Дата документу 29.04.2025
Справа № 501/4034/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача ОСОБА_2

третя особа: Одеська товарна біржа

предмет та підстави заяви: про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,

учасники справи не з`явились

ухвалив рішення про наступне та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 24.09.2024 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (третя особа: Одеська товарна біржа) про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним (а.с.1-3), згідно якого просить суд визнати дійсним договір №22348 від 28.01.1998, укладений на Одеській товарній біржі, зареєстрований в Бюро технічної інвентаризації і приватизації житлового фонду м.Іллічівська Одеської області 26 січня 1998 року (за реєстровим №8 сторінка 163 та записаний в реєстрову книгу за №ПР-6), за умовами якого ОСОБА_2 продала, а ОСОБА_1 купив однокімнатну квартиру загальною площею 30,60 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (колишня назва АДРЕСА_2 .

Позов мотивований тим, що 28.01.1998 між ОСОБА_2 та позивачем укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №22348, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня назва АДРЕСА_2 .

Сторони виконали всі умови договору купівлі-продажу, а саме продавці отримали гроші за квартиру у розмірі 3984,00 тисяч гривень, виселились та знялись з реєстрації, а позивач отримав ключі.

Право власності на квартиру не було зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації.

Вказана квартира зареєстрована 26.01.1998 за попереднім власником ОСОБА_2 в реєстровій книзі №ПР-6 під реєстровим №8 сторінка 163.

Позивач вказує, що на даний час виникла потреба подарувати квартиру своїй доньці, однак він не може розпорядитись вказаним нерухомим майном, так як відсутнє нотаріальне посвідчення договору.

Позивач був належним чином сповіщений про судовий розгляд справи, однак до суду не з`явився, в позові просив суд розглядати справу за його відсутністю.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 24.09.2024 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.24).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 02.10.2024 справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче судове засідання у справі (а.с.29-30).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 24.12.2024 закрито підготовче судове засідання, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.44).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що 28.01.1998 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №22348, а саме двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня назва АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору (а.с.9-12).

Договір купівлі-продажу укладено на Одеській товарній біржі.

Оригінал договору для дослідження у судовому засіданні позивачем не надано.

Згідно копії технічного паспорту квартира за адресою: АДРЕСА_1 (колишня назва АДРЕСА_2 має загальну площу 30,60 кв.м., житлову площу 18,1 кв.м. (а.с.13-23).

Згідно відповіді КП «БТІ Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, вказана квартира зареєстрована 26.01.1998 за попереднім власником ОСОБА_2 в реєстровій книзі №ПР-6 під реєстровим №8 сторінка 163 (а.с.23).

ІV. Оцінка Суду.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

У відповідності до п.4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року №435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.

Положеннями ст.47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

По недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

У відповідності до вимог ст.224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу).

Відповідно до ст.15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

На дату укладання договору купівлі-продажу, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст.ст.3, 15, 17 Закону України "Про товарні біржі".

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні визначався Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5, яким встановлено, що реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ). Реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, за рахунок коштів особи, що звернулася до БТІ. Обов`язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що 28.01.1998 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №22348, а саме квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (колишня назва АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору (а.с.9-12).

Договір купівлі-продажу укладено на Одеській товарній біржі.

Оригінал договору для дослідження у судовому засіданні позивачем не надано.

Згідно копії технічного паспорту квартира за адресою: АДРЕСА_1 (колишня назва АДРЕСА_2 має загальну площу 30,60 кв.м., житлову площу 18,1 кв.м. (а.с.13-23).

Згідно відповіді КП «БТІ» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області від 08.07.2024 №191, вказана квартира зареєстрована 26.01.1998 за попереднім власником ОСОБА_2 в реєстровій книзі №ПР-6 під реєстровим №8 сторінка 163 (а.с.23).

Отже, в матеріалах справи відсутні докази того, що право власності позивача на нерухоме майно зареєстроване відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, що підтверджується копією самої відповіді КП «БТІ» Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 з 1998 року користувався спірним майном (сплачував рахунки за комунальні послуги за особовими рахунками спірного об`єкту, вживав необхідних заходів для збереження приміщення квартири, отримував кореспонденцію за адресою спірного нерухомого майна, тощо) та взагалі мав право розпоряджатися спірним об`єктом нерухомості.

Також, суд звертає увагу, що місцем реєстрації позивача є: АДРЕСА_3 (а.с.27), що взагалі ставить під сумнів володіння та користування позивачем спірним нерухомим майном, тощо.

Позивач в судове засідання не з`являвся та не спростував відповідні сумніви, докази на їх спростування до суду не надав.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Таке рішення суду буде відповідати вимогам Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме ст. 6 (право на справедливий суд), ст.13 (право на ефективний засіб юридичного захисту відповідача від неправомірних вимог позивача), ст.17 (заборона зловживання правами передбаченими цією Конвенцією), ст.1 Протоколу 1 (захист власності, право мирно володіти своїм майном).

Крім того, відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 258-259, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, Суд

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа: Одеська товарна біржа) про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним відмовити повністю

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко