трейдинг» створив нові підрозділи та посади, то колегія суддів відхиляє твердження в апеляційній скарзі про наявність у позивачки переважного права на залишення на роботі, посилаючись на встановлені вище обставини.

Згідно чинного трудового законодавства та усталеної практики Верховного Суду, при вирішенні спору про звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України суд зобов`язаний перевірити виконання відповідачем частин першої та третьої статті 49-2 цього Кодексу щодо дотримання строку попередження про звільнення та безумовного обов`язку роботодавця працевлаштувати працівника, чия посада була скорочена.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що 26 січня 2021 року позивачка ОСОБА_1 персонально у письмовій формі була належним попереджена роботодавцем про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням її посади на підставі наказу від 01 грудня 2020 року № 989, що підтверджується її підписом на попередженні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість доводів позивачки про те, що форма попередження складена з порушенням ДСТУ 4163-2003 від 01 вересня 2003 року (відсутність дати його складання), оскільки форма попередження роботодавцем працівника про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням посади законодавчо не визначена. Сама по собі відсутність дати складення попередження не свідчить про порушення відповідачем порядку звільнення, оскільки сторони визнали, що про можливе звільнення позивач попереджалася саме 26 січня 2021 року.

Того ж дня, тобто 26 січня 2021 року, одночасно з попередженням про наступне вивільнення, відповідач запропонував ОСОБА_1 розглянути списки вакантних посад у ДП «НАЕК «Енергоатом» та його відокремлених підрозділах, з якими позивач ознайомилася цього ж дня, засвідчивши лист ознайомлення своїм підписом.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що 26 січня 2021 року ОСОБА_1 написала заяву про переведення на посаду провідного фахівця з публічних закупівель відділу координації закупівель департаменту супроводження роботи тендерного комітету виконавчої дирекції з правового забезпечення (Дирекція ДП «НАЕК «Енергоатом»). Згоду про переведення на цю посаду позивачка також надала у попередженні, додавши до нього заяву.

З матеріалів справи вбачається, що посада провідного фахівця з публічних закупівель була наявна у списку вакансій Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» станом на 22 січня 2021 року, з яким позивачка також ознайомилася 26 січня 2021 року.

У справі встановлено, що обґрунтовуючи неможливість переведення позивачки на цю посаду, відповідач зазначив та документально підтвердив, що на цю посаду раніше за ОСОБА_1 , а саме 25 січня 2021 року, подала заяву інша працівниця, яку також було попереджено про звільнення - фахівець з публічних закупівель ОСОБА_3 .

Наказом т.в.о. президента ДП «НАЕК «Енергоатом» від 26 січня 2021 року № 89-к ОСОБА_3 переведено на посаду провідного фахівця з публічних закупівель.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що 27 січня 2021 року о 08 год 30 хв. працівники кадрової служби ДП «НАЕК «Енергоатом» ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ) склали акт про відмову від повторного розгляду вакансій у зв`язку із переведенням працівника Дирекції на посаду, зазначену в заяві ОСОБА_1 від 26 січня 2021 року.

З вказаного акту від 27 січня 2021 року вбачається, що працівники кадрової служби ДП «НАЕК «Енергоатом» ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , повідомили позивачці ОСОБА_1 , що посада провідного фахівця з публічних закупівель вже не є вакантною, оскільки на неї переведено фахівця з публічних закупівель ОСОБА_3 , про що прийнято наказ від 26 січня 2021 року № 89-к, і запропонували позивачці розглянути інші вакансії, однак ОСОБА_1 відмовилася.

Надаючи правову оцінку даному акту від 27 січня 2021 року, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що після складення цього акту - 16 лютого 2021 року, 02 березня 2021 року і 26 квітня 2021 року позивачка продовжила вивчати списки з вакантними посадами, що свідчить про її обізнаність щодо неможливості її переведення на посаду провідного фахівця з публічних закупівель, у зв`язку з призначенням на цю посаду іншого працівника.

При цьому, судом першої інстанції правильно враховано, що для доведення своєї позиції позивачка та її представник не заявляли у суді першої інстанції клопотання про допит працівників відповідача, які склали зазначений акт, як свідків, що свідчить про недоведеність позиції позивачки про недопустимість цього акту як доказу у справі

Крім того, згідно з дипломом серії НОМЕР_1 позивачка ОСОБА_1 отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Облік і аудит» та здобула кваліфікацію магістра з обліку і аудиту в управлінні підприємницькою діяльністю.

Із трудової книжки серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_1 працювала на посадах бухгалтера та економіста різних категорій, однак досвід роботи у сфері публічних закупівель в неї відсутній.

У той же час, пунктом 1.6 Посадової інструкції провідного фахівця з публічних закупівель ІП-С.6.10.025-21 передбачено, що на посаду провідного фахівця з публічних закупівель може бути призначено особу, яка має повну вищу освіту відповідного напряму підготовки (магістр, спеціаліст), стаж роботи у сфері публічних закупівель не менше 5 років.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що навіть якби посада провідного фахівця з публічних закупівель була вакантною, позивачка не відповідала освітньо-кваліфікаційним критеріям цієї посади, що унеможливлює її переведення.

До того ж сам лише факт не призначення ОСОБА_1 на обрану нею посаду не розцінюється судом як порушення порядку її звільнення, оскільки судом першої інстанції встановлено, що роботодавець пропонував їй підходящі вакантні посади згідно зі списками, зокрема:

1) у Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом»: 2 посади старшого економіста, 4 посади провідного економіста відділу управління державним майном, 7 посад провідного бухгалтера-ревізора, 2 посади старшого бухгалтера-ревізора;

2) у ВП ЗАЕС: 1 посада економіста 2 категорії; 1 посада економіста з договірних та претензійних робіт; 1 посада економіста з матеріально-технічного забезпечення; 1 посада економіста з планування 1 категорії; 1 посада економіста з планування 2 категорії; 1 посада економіста з праці 1 категорії; 1 посада економіста з фінансової роботи; 1 посада економіста відділу управління державним майном; 1 посада економіста 1 категорії відділу управління державним майном; 1 посада бухгалтера 2 категорії, 1 посада бухгалтера-ревізора 1 категорії;

3) у ВП «Енергоатом - Трейдинг»: 1 посада провідного економіста фінансово-економічного відділу;

4) у ВП «Атомремонтсервіс»: 1 посада економіста і 1 посада економіста 1 категорії планово-економічного відділу;

5) у ВП «Автоматика та машинобудування»: 1 посада економіста з договірних та претензійних робіт 2 категорії;

6) у ВП «Атомпроектінжиніринг» - 1 посада провідного бухгалтера;

7) у ВП ЮУАЕС - 2 посади бухгалтера 2 категорії.

При цьому у період від попередження до звільнення тривав більше 2 місяців позивачка не позбавлялася права та можливостей подати відповідачу заяву про переведення на будь-яку із зазначених посад, однак цього не зробила.

Судом першої інстанції правильно враховано, що звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України). Однак переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством (ч.1 ст.32 КЗпП України).

Доводи ОСОБА_1 про те, що відповідач ознайомив її лише зі списками вакантних посад і не пропонував їх для працевлаштування, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції правильно зазначено, що той факт, що позивачка подала заяву про переведення на посаду, яка була у списку вакантних посад, свідчить про те, що вона сприймала ці списки як пропозицію для працевлаштування.

Сама ж форма пропонування посад та ознайомлення працівника з ними законодавством не визначена.

Щодо доводів позивачки про те, що їй не запропоновані вакантні посади економістів та бухгалтера у ВП «Управління справами», ВП «Атомремонтсервіс», ВП «Автоматика та машинобудування», ВП «Рівненська АЕС», то вони не заслуговують на увагу, оскільки з доданих до заперечень відповідача від 28 листопада 2023 року на додаткові пояснення позивачки документів вбачається, що посади провідного економіста відділу побутово-сервісного обслуговування ВП «Управління справами» і економіста з планування відділу економічного планування господарчої діяльності ПЕУ ВП «Рівненська АЕС» не були вакантними у розумінні законодавства про працю у зв`язку з перебуванням основного працівника у відпустці по догляду за дитиною.

Так, у ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» зазначено, що вакансія - вільна посада (робоче місце), на яку може бути працевлаштована особа.

Згідно з ч.3 ст.2 Закону України «Про відпустки» зазначено, що право на відпустки забезпечується, зокрема, гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Отже, якщо працівник відсутній на роботі у зв`язку з перебуванням, зокрема у соціальній відпустці, його посада не є вакантною. З цього слідує, що прийняття іншого працівника на таку посаду можливе лише за строковим трудовим договором на період до виходу з соціальної відпустки основного працівника.

Аналогічний по суті висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 285/4227/18.

Отже, пропонувати позивачці зазначені вище посади (економістів та бухгалтера у ВП «Управління справами», ВП «Атомремонтсервіс», ВП «Автоматика та машинобудування», ВП «Рівненська АЕС»,) було правом відповідача, а не його обов`язком.

При цьому суд першої інстанції правильно враховував, що ОСОБА_1 була відсутня на роботі майже два місяці, коли зазначені посади стали тимчасово вакантними.

