Дата документу 29.04.2025 Справа № 336/4053/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/4053/24 Головуючий у 1 інстанції Дацюк О.В.
Провадження №22-ц/807/827/25 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Кухаря С.В.,

Подліянової Г.С.,

секретар: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, ОСОБА_2 , про визнання ОСОБА_3 недієздатним та призначення опікуна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним та призначення опікуна. Зазначав, що його син ОСОБА_3 має статус особи з інвалідністю з дитинства, внаслідок психічного захворювання не здатен розуміти значення своїх дій, обслуговувати себе самостійно та потребує постійного догляду, у зв`язку із чим просив визнати останнього недієздатним. Вказуючи, що саме заявник доглядає за сином, адже мати ОСОБА_3 працює, просив призначити його опікуном ОСОБА_3 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним. В іншій частині вимог відмовлено. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначено протягом двох років з дати набрання ним законної сили.

Рішення суду обґрунтовано тим, що у ОСОБА_3 наявний тяжкий психічний розлад у вигляді глибокої розумової відсталості внаслідок хвороби Дауна на тлі органічного ураження головного мозку (атрофія, гідроцефалія), епісиндром у анамнезі, внаслідок чого він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що є підставою для визнання його недієздатним. Разом з тим, суд дійшов висновку, що у встановленні опіки над недієздатним ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки останній є приватним підприємцем, опікунська рада з питань захисту прав недієздатних Запорізької міської ради по Шевченківському району відмовила у підготовці подання про призначення заявника опікуном.

Не погоджуючись із судовим рішенням в частині відмови у призначені недієздатному сину опікуна, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі. Вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що заявник є єдиною особою, який постійно піклується про сина, забезпечує його належний догляд, створює комфортні умови проживання та підтримує з ним теплі, довірливі стосунки. Він проживає з сином однією сім`єю, з 2012 року самостійно опікується ним. Внаслідок тяжкого захворювання син потребує цілодобового постійного стороннього догляду. Суд не врахував, що мати дитини ОСОБА_2 через захворювання хребта фізично не може доглядати за сином, який важить 50 кг. З відповідним клопотанням до органів опіки і піклування про призначення її опікуном ОСОБА_2 не зверталась. ОСОБА_2 є єдиною працюючою особою в сім`ї, за довіреністю представляє його інтереси в усіх державних установах, фактично самостійно займається сімейним бізнесом в той час, як він вдома доглядає за сином, який постійно знаходиться в русі, важко утримується на місці. ОСОБА_2 фізично не в змозі з ним упоратися.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу і просив про її задоволення, доводи адвоката Говіної Л.В., пояснення ОСОБА_2 , яка також просила про задоволення скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , постійно зареєстровані та проживають по АДРЕСА_1 . (а.с.9-12).

Згідно із довідки до акту огляду МСЕК та виписки з медичної карти від 18.03.2024 ОСОБА_3 є особою з інвалідністю першої групи А з дитинства, страждає на змішану атрофічну гідроцефалію, спастичний тетрапарез, когнітивний дефіцит, БПНПГ, катаракта, порушення функції тазових органів, потребує постійного стороннього догляду (а.с.13,15,16).

Висновком судово-психіатричної експертизи № 536 від 05.12.2024 встановлено, що ОСОБА_3 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді глибокої розумової відсталості внаслідок хвороби ОСОБА_4 на тлі органічного ураження головного мозку, епісиндром в анамнезі, внаслідок чого він не може розуміти значення своїх дій і керувати ними. Як зазначено у висновку експерта, ОСОБА_3 до кабінету заведений батьками, збуджений. Важко утримується на місці, постійно в русі, фіксований батьком у себе на руках. Не доступний контакту, фразова мова відсутня. Дезорієнтований в сісці, часі та навколишньому середовищі. Питання не осмислює, не впізнає батьків, безучасний до оточуючих, критики свого стану не має (а.с.80-84).

Заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за станом здоров`я може бути піклувальником (опікуном), надавати соціальну допомогу (а.с.16).

Відповідно до довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 №1/4/5289 ОСОБА_1 , 1966 р.н., знятий з військового обліку 07.12.2011 (а.с.121).

Мати ОСОБА_3 заінтересована особа ОСОБА_2 ,1969 р.н., за висновком Запорізької обласної клінічної лікарні, страждає на хронічне захворювання хребта, за призначенням лікаря їй рекомендовано обмеження фізичного навантаження, охоронний режим (а.с.119)

З витягу з протоколу № 24 засідання опікунської ради з питань захисту прав недієздатних або обмежених у дієздатності осіб при районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 19.06.2024 відомо, що опікунською радою відмовлено у підготовці подання до суду про призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_3 . Як зазначено у протоколі, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, натомість як ОСОБА_2 є пенсіонеркою та не має обмежень за станом здоров`я для опікування сином (а.с. 46).

Установивши, що ОСОБА_3 виявляє ознаки психічного розладу у вигляді глибокої розумової відсталості внаслідок хвороби ОСОБА_4 на тлі органічного ураження головного мозку, епісиндром в анамнезі, внаслідок чого він не може розуміти значення своїх дій і керувати ними, суд першої інстанції визнав його недієздатним.

Рішення суду в частині задоволених вимог сторонами не оскаржується та відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог у встановленні опіки над недієздатним ОСОБА_3 .

Відмовляючи у встановленні опіки над недієздатним ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що останній є приватним підприємцем, опікунська рада з питань захисту прав недієздатних з цих підстав відмовила у підготовці подання про призначення заявника опікуном.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над фізичними особами, які визнані недієздатними.

Частиною 1 ст. 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Відповідно до положень п.3.1, 3.2 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26.05.1999 за №34/166/131/88, при призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою, і як право з числа родичів чи близьких підопічному осіб.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.64 ЦК України, опікуном або піклувальником не може бути фізична особа поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування при розгляді питання про призначення ОСОБА_1 опікуном над рідним сином ОСОБА_3 єдиною підставою для відмови у підготовці подання зазначила, що з дитинства дитиною опікувалася дружина заявника ОСОБА_2 , яка була отримувачем державної соціальної допомоги і є пенсіонеркою.

Проте, підстави відмови у призначенні ОСОБА_1 опікуном витяг із протоколу засідання опікунської ради не містить.

ОСОБА_2 із заявою про призначення її опікуном ні до суду, ні до органів опіки і піклування не зверталася.

Обставин, передбачених ст.64 ЦК України, при розгляді справи встановлено не було.

Суд першої інстанції в обґрунтування прийнятого рішення не навів будь-яких переконливих аргументів, чим саме факт призначення ОСОБА_1 опікуном суперечить інтересам його сина, визнаного судом недієздатною. Сама по собі вказівка органу опіки і піклування на те, що заявник є підприємцем і що у недієздатного є мати, яка отримувала соціальну допомогу на дитину, не є достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви про визнання батька опікуном.

Судом не встановлені обставини, які б свідчили про не можливість заявника здійснювати догляд за сином з урахуванням характеру їх сімейних стосунків.

Призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатного жодним чином не сприятиме його ухиленню від військової служби, оскільки останній знятий з військового обліку, є батьком ОСОБА_5 , який також є особою з інвалідністю другої групи загального захворювання органів руху.

Таким чином, висновки суду щодо неможливості призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатного сина ґрунтуються на припущеннях, що є недопустимим, а доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Наявність у недієздатного матері ОСОБА_2 , 1969 р.н., яка отримувала на дитину соціальну допомогу, проте страждає на хронічне захворювання хребта і за станом здоров`я їй рекомендовано обмеження фізичного навантаження та охоронний режим, не є достатньою підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1

ОСОБА_2 із заявою про призначення її опікуном недієздатного ОСОБА_3 не зверталась, не заперечували проти задоволення заяви ОСОБА_1 .

Крім того, діюче законодавство передбачає можливість призначення недієздатному кількох опікунів.

Зважуючи на викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог заяви щодо призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_3 є таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення вказаних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05 лютого 2025 року у цій справі в оскаржуваній частині скасувати.

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Запоріжжя, який проживає в АДРЕСА_1 , опікуном недієздатного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувало ся і судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 травня 2025 року.

Головуюча І.В. Кочеткова

Судді: С.В. Кухар

Г.С. Подліянова