ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року місто Чернівці справа №725/12090/24

провадження №22-ц/822/395/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Факас А.В.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

особа, рішення якої оскаржується старший держаний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Сидорчук Марія Іванівна

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівців від 20 березня 2025 року по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця та постанову про закінчення виконавчого провадження, головуючий в суді першої інстанції суддя Галичанський О.І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У грудні 2024 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Посилався на те, що постановою Чернівецького апеляційного суду від 21 січня 2021 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 28 жовтня 2020 року у справі №725/910/20 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відмовлено. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення задоволено. Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні житловим будинком (котеджем) на АДРЕСА_1 . Вселено ОСОБА_1 у зазначене житлове приміщення.

11 лютого 2021 року виконавчий лист пред`явлений ОСОБА_1 для примусового виконання у Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

11 лютого 2021 року постановою державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Яковлевої Є.Ю. відкрито виконавче провадження ВП №64470087 з примусового виконання виконавчого листа №725/910/20, виданого 03 лютого 2021 року Першотравневим районним судом м.Чернівці.

20 грудня 2022 року державним виконавцем Сидорчук М.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 03 лютого 2021 року № 25/910/20, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівців у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду.

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 08 лютого 2023 року, залишеною без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 20 квітня 2023 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 24 січня 2024 року хвалу Першотравневого районного суду м. Чернівців від 08 лютого 2023 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 20 квітня 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Сидорчук Марія Іванівна, ОСОБА_2 , на дії (бездіяльність) державного виконавця задоволено.

Визнано неправомірними дії та бездіяльність старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Сидорчук Марії Іванівни під час виконання та закінчення виконавчого провадження №68680080 з примусового виконання виконавчого листа від 03 лютого 2021 року №725/910/20, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівців.

Визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Сидорчук Марії Іванівни від 20 грудня 2022 року про закінчення виконавчого провадження №68680080 з виконання виконавчого листа від 03 лютого 2021 року № 725/910/20.

Зобов`язано Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці провести виконавчі дії за виконавчим провадженням №68680080 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Отримавши постанову Верховного Суду від 24 січня 2024 року державні виконавці Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці жодних дій по виконанню рішення суду не проводили, будь яких повідомлень ОСОБА_1 не надсилали.

17 червня 2024 року державний виконавець Сидорчук М.І. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №68680080 на підставі п.9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сидорчук Марії Іванівни від 17 червня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № 68680080 з виконання виконавчого листа від 03 лютого 2021 року № 725/910/20.

Зобов`язано Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції провести виконавчі дії за виконавчим провадженням № 68680080 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Вказує, що 11 жовтня 2024 року отримав лист повідомлення державного виконавця Сидорчук М. про винесення постанови від 04 жовтня 2024 року про відновлення виконавчого провадження.

Відповідно до постанови про відновлення виконавчого провадження від 04 жовтня 2024 року за виконавчим листом №725/910/20 державний виконавець Сидорчук М.І. постановила: відновити виконавче провадження за виконавчим листом №725/910/20 виданим 03 лютого 2021 року Першотравневим районним судом м. Чернівці.

Вказує, що 16 грудня 2024 року він звернувся з письмовою заявою до Другого відділу державної виконавчої служби м.Чернівці, просив повідомити про виконання постанови Чернівецького апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року у справі №725/6162/24 та надати письмову відповідь.

20 грудня 2024 року він отримав лист, згідно якого державний виконавець Сидорчук М.І. направила 13 грудня 2024 року йому постанову про закінчення виконавчого провадження від 12 грудня 2024 року у зв`язку з тим, що станом на 12 грудня 2024 року до відділу виконавчий документ з Першотравневого районного суду м.Чернівці не надходив.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 12 грудня 2024 року за виконавчим листом №725/910/20 державний виконавець Сидорчук М.І. постановила: виконавче провадження з примусового виконання про вселення ОСОБА_1 у житловий будинок (котедж) по АДРЕСА_1 та зобов`язання ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні житловим будинком закінчити.

Вважає таку постанову неправомірною і такою, що підлягає скасуванню.

Вказує, що після винесення постанови про відновлення виконавчого провадження в період часу з 10 жовтня 2024 року до 12 грудня 2024 року державний виконавець Сидорчук М.І. будь-яких дій щодо виконання рішення суду не проводила, що свідчить про її упередженість та протиправність.

На його думку, державний виконавець повинен вчиняти виконавчі дії відповідно до норм чинного законодавства задля належного виконання рішення суду, у даному випадку державний виконавець Сидорчук М.І. була не обмежена у своїх діях, і могла звернутись до суду з заявою про повернення виконавчого документа, який безпідставно повернула в суд не дочекавшись рішення апеляційної інстанції.

Просив:

- визнати неправомірними дії та бездіяльність старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сидорчук Марії Іванівни під час виконання та закінчення виконавчого провадження № 68680080 з примусового виконання виконавчого листа від 03 лютого 2021 року №725/910/20, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівців;

- визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сидорчук Марії Іванівни від 12 грудня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № 68680080 з виконання виконавчого листа від 03 лютого 2021 року № 725/910/20;

- зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції провести виконавчі дії за виконавчим провадженням №68680080 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження»;

- постановити окрему ухвалу стосовно старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сидорчук Марії Іванівни.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівців від 20 березня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовлено.

Повний текст ухвали складено 27 березня 2025 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

На ухвалу суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі наводить обставини й підстави для задоволення вимог, які викладені у скарзі та свої доводи мотивує тим, що під час виконання рішення суду по справі №725/910/20, протягом чотирьох років державним виконавцем Сидорчук М.І. взагалі не виконувався обов`язок вживати передбачених законом заходів щодо примусового виконання рішення.

Суд першої інстанції не зазначив норми права, які підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Суд першої інстанції не виклав жодних мотивів на спростування його доводів, викладених у скарзі, не надав їм належної правової оцінки, а обмежився лише формальними посиланнями на відсутність правових підстав для скасування оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №68680080.

Вказує, що за його заявою розпочато досудове розслідування за ст.382 ч.2 КК України відносно державного виконавця Сидорчук М.І.

Вказав, що виконавчий лист знаходиться в суді у справі, до якого він немає доступу.

Просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити постанову про задоволення його скарги у повному обсязі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якої представляє адвокат Мандзюк В.Б. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Вказав, що ОСОБА_1 не надав суду доказів, що після винесення державним виконавцем постанови про відновлення виконавчого провадження, він звертався до суду із заявою про направлення виконавчого листа до виконання, або що виконавчий лист було йому особисто видано.

Також не надав доказів, що виконавчий лист було повернуто саме до суду.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2020 року у справі № 725/910/20 у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення відмовлено. Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задоволено. Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим будинком (котедж), що знаходиться на АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 21 січня 2021 року рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 жовтня 2020 року у справі № 725/910/20 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовлено. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та вселення задоволено. Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкод у користуванні житловим будинком (котеджем) на АДРЕСА_1 . Вселено ОСОБА_1 у житловий будинок (котедж) на АДРЕСА_1 .

На виконання зазначеної постанови за заявою ОСОБА_1 Першотравневим районним судом м. Чернівці 03 лютого 2021 року видано виконавчий лист № 725/910/20

Постановою старшого державного виконавця Другого відділу ДВС у м. Чернівці Яковлєвої Є. Ю. від 11 лютого 2021 року відкрито виконавче провадження №64470087 на підставі виконавчого листа № 725/910/20, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівців 03 лютого 2021 року.

Постановою старшого державного виконавця Другого відділу ДВС у м.Чернівці Яковлєвої Є. Ю. від 20 вересня 2021 року у виконавчому провадженні №64470087 виконавчий лист № 725/910/20, виданий Першотравневим районним судом м. Чернівців 03 лютого 2021 року повернуто стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

16 лютого 2022 року ОСОБА_1 подав до Другого відділу ДВС у м. Чернівці заяву, в якій просив зобов`язати ОСОБА_4 не чинити йому перешкод у користуванні житловим будинком (котеджем) на АДРЕСА_1 , а також вселити його у цей житловий будинок (котедж).