Зокрема, наказами роботодавця від 02 березня 2021 року № 147-в, від 23 квітня 2021 року № 283-в і листками непрацездатності серії АЛД № 478597, 478717 підтверджується, що з 15 березня 2021 року по 10 травня 2021 року позивачка ОСОБА_1 перебувала у відпустках та на лікарняних.

У той же час питання пропонування працівнику, посада якого скорочується, вакантних посад, тоді, коли він перебуває у відпустках або хворіє, тобто відсутній на роботі на законних підставах, законодавством про працю, зокрема ст. 49-2 КЗпП України не врегульовано.

Тому суд першої інстанції правильно відхилив доводи позивачки, про те, що відповідач був зобов`язаний пропонувати вакантні посади, коли вона була відсутня на роботі, оскільки ОСОБА_1 не просила про це роботодавця та не повідомляла, в якому порядку та в якій формі (усно, письмово, по телефону, поштою, електронною поштою) це було потрібно робити.

З матеріалів справи вбачається, що посади провідного економіста з фінансової роботи фінансово-економічного відділу ВП «Управління справами» і бухгалтера ВП «Автоматика та машинобудування» виникли та заповнені в один і той самий день, а саме, 01 квітня 2021 року і 01 лютого 2021 року відповідно (накази роботодавця від 31 березня 2021 року № 458-к, № 460-к і наказ директора ВП «Автоматика та машинобудування» від 29 січня 2021 року № 47/к).

З урахуванням цього, суд першої інстанції обґрунтовано не погодився, що ці посади були вакантними у розумінні чинного законодавства України.

Що стосується доводів позивачки про те, що їй роботодавцем не пропонувалися посади економіста 1 категорії у ВП «Атомремонтсервіс», то вони є необґрунтованими, оскільки ця посада була у списку ознайомлення з вакансіями по ДП «НАЕК «Енергоатом» на 12-15 лютого 2021 року, з яким 16 лютого 2021 року позивачка ознайомилася (лист ВП «Атомремонтсервіс» від 12 лютого 2021 року № 14-44/195/664).

Положеннями ч.3 ст.49-2 КЗпП України визначено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Водночас приписи ч.3 ст.49-2 КЗпП України не регламентують скільки разів, з якою частотою та інтервалом у часі роботодавець має пропонувати працівнику «іншу роботу», однак вважає, що цей обов`язок не вичерпується пропонуванням вакансій тільки «одночасно з попередженням про звільнення», а має виконуватися кожен раз, коли з`являються підходящі вакантні посади, в тому числі на день звільнення. Водночас, при вирішенні спору про поновлення на роботі у кожному окремому випадку суд повинен оцінювати не тільки дотримання роботодавцем порядку звільнення, але й поведінку працівника, зокрема справжню, а не удавану зацікавленість продовжити працювати далі. Обидві сторони трудового спору повинні діяти добросовісно та не зловживати правами.

У даному випадку судом першої інстанції правильно враховано, що надані відповідачем докази (листи генеральних директорів і директорів ВП «Південноукраїнська АЕС» від 29 січня 2024 року № 23-0034.02/1562-вих, ВП «Рівненська АЕС» від 29 січня 2024 року № 22-1795/051, ВП «Хмельницька АЕС» від 01 лютого 2024 року № 45-01-289/2507, ВП «Атоменергомаш» від 30 січня 2024 року № 431/04-1, ВП «Атомремонтсервіс» від 26 січня 2024 року № 27-456/11-вих, ВП «Аварійно-рятувальний центр» від 02 лютого 2024 року № 40-360/07-вих, ВП «Складське господарство» від 31 січня 2024 року № 45/0-263) підтверджують, що станом на 11 травня 2021 року (дата звільнення ОСОБА_1 ) у відокремлених підрозділах не було вакантних посад економістів, бухгалтерів, бухгалтерів-ревізорів та інших посад за спеціальністю облік і аудит.

При цьому, згідно з довідкою директора департаменту управління персоналом АТ «НАЕК «Енергоатом» від 31 січня 2024 року № 26-01/07 нові вакантні посади у Дирекції та відокремлених підрозділах, що розташовані у місті Києві, на 11 травня 2021 року, крім тих, що пропонувалися ОСОБА_1 26 квітня 2024 року, не з`явилися.

Що стосується твердження позивачки про те, що її звільнення відбулось за відсутності згоди профспілкової організації, то вони обґрунтовано були відхилені судом першої інстанції, виходячи з такого.

У відповідності до положень ч.1 ст.43 КЗпП України (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), розірвання трудового договору з підстав, зокрема передбачених п.1 ст.40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

За змістом ч.ч. 1,2 ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником. Подання роботодавця має розглядатися у присутності працівника, щодо якого воно подано. Розгляд подання за відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі нез`явлення працівника або його представника на засідання розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах терміну, визначеного частиною першою цієї статті. При повторному нез`явленні працівника без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності.

Як зазначалось вище, 26 лютого 2021 року тимчасово виконуючий обов`язки президента ДП «НАЕК «Енергоатом» звернувся до профспілкового комітету Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» з поданням № 148-01/07 від 26 лютого 2021 року, в якому просив дати згоду на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України.

Вказане подання було отримане 26 лютого 2021 року в.о. голови ППО працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» Заєць Г.С., що підтверджується її особистим підписом на поданні (а.с.201, т.1).

09 березня 2021 року директор з управління людськими ресурсами виконавчої дирекції з персоналу звернувся до профспілкового комітету Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» з листом № 201-01/07, в якому просив перенести розгляд вказаного вище подання від 26 лютого 2021 року №148-01/07 на 15 березня 2021 року, у зв`язку із щорічною відпусткою ОСОБА_1 відповідно до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 02 березня 2021 року №147-в «Про надання відпустки працівнику ВП ЕАТ» (а.с.206, т.1).

З наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 02 березня 2021 року №147-в «Про надання відпустки працівнику ВП ЕАТ» вбачається, що ОСОБА_1 надано щорічну відпустку терміном 31 календарний день з 15 березня по 14 квітня 2021 року на підставі її заяви (а.с.202, т.1).

З витягу з протоколу засідання профкому працівників Дирекції ДП «НАЕК «Енергоатом» від 11 березня 2021 року № 11 слідує, що на засіданні профкому вирішено подання №148-01/07 від 26 лютого 2021 року повернути роботодавцю без розгляду у зв`язку з його передчасним розглядом, оскільки відповідно до наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 02 березня 2021 року № 147-в ОСОБА_1 надана відпустка до 14 квітня 2021 року. Також у вказаному протоколі зазначено, що строк розгляду подання №148-01/07 від 26 лютого 2021 року закінчується 12 березня 2021 року (а.с.99, т.1).

Порядок надання згоди на розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця встановлено ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» і ст.43 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно враховано, що чинним законодавством України передбачений такий алгоритм (порядок дій) виборного органу профспілкової організації у разі отримання подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником: подання розглядається у 15-денний строк у присутності працівника або, за письмовою заявою працівника, - за його відсутності. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки (положення ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст. 43 КЗпП України).

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що законодавством України не передбачено право виборного органу первинної профспілкової організації повернути таке подання без розгляду незалежно від підстав.

За результатом розгляду подання роботодавця виборним органом (профспілковим представником) первинної профспілкової організації приймається одне з таких рішень: рішення про надання згоди про розірвання трудового договору з працівником або обґрунтоване рішення про відмову в наданні такої згоди.

Дискреційних повноважень на прийняття будь-яких інших рішень законодавством не передбачено.

Факт перебування ОСОБА_1 у відпустці з 15 березня по 14 квітня 2021 року в сутності не був перешкодою для прийняття профспілковим комітетом одного з двох допустимих рішень до кінцевого строку його розгляду (12 березня 2021 року), оскільки в будь-якому випадку власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір не пізніш як через місяць з дня одержання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (ч. 8 ст. 43 КЗпП).

Тобто, розірвання трудового договору могло б відбутися саме після завершення відпустки позивачки, за умови прийняття профспілкою допустимого рішення про надання згоди на це.

Відтак рішення профкому від 11 березня 2021 року № 11 про повернення відповідачу подання 26 лютого 2021 року №148-01/07 без розгляду правильно розцінене судом першої інстанції як не передбачений законодавством варіант поведінки.

Згідно з ч.5 ст. 43 КЗпП України передбачено, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у разі, якщо в рішенні профспілки немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, то роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

З цих же підстав апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що її звільнення є незаконним, оскільки відбулось за відсутності згоди профспілкової організації.

Відповідно до положень ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскілки під час розгляду справи не встановлено обставин, з якими законодавець передбачає визнання звільнення працівника незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то суд першої інстанції дійшов до законного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не підлягають до задоволення з підставі їх недоведеності та необґрунтованості.

Доводи та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції і висновки з цього приводу, зроблені судом, ґрунтуються на встановлених обставинах та досліджених у судовому засіданні доказах, яким судом дана належна правова оцінка.

Водночас колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 27 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2025 року.

Головуючий

Судді: