(2/199/1127/25)
Рішення

Іменем України

17 квітня 2025 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська, в складі:

головуючого судді - Кошлі А.О.,

за участі:

секретаря судового засідання Кахикало А.С.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Чудновський А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до територіальної громади міста Дніпра, в особі Дніпровської міської ради, третя особа приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко Вікторія Аркадіївна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі-позивач) звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з цивільним позовом до територіальної громади міста Дніпра, в особі Дніпровської міської ради, третя особа приватний нотаріус Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Руденко Вікторія Аркадіївна, в якому просить: визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини, як пропущений з поважних причин, з визначенням часу достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що після смерті його матері ОСОБА_3 залишилась спадщина, 1/2 житлового будинку. Позивач був впевнений що він є повноцінним власником житлового будинку, так як 06.02.1981 року відповідно до договору дарування батько позивача ОСОБА_4 подарував ОСОБА_2 одну другу частину жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 , а мати позивача завжди казала що вона йому теж подарувала одну другу частину жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 . У 2024 році ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса із заявою про оформлення спадщини після смерті його матері. Постановою нотаріуса від 30.09.2024 року було відмовлено з підстав пропущення шестимісячного строку для прийняття спадщини, та роз`яснено право на звернення до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач на причину поважності пропуску вказує, що мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , при житті мати постійно стверджувала що подарувала йому 1/2 частину житлового будинку як і його батько, позивач зареєстрований у цьому будинку з 09.12.1977 року, завжди сплачував комунальні послуги від свого імені, робив ремонт та доглядав за будинком, сплачував земельний податок, тому був впевнений що він є єдиним повноцінним власником житлового будинку, тому не зміг своєчасно прийняти спадщину у зв`язку з чим просить визначити додатковий для прийняття спадщини.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, зазначив, що достатнім строком для подання заяви про прийняття спадщини буде 1 місяць.

26.03.2025 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив на позовну заяву від Територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, відповідач у відзиві просив відмовити у задоволені позовної заяви у повному обсязі, з тих підстав, що позивачем безпідставно пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини, після смерті матері минуло більше 10 років.

Представник відповідача позицію викладену у відзиві підтримав та просив відмовити у задоволенні позову.

Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі, та долучення до справи Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, відомості про спадкову справу після смерті ОСОБА_3 .

В судовому засіданні 06.03.2025 року допитано в якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які показали обставини того, що в будинку де проживала бабуся та брат ОСОБА_7 , знайшли документи будинок, виявилось, що батько власник частини яку йому подарував його батько, інша частина належала бабусі. За весь час проживання батько вважав, що є власником будинку, ремонтував оплачував комунальні. На момент смерті бабуся проживала за іншою адресою в Обухівці.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи встановлено наступне.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Дніпропетровськ, рнокпп НОМЕР_1 , місце реєстрації з 09.12.1977 АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтва про народження батьками вказано ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .

20.10.1990 року мати позивача уклала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище з ОСОБА_10 на ОСОБА_11 . Як вбачається зі свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті відкрито спадкову справу, номер у нотаріуса 96/2024 30.09.2024 року, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Мати позивача з 09.09.1993 року до моменту смерті була зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Відповідно до (далі мовою оригіналу) «Свидетельство о праве собственности 06.02.1981 года», зазначено що: «Я, ОСОБА_12 , государственный нотариус Четвертой Днепропетровской государственной нотариальной конторы, на основании статьи 22 Кодекса о браке и семье УССР и согласно заявлению супругов гр. гр. ОСОБА_13 , которая проживает в АДРЕСА_1 , и ОСОБА_14 , который проживает в АДРЕСА_3 , удостоверяю, что в общем совместном имуществе супругов, приобретенном ими в течение брака, право собственности принадлежит ОСОБА_13 часть в общем имуществе». Відповідно до договору дарування від 06.02.1981 року зареєстрованого в реєстрі за № 1-335, зазначено що : «Гр. ОСОБА_4 подарував, а гр. ОСОБА_2 . прийняв у дар одну другу частину жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 ».

Звернувшись до нотаріуса з приводу видачі свідоцтва про прийняття спадщини після смерті матері, 30.09.2024 року нотаріусом прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Рішення мотивоване тим, що заявник на час смерті матері не проживав з нею, вона була зареєстрована за іншою адресою та пропущено 6-ти місячний строк на звернення до нотаріуса.

Також представником позивача долучено до матеріалів справи медичну документацію на позивача, копії квитанцій про сплату земельного податку позивачем за 2003 р., 2008р., 2010 р., 2018р., копію свідоцтва про смерть ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , заяву ОСОБА_15 який повідомив підтвердив факт проживання з бабусею за адресою АДРЕСА_2 .

Отже дослідженими матеріалами справи підтверджу факт того, що позивач є власником частини будинку АДРЕСА_1 . Інша частина належала його померлій матері ОСОБА_3 .

Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Керуючись ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі №6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6-1486цс15 зроблено висновок, що: «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій».

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі №234/17511/19 (провадження №61-8215св20) вказано, що: «як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272 ЦК України про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року в справі №756/957/18 (провадження №61-5590св21) вказано, що: «поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання поважності причин пропуску позивачем шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має врахувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Суд враховує принцип легітимних очікувань, який пов`язаний з розширеним тлумаченням поняття «майно», зокрема якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «легітимне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (Рішення ЄСПЛ у справі «Копецький проти Словаччини» (заява № 44912/98, п. 52).

Водночас, цивільне законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи. Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.

Згідно положення ст.8 Конституції України щодо верховенства права та збереження справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення ЄСПЛ у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року), рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, та ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

Позивач має право на спадщину після смерті матері як спадкоємець першої черги за законом. Інші спадкоємці не претендують на спадкове майно та не заперечують права позивача на прийняття спадщини після смерті матері.

Вказані позивачем причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері такі як переконання в тому, що він є єдиним власником будинку, тривале проживання в будинку та сприйняття його як власного, що підтверджено матеріалами справи дійсно могли сформулювати враження власної речі, без необхідності вчинення додаткових дій задля оформлення титулу. Будь-яке переконання є рушійною силою для вчинення або не вчинення тих чи інших дій. Таке власне переконання позивача про одноособово володіння майном, суд вважає поважними причинами, які об`єктивно унеможливили своєчасно звернутися йому до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а отже, наявні підстави для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері. Вказане буле відповідати засадам та принципам цивільного захисту права особи.

Таким чином, оцінивши в сукупності здобуті докази, а також за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає до задоволення, оскільки вважає поважними причини, що не дали змогу позивачу прийняти спадщину після смерті матері.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_1 , додатковий строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері ОСОБА_3 , 1926 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом одного місяця з дня набрання даним рішенням суду законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 28.04.2025 року.

Суддя А.О. Кошля

28.04.2025