17 лютого 2022 року старшим державним виконавцем Другого відділу ДВС у м. Чернівці Сидорчук М. І. відкрито виконавче провадження № 68680080 на підставі виконавчого листа № 725/910/20, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівців 03 лютого 2021 року.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 25 липня 2022 року у справі № 725/910/20 замінено сторону боржника ОСОБА_4 на ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 68680080 за виконавчим листом, виданим Першотравневим районним судом м. Чернівці 03 лютого 2021 року.

20 грудня 2022 року державним виконавцем Сидорчук М.І. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа від 03 лютого 2021 року №25/910/20, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівців, у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду.

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівців від 08 лютого 2023 року, залишеною без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 20 квітня 2023 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) державного виконавця відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 24 січня 2024 року ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівців від 08 лютого 2023 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 20 квітня 2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Сидорчук Марія Іванівна, ОСОБА_2 , на дії (бездіяльність) державного виконавця задоволено.

Визнано неправомірними дії та бездіяльність старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Сидорчук Марії Іванівни під час виконання та закінчення виконавчого провадження № 68680080 з примусового виконання виконавчого листа від 03 лютого 2021 року № 725/910/20, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівців

Визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Сидорчук Марії Іванівни від 20 грудня 2022 року про закінчення виконавчого провадження №68680080 з виконання виконавчого листа від 03 лютого 2021 року №725/910/20.

Зобов`язано Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці провести виконавчі дії за виконавчим провадженням №68680080 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

25 березня 2024 року державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сидорчук М.І. направила ОСОБА_1 постанову про відновлення виконавчого провадження.

17 червня 2024 року державний виконавець Сидорчук М.І. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №68680080 на підставі п.9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сидорчук Марії Іванівни від 17 червня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № 68680080 з виконання виконавчого листа від 03 лютого 2021 року № 725/910/20.

Зобов`язано Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції провести виконавчі дії за виконавчим провадженням № 68680080 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

04 жовтня 2024 року державним виконавцем Сидорчук М.І. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження за виконавчим листом №725/910/20, де державний виконавець Сидорчук М.І. постановила: відновити виконавче провадження за виконавчим листом №725/910/20, виданим 03 лютого 2021 року Першотравневим районним судом м. Чернівці.

Постановою державного виконавця Сидорчук М.І. від 12 грудня 2024 року на підставі п.13 частини першої статті 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження» закінчено виконавче провадження за виконавчим листом №725/910/20 у зв`язку з тим, що станом на 12 грудня 2024 року до відділу виконавчої служби не надійшов виконавчий документ з Першотравневого районного суду м.Чернівці.

Мотиви та доводи, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права переглядаючи рішення

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав доказів тому, що після винесення постанови державного виконавця про поновлення виконавчого провадження, він звертався до суду із заявою про надіслання виконавчого листа до ВДВС для примусового виконання, або що даний виконавчий лист було судом особисто йому видано на його вимогу. Також, скаржник не надав суду доказів тому, що виконавчий лист, який був виданий Першотравневим районним судом м.Чернівці №725/910/20 від 03 лютого 2021 року був повернутий до суду та відповідно у суду був обов`язок його самостійного скерування до ВДВС для виконання.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року №1404-VIII (далі також - «Закон №1404-VIII») виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з приписами статті 2 Закону №1404-VIII виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пунктів 1, 3, 10, 14, 22 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не з`явився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

За змістом частини четвертої статті 18 Закону №1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону.

Згідно зі статтею 41 Закону №1404-VIII у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання.

У даній справі встановлено, що 17 червня 2024 року державний виконавець Сидорчук М.І. винесла постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №68680080 на підставі п.9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Згідно з частиною третьою статті 39 Закону №1404-VIII у випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14-18, 19-1 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Таким чином із вказаного слідує, що державний виконавець після винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду надіслала оригінал виконавчого листа до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів цивільної справи.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 02 жовтня 2024 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірною та скасовано постанову старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сидорчук Марії Іванівни від 17 червня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № 68680080 з виконання виконавчого листа від 03 лютого 2021 року № 725/910/20.

Зобов`язано Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції провести виконавчі дії за виконавчим провадженням № 68680080 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

04 жовтня 2024 року державним виконавцем Сидорчук М.І. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження за виконавчим листом №725/910/20, де державний виконавець Сидорчук М.І. постановила: відновити виконавче провадження за виконавчим листом №725/910/20 виданим 03 лютого 2021 року Першотравневим районним судом м. Чернівці.

В пункті 3 даної постанови вказано, що стягувач, суд або орган (посадова особа), якому повернуто виконавчий документ, зобов`язаний у місячний строк з дня надходження постанови пред`явити його до виконання.

В суді апеляційної інстанції було встановлено, що оригінал виконавчого листа перебуває у Першотравневому районному суді м.Чернівці, який у розумінні статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» є органом, який зобов`язаний у місячний строк з дня надходження постанови державного виконавця про відновлення виконавчого провадження пред`явити виконавчий лист до виконання.

Разом з тим, суд вказаного обов`язку не виконав, у зв`язку з чим рішення суду фактично не виконано.

Зі змісту постанови державного виконавця Сидорчук М.І. від 04.10.2024 року про відновлення виконавчого провадження вбачається, що така містить посилання тільки на те, що «стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов`язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред`явити його до виконання». Зазначене доводить тільки ту обставину, що державним виконавцем формально зазначено в постанові зміст ч. 2 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження». Та при цьому жодним чином не зазначено вимогу до Першотравневого районного суду, якому було надіслано оригінал виконавчого листа про необхідність направлення до виконавчої служби у місячний строк зазначений виконавчий лист для продовження примусового виконання рішення суду. Тоді як стягувач не наділений повноваженнями з надання вказівок судовому органу по вчиненню певних дій.

Зазначене дає підставу колегії суддів стверджувати, що за даної ситуації державний виконавець Сидорчук М.І. у належний спосіб не повідомила судовий орган, якому було повернуто виконавчий лист про необхідність повторного надіслання такого листа для здійснення примусового виконання.

Такі дії державного виконавця Сидорчук М.І. не свідчать про ефективність повного виконання рішення суду, що по своїй суті призвело до створення непорозуміння з примусового виконання, через яке рішення суду фактично не виконано. А стягувач у цьому випадку позбавлений можливості повторно пред`явити виконавчий лист до виконання, оскільки виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову (ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із статтею 126 Конституції України вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення. Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Тобто, Кусяк І.Г. позбавлений процесуальної можливості оскаржити бездіяльність суду щодо пред`явлення до виконання виконавчого листа, який повернуто до цього суду, а також позбавлений можливості в інший спосіб отримати виконання судового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

За змістом статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У своїй практиці ЄСПЛ підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №442/118/18 (провадження №61-42251св18).

Враховуючи надмірну тривалість виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа №725/910/20, неодноразове визнання у судовому порядку дій державного виконавця щодо закриття цього провадження протиправним, фактичне невиконання судового рішення, бездіяльність суду щодо пред`явлення виконавчого листа до виконання та відсутність процесуальної можливості для стягувача відновити порушені права, колегія суддів дійшла висновку про непослідовний і некоординований підхід державних органів до ситуації заявника, що призвів до невизначеності його права на виконання судового рішення та свідчить про недотримання принципу «належного урядування».

Крім цього, пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (надалі - «ЄСПЛ») у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування.

Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.

Крім того, ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у разі, якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 Конвенції гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс («Піалопулос та інші проти Греції», «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції»).

У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа «Сук проти України» та інші).

Відповідно до рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень», в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх «ex-officio». Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Відтак виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі №653/2554/17 та від 01 червня 2023 року у справі №120/2061/22-а.

На основі аналізу встановлених судами фактичних обставин справи, апеляційний суд зазначає, що незважаючи на значний проміжок часу, який минув після видачі 03 лютого 2021 року виконавчого листа у справі №725/910/20, рішення суду залишається досі невиконаним, а закінчення виконавчого провадження з виконання цього виконавчого листа неодноразово було предметом судового оскарження.

Колегія суддів зазначає, що державний виконавець не надала суду доказів та не довела, що нею було вжито всіх необхідних дій щодо витребування виконавчого листа з Першотравневого районного суду м.Чернівців, зокрема, що нею направлялись листи, запити до суду щодо скерування оригіналу виконавчого листа їй для виконання рішення суду.

Посилання суду, що ОСОБА_5 не надано доказів про пред`явлення виконавчого листа протягом місяця виконавцю є необґрунтованими та суперечать нормам закону.

Наведене вище свідчить про те, що держава в особі своїх органів (органу виконавчої служби; боржника за виконавчим документом; Першотравневого районного суду), створюючи умови для зволікання з виконанням рішення національного суду, ставить під загрозу дотримання з боку України взятих на себе зобов`язань, зокрема, статті 6 Конвенції.

З огляду на такі обставини і міркування, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, не може залишатись у силі.

За статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, не перевірив всіх фактичних обставин справи і наявних у справі доказів, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про те, що дії державного виконавця під час виконання виконавчого листа № 725/910/20 про вселення ОСОБА_1 у житловий будинок (котедж), що знаходиться на АДРЕСА_1 , відповідають вимогам чинного законодавства та є правомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право).

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанцій ухвалена з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги про постановлення окремої ухвали

У відповідності із вимогами ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Суд може постановити окрему ухвалу у випадку зловживання процесуальними правами, порушення процесуальних обов`язків, неналежного виконання професійних обов`язків (в тому числі, якщо підписана адвокатом чи прокурором позовна заява містить суттєві недоліки) або іншого порушення законодавства адвокатом або прокурором (ч. 2 ст. 262 ЦПК України).

Суд може постановити окрему ухвалу щодо державного виконавця, іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця та направити її органам, до повноважень яких належить притягнення таких осіб до дисциплінарної відповідальності, або органу досудового розслідування, якщо суд дійде висновку про наявність в діях (бездіяльності) таких осіб ознак кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 262 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що «суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу (частина перша статті 262 ЦПК України). Отже, постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки в їхній діяльності під час вирішення спору».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 в справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що «посилання в касаційній скарзі на непостановлення окремої ухвали не свідчить про несправедливу процедуру. При вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком».

Отже, окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Колегія суддів не встановила грубих порушень, які б давали підстави для постановлення окремої ухвали в цій справі, у зв`язку з чим клопотання ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 382 ЦПК України, апеляційний суд при винесенні постанови вирішує питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до статті 452 ЦКПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

За подання до суду апеляційної скарги на ухвалу суду підлягав сплаті судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то з Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на корись ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 605,60 грн.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно п.1,3,4 ч.1, ч.2 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівців від 20 березня 2025 року слід скасувати та постановити нове рішення про задоволення скарги.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівців від 20 березня 2025 року скасувати та постановити нове рішення.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сидорчук Марія Іванівна, ОСОБА_2 , на дії (бездіяльність) державного виконавця задовольнити.

Визнати неправомірними дії та бездіяльність старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сидорчук Марії Іванівни під час виконання та закінчення виконавчого провадження № 68680080 з примусового виконання виконавчого листа від 03 лютого 2021 року № 725/910/20, виданого Першотравневим районним судом м. Чернівців.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Сидорчук Марії Іванівни від 12 грудня 2024 року про закінчення виконавчого провадження № 68680080 з виконання виконавчого листа від 03 лютого 2021 року № 725/910/20.

Зобов`язати Другий відділ державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції провести виконавчі дії за виконавчим провадженням № 68680080 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Стягнути з Другого відділу державної виконавчої служби у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 605 гривень 60 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено судом 01 травня 2025 року.

Головуючий: Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк