Справа № 752/478/25
Провадження № 2-др/752/97/25
У Х В А Л А

Іменем України

29 квітня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Слободянюк А.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, заяву представника відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - адвоката Москалюк Тетяни Віталіївни про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «КРЕДО», ОСОБА_3 , Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в :

В квітні 2025 року представник відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - адвокат Москалюк Т.В. звернулася до суду із зазначеною заявою, в якій просить стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати, за надані йому послуги з професійно-правничої допомоги, що становлять 5 000,00 грн.

Заявник посилається на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року у наведеній справі було частково задоволено позовні вимоги. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 24 419 грн 31 коп, моральну шкоду у розмірі 3 000 грн 00 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 01 березня 2025 року до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 18 жовтня 2024 року погоджена сума фіксованої оплати послуг Адвокатського об`єднання у розмірі 5000,00 грн. Відповідно до акту №1 здачі-приймання фактично наданих правових послуг від 22 квітня 2025 року сума до сплати складає 5000,00 грн. Як було зазначено, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 квітня 2025 року вимоги позивача задоволено частково. В частині стягнення з ФОП ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 3000 грн. відмовлено. Правничу допомогу позивачу в суді надавав адвокат Москалюк Т.В., яка надавала ФОП ОСОБА_1 консультацію щодо правової позиції, прав та обов`язків Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , наслідків пов`язаних з розглядом справи, знайомилась з матеріалами справи у суді, підготовила та подала 22 квітня 2025 року до суду відзив на позовну заяву. Надання правничої допомоги ФОП ОСОБА_1 адвокатом Москалюк Т.В. в суді першої інстанції підтверджується матеріалами справи.

Так, дослідивши матеріали справи та заяви, суд приходить до наступного.

Частиною 3 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, дане судове рішення було ухвалено судом в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, а отже, з огляду на вищезазначені положення цивільно-процесуального закону, вказана заява про ухвалення додаткового рішення підлягає розгляду в тому самому порядку що й судове рішення.

Крім того, відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Так, судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року позов ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «КРЕДО», ОСОБА_3 , Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 24 419 грн 31 коп, моральну шкоду у розмірі 3 000 грн 00 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 823 грн 61 коп.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, у змісті відзиву на позовну заяву представник відповідача не вказав, що відповідач очікує понести судові витрати у зв`язку із отриманням професійної правничої допомоги, і не заявляв про те, що такі докази будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

До ухвалення судового рішення у матеріалах справи були наявні лише копії документів на підтвердження повноважень представника відповідача, а саме: копії ордеру та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, у зв`язку з чим, при ухваленні рішення суду від 17 квітня 2025 року судом не було вирішено питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, а саме про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Як встановлено судом, 22 квітня 2025 року через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" до суду надійшла заява представника відповідача ФО-П ОСОБА_1 адвоката Москалюк Т.В. про ухвалення додаткового рішення у даній справі, а саме стягнення з позивача на користь відповідача ФО-П ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

До заяви про ухвалення додаткового рішення представник відповідача додала: копію договору про надання правової допомоги від 18 жовтня 2024 року, додаткову угоду №1 від 01 березня 2025 року, акт №1 здачі-прийняття фактично наданих правових послуг від 22 квітня 2025 року.

Так, суд зазначає, що за приписами ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України - судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 137 ЦПК України, серед іншого, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

При цьому, частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Тобто аналізуючи наведені положення статті та враховуючи те, що дана справа розглядалась судом у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і відповідно судові дебати за наведеним спором - не проводились, як і не проводились судові засідання, то слід дійти висновку, що в даному випадку, можливість здійснення розподілу судових витрат після ухвалення судового рішення у справі - здійснюється лише у разі, якщо до закінчення розгляду справи по суті сторона зробила відповідну заяву про подання відповідних доказів, які будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Однак, як встановлено судом з матеріалів справи зміст відзиву не містить жодних клопотань сторони відповідача про те, що докази розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи (щодо професійно-правничої допомоги) будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення.

За відсутності такої заяви відповідач мав подати докази понесення судових витрат до часу ухвалення у справі рішення та відповідно заявити про їх стягнення з позивача, проте цієї процесуальної дії сторона відповідача не вчинила. При цьому, слід зауважити, що згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи, що зміст жодної заяви сторони відповідача по суті справи чи з процесуальних питань не містять відповідних посилань про те, що ним будуть подані відповідні докази понесення витрат на професійну правничу допомогу, вже після ухвалення рішення суду протягом п`яти днів, то посилання заявника на те, що такі докази були подані ним протягом п`яти днів, від моменту отримання рішення суду у даній справі - є безпідставними.

Крім того, суд зазначає, що за час перебування даної справи у провадженні суду, сторона відповідача не була позбавлена можливості подати відповідні докази понесення нею судових витрат до моменту ухвалення судового рішення, або у разі уточнення розміру таких витрат, подати суду відповідну заяву, у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, про те, що такі докази понесення нею витрат на професійну правничу допомогу - будуть подані до суду, протягом п`яти днів після ухвалення рішення по суті справи.

За змістом положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України, у разі неподання відповідних доказів, визначених цією статтею, протягом встановленого строку, заява залишається без розгляду.

При цьому ч. 9 ст. 83 ЦПК України визначено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тобто, порушення позивачем приписів ч. 9 ст. 83 ЦПК України, а саме, не направлення відповідачу доказів, які підтверджують факт понесення ним витрат на правову допомогу, позбавляє іншу сторону (відповідача) можливості підготувати та подати до суду відповідні заперечення проти таких вимог, що в свою чергу, порушує принципи диспозитивності та змагальності сторін.

Разом з тим, як встановлено судом, в порушення вимог ст. 83 ЦПК України, представником пвідповідача не було додано до заяви доказів направлення вказаних документів іншим учасникам справи, що позбавляє сторону позивача можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Отже, з огляду на вищевикладені обставини, в порядку регламентованому ч. 8 ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про залишення без розгляду даної заяви представника відповідача про вирішення питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних з наданням послуг з професійної правничої допомоги.

Керуючись ст.ст. 141, 183, 270 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Заяву представника відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - адвоката Москалюк Тетяни Віталіївни про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «КРЕДО», ОСОБА_3 , Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Суддя А.В. Слободянюк