Справа № 136/531/25
провадження № 2/136/166/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі - 23784 грн. та судовий збір - 2422 грн.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

12.06.2024 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №12.06.2024-100002117. Такий договір підписано шляхом використання ідентифікації системи BankID Національного банку. За кредитним договором відповідачу було надано кредит в розмірі 15000 грн, на умовах строковості, платності, поворності, а клієнт зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування в порядку та на умовах визначених договором. Оскільки відповідач належним чином не виконував зобов`язань за договором, станом на 17.09.2024 року утворилася заборгованість в розмірі 23784,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в сумі 8000 грн. та по процентам в розмірі 10584, 00 грн., по комісії в розмірі 1200,00 грн. та неустойка в розмірі 4000,00 грн. Оскільки відповідач добровільно зобов`язання не виконує, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 01.04.2025 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву.

Сторони не заперечували проти розгляду справи в спрощеному провадженні.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подав.

Суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В силу вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

В силу вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (визначені в ст. 82 ЦПК України). Докази мають бути належними, допустимими та достовірними, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України).

Суд, дослідивши зібрані докази, встановив, що подані позивачем копії кредитного договору, додатку до анкети позичальника, пропозиції про укладення договору, підтвердження укладення кредитного договору, довідки - розрахунок не є тими доказами, які могли б надати суду можливість встановити наявність просрочених зобов`язань відповідача перед позивачем за кредитним договором №11.07.2024-100002511.

З наданих позивачем судом доказів, судом встановлено факт укладення кредитного договору №12.06.2024-100002117 та надання відповідачу кредиту в сумі 8000,00 грн. на умовах визначених договором.

Однак жодних доказів з яких можливо було б встановити наявність чи відсутність зобов`язань відповідача перед позивачем, згідно кредитного договору №12.06.2024-100002117 суду не надано.

Суд зауважує, що додана до позовної заяви довідка - розрахунок заборгованості відповідача не може бути прийнята судом, як доказ існування її заборгованості перед позивачем, оскільки ця довідка - розрахунок не є первинними документом, вона не відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а також п. 61 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018.

На підтвердження заборгованості за кредитним договором мають бути подані первинні документи, які відповідають вимогам вказаних норм Закону і Положенням.

Так, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Однак позивачем не надано ні виписки за власним рахунком чи відповідних документів касового обслуговування, враховуючи вимоги, щодо порядку виконання договору зі сторони відповідача.

Оцінивши подані позивачем докази, суд вважає їх недостатніми, оскільки вони не підтверджують заборгованість відповідача.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Суд, вирішуючи питання судових витрат керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, а оскільки в задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати понесені позивачем на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (місцезнаходження: вул. Саксаганського, буд. 133-А, м. Київ, ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано учасниками справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду, а зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено в день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення повного рішення суду.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО