УХВАЛА

23 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 466/5631/23

провадження № 61-1513св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Сердюка В. В.,

суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Ситнік О. М., Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби у Львівській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про повернення судового збору, у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України»,

а саме з 13 листопада 1991 року і дотепер, вказавши заінтересованими особами: Головне управління Державної міграційної служби у Львівській області.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постановою Львівського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року скасовано

та ухвалено нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження місто Єнакієве Донецької області, на території України станом на 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України», а саме 13 листопада 1991 року.

23 січня 2024 року Головне управління Державної міграційної служби України

у Львівській області засобами поштового зв`язку звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року та залишити в силі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 липня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 08 січня 2025 року закрито касаційне провадження

у справі № 466/5631/23 за касаційною скаргою Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області на постанову Львівського апеляційного від 11 грудня 2023 року за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби у Львівській області.

Закриваючи касаційне провадження, Верховний Суд керувався тим, що наведена заявником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, оскільки колегія суддів встановила, що висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду, на які послався заявник у касаційній скарзі, стосуються фактичних обставин, які не є подібними.

Надходження заяви про повернення судового збору

17 жовтня 2025 року до суду касаційної інстанції від Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області надійшла заява про повернення судового збору, сплаченого за подання касаційної скарги, у розмірі 1 073,60 грн.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 141 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Підстави повернення судового збору передбачені статтею 7 Закону України

«Про судовий збір». Зокрема, сплачена сума судового збору повертається

за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом),

у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях (пункт 5 частини першої

статті 7 Закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.

В ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 22 листопада 2019 року у справі № 816/731/16 (адміністративне провадження № К/9901/9639/19) зроблено висновок, що «пункт 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачає можливість повернення судового збору лише у випадку закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Наслідком закриття провадження у справі є відсутність (скасування) рішення, яким закінчено розгляд справи по суті, тоді як закриття касаційного провадження призведе до залишення оскаржуваних судових рішень в силі. Указане підтверджує різне значення понять «закриття провадження у справі» та «закриття касаційного провадження» та неможливість їх ототожнення. Повернення судового збору у випадку закриття касаційного провадження пункт 5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» не передбачено, що унеможливлює задоволення клопотання скаржника про повернення судового збору. Зазначений висновок узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 29 травня 2019 року у справі № 820/4918/16 (провадження №11-42апп19)».

У постанові від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 (провадження

№ 14-20цс22) Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в ухвалі від 29 травня 2019 року у справі № 820/4918/16.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався заявник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Аналіз пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що питання про закриття касаційного провадження вирішується після відкриття провадження та перевірки висновку щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, та встановлення що висновок, на який посилалася особа, стосується правовідносин, які не є подібними.

Враховуючи викладене, оскільки на підставі ухвали Верховного Суду від 08 січня 2025 року закрито касаційне провадження на підставі того, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви про повернення судового збору, сплаченого Головним управлінням Державної міграційної служби України у Львівській області, за платіжною інструкцією від 27 грудня 2023 року № 14475 в сумі 1 073, 60 грн за подання касаційної скарги.

Керуючись статтею 7 Закону України «Про судовий збір», статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про повернення судового збору відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. В. Сердюк

Судді В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

О. М. Ситнік

І. М. Фаловська