КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7702/2025
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 квітня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Печерського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Бусик О.Л. 27 січня 2025 року за заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про роз`яснення судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів, стягнення коштів, що знаходяться на депозитному рахунку,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2024 року відповідач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з заявою про роз`яснення рішення, просив роз`яснити судове рішення, ухвалене 28 квітня 2021 року Печерським районним судом м. Києва в справі № 757/18882/20-ц, а саме, чи мають суми, зазначені в резолютивній частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року в справі № 757/18882/20-ц, бути виплачені АТ КБ «ПриватБанк» стягувачу за таким судовим рішенням з урахуванням податків та зборів, якщо такі суми підлягають обов`язковому оподаткуванню відповідно до вимог Податкового кодексу України; за рахунок яких саме коштів АТ КБ «ПриватБанк», як податковий агент, зобов`язаний сплатити податки та збори до державного бюджету України, якщо суми, зазначені в резолютивній частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року в справі № 757/18882/20-ц, підлягають обов`язковому оподаткуванню відповідно до вимог Податкового кодексу України.

Заяву мотивував тим, що 28 квітня 2021 року рішенням Печерського районного суду м. Києва, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року та постановою Верховного Суду від 30 вересня 2022 року, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 депозит в сумі 27012,91 доларів США та проценти за депозитним договором у сумі 11271,04 доларів США, в іншій частині позову відмовлено.

Вказував, що стягнуті за рішенням суду з банку відсотки за користування банківським вкладом за своєю природою є доходом стягувача за судовим рішенням, який відповідно до законодавства України підлягає оподаткуванню. Чинним податковим законодавством передбачено, що суми нарахованих банком відсотків на депозитні кошти та неустойка (пеня, штрафи), стягнуті на підставі судового рішення, а також присуджені судом відшкодування будь-яких витрат платника податків, включаються до оподатковуваного доходу платника податку та, відповідно, підлягають оподаткуванню на загальних підставах за ставками, визначеними ПК України.

Аналогічні роз`яснення надані АТ КБ «ПриватБанк» в індивідуальній податковій консультації Державної податкової служби України від 13 вересня 2024 року, де зазначено, що оскільки фізична особа (стягувач за судовим рішенням) при отриманні доходу у відповідності до ст. 67 Конституції України зобов`язана сплатити податки, а фактичним платником таких податків є АТ КБ «ПриватБанк», то саме АТ КБ «ПриватБанк» і має утримати та сплатити податки із сум, які підлягають виплаті фізичній особі за рішенням суду.

Вважав, що в даному випадку своїм рішенням суд захистив право позивача на стягнення грошових коштів з банку, однак під час ухвалення рішення не врахував, що суми, які підлягають виплаті позивачу, є його доходом, і відповідно до імперативних норм ПК України, податки з цих сум банк як податковий агент зобов`язаний сплатити в момент виплати таких доходів, при цьому ці податки сплачуються за рахунок сум, які підлягають виплаті.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року заяву про роз`яснення рішення частково задоволено, роз`яснено рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року, а саме, що суми, зазначені в резолютивній частині рішення суду, мають бути виплачені АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 в повному обсязі без вирахування з них податків та зборів. В задоволенні іншої частини заяви про роз`яснення рішення відмовлено.

АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправомірність ухвали, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою надати роз`яснення рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року в частині двох поставлених питань у заяві про роз`яснення рішення шляхом зазначення апеляційним судом у роз`ясненні рішення, що сума процентів на вклад (11271,04 долари США), зазначена в резолютивній частині рішення від 28 квітня 2021 року, має бути виплачена банком на користь ОСОБА_1 з відрахуванням (утриманням) податку на доходи фізичних осіб та військового збору; податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, що мають бути сплачені банком (як податковим агентом) до державного бюджету під час виплати ОСОБА_1 суми процентів на вклад (11271,04 долари США) за судовим рішенням у справі № 757/18882/20, утримуються саме з суми 11721,04 долари США та сплачуються банком до бюджету за рахунок отриманого доходу (процентів на вклад) ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції не враховано, що заява АТ КБ «ПриватБанк» містила прохання щодо роз`яснення судом рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року саме відносно дій, які має вчиняти банк під час виконання судового рішення з урахуванням вимог податкового законодавства України, оскільки у банку виникли певні труднощі під час виконання такого судового рішення, враховуючи наявність відповідних положень ПК України, що встановлюють певний імперативний порядок сплати податків та інших обов`язкових платежів, що мають бути утримані податковим агентом (банком) під час виплати вкладнику процентів на депозитний вклад, та з урахуванням наявності індивідуальної податкової консультації Державної податкової служби України від 13 вересня 2024 року, копія якої була надана банком до заяви про роз`яснення рішення.

Також судом не враховано, що заява АТ КБ «ПриватБанк» містила твердження щодо того, що суд має зазначити (за наслідками надання відповідного роз`яснення) про те, що суми коштів, вказані у резолютивній частині рішення, мають бути сплачені банком з відрахуванням податків та зборів під час здійснення такої виплати на користь позивача.

З огляду на наведене аргументування судом першої інстанції про те, що перерахування стягувачеві суми меншої, ніж зазначена у резолютивній частині рішення, не вважається належним виконанням судового рішення, та що зазначені в резолютивній частині рішення суми мають бути виплачені банком на користь позивача в повному обсязі без вирахування з них податків та зборів, вбачається, що банк має сплатити суму податків на доходи фізичних осіб і військовий збір під час виконання судового рішення за рахунок власних коштів, а не за рахунок доходів (сум), нарахованих до стягнення з банку на підставі судового рішення у справі № 757/17882/20-ц.

Отже, якщо б суд першої інстанції під час ухвалення рішення в мотивувальній частині самостійно здійснив би розрахунок суми, яка повинна бути утримана з нарахованих позивачу сум (доходу) та сплачена до державного бюджету у якості податків та зборів, то в такому випадку за наслідками роз`яснення судового рішення правомірно було би вказувати про те, що суми, зазначені в резолютивній частині, мають бути виплачені в повному обсязі.

Однак, суми, вказані судом в резолютивній частині рішення, вказані без відрахування з них податків та зборів, а тому податки та збори мають бути утримані податковим агентом під час виплати на користь ОСОБА_1 таких сум та за рахунок цих сум.

Звертав увагу на правові висновки, викладені в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 25 березня 2024 року в справі № 461/2729/22, згідно якої Верховний Суд зазначив про відсутність у державного виконавця підстав для закриття виконавчого провадження в зв`язку з відсутністю у резолютивній частині рішення суду вказівки про те, що сума доходу підлягає стягненню за відрахуванням податків та інших платежів.

Отже, вирішальним під час виконання будь-якого судового рішення, ухваленого за позовом про стягнення з боржника коштів, що підлягають оподаткуванню, є питання зазначення чи не зазначення у резолютивній частині рішення суду вказівки про те, що сума доходу підлягає стягненню за відрахуванням податків та інших платежів.

Враховуючи положення п.п. 170.4.1, 170.4.2 п. 170.4 ст. 170 ПК України та Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій та операцій з ощадними сертифікатами банку, затвердженого постановою Правління НБУ від 03 грудня 2003 року № 516, банк або інша фінансова установа виступає в ролі податкового агента і автоматично здійснює нарахування та стягнення процентів за депозитом.

Таким чином, за відсутності у резолютивній частині рішення суду вказівки про те, що сума процентів 11271,04 долари США підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за відрахуванням податків та інших платежів, - під час виконання судового рішення у цій справі виникають суперечки щодо розуміння резолютивної частини рішення в цій справі та виникають труднощі як у боржника, так і у виконавчого органу стосовно належного виконання цього судового рішення, враховуючи імперативні приписи ПК України.

Зазначав, що судом першої інстанції фактично було відмовлено банку в задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення в частині надання відповіді на питання, за рахунок яких саме коштів АТ КБ «ПриватБанк» як податковий агент зобов`язане сплатити податки та збори до державного бюджету, якщо суми, зазначені в резолютивній частині рішення, підлягають обов`язковому оподаткуванню.

Наголошував, що судом стягнуто з банку загальну суму коштів, яка фактично містить в собі суми, що мають бути утримані банком як податковим агентом під час виконання судового рішення та перераховані до бюджету на вимогу ПК України, отже це питання безпосередньо впливає на належне виконання судового рішення банком та ускладнює його виконання.

Вказував, що судом першої інстанції під час розгляду заяви банку про роз`яснення рішення не було належним чином з`ясовано порядок сплати відповідачем коштів на користь ОСОБА_1 , який досліджувався судом під час вирішення питання правомірності та доведеності заявлених позивачем вимог. Оскільки питання сплати коштів боржником на користь кредитора безпосередньо пов`язане з питанням отримання такою особою доходів, що можуть підлягати оподаткуванню, то не можна стверджувати, що порядок нарахування та сплати податків з сум, які судом стягуються за судовим рішенням, не входить до предмету розгляду у справі за позовом фізичної особи про стягнення коштів на її користь.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

В судове засідання 30 квітня 2025 року учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, в тому числі позивач ОСОБА_1 - шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року в справі № 757/18882/20-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, які знаходяться на депозитному рахунку, позов задоволено частково, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 депозит в сумі 27012,91 долари США та проценти за депозитним договором у сумі 11271,04 долари США (а. с. 141 - 144 т. 1).

Постановою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року залишено без змін (а. с. 232 - 235 т. 1).

14 січня 2022 року представником позивача отримано виконавчий лист у справі № 757/18882/20-ц (а. с. 239 т. 1).

Державною податковою службою України надано індивідуальну податкову консультацію АТ КБ «ПриватБанк» від 13 вересня 2024 року щодо практичного застосування норм податкового законодавства, згідно якої доходи, наведені у зверненні АТ КБ «ПриватБанк» (проценти за депозитом), які нараховуються (виплачуються) юридичною особою на користь фізичних осіб на підставі рішення суду, включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та оподатковуються на загальних підставах. При цьому АТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа є податковим агентом щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб і військового збору за рахунок доходів, нарахованих на підставі рішення суду, незалежно від того, яким чином здійснюється виконання рішення суду, зокрема у вигляді безспірного списання або при добровільному виконанні судового рішення. Крім того, податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені ПК України для податників податків (п. 18.2 ст. 18 Кодексу) (а. с. 5 - 7 т. 2).

Постановляючи ухвалу про часткове задоволення заяви про роз`яснення судового рішення, суд першої інстанції виходив із того, що приводом для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання, а отже рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року слід роз`яснити, зазначивши, що суми, зазначені в резолютивній частині рішення суду, мають бути виплачені АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі без вирахування з них податків та зборів, в зв`язку з чим заява про роз`яснення рішення в цій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про роз`яснення, за рахунок яких саме коштів АТ КБ «ПриватБанк» як податковий агент зобов`язане сплатити податки та збори до державного бюджету, суд першої інстанції виходив із того, що підстави для роз`яснення судового рішення в цій частині відсутні, оскільки порядок нарахування і сплати АТ КБ «ПриватБанк» як податковим агентом позивача податків та зборів не були предметом розгляду в справі № 757/18882/20-ц, і такі питання судом при ухваленні рішення не вирішувались.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

За змістом цієї норми процесуального права рішення суду може бути роз`яснено у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року в справі № 233/3676/19, провадження № 14-65цс20, вказано, що «необхідність роз`яснення судового рішення може бути зумовлена його нечіткістю в резолютивній частині, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або які будуть здійснювати його виконання. Тобто це стосується випадків, коли рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання. Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Водночас суд, роз`яснюючи рішення, не вносить зміни в існуюче рішення. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що відповідно до частини другої статті 271 ЦПК України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Зі змісту цієї норми убачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, зокрема, у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 904/2526/18 (провадження № 12-272гс18) зазначено, що «роз`яснення судового рішення - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усунення неясності судового документа. Тобто йдеться про викладення судового рішення у більш ясній і зрозумілій формі. Необхідність такого роз`яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння рішення суду з метою його виконання. Здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушуються питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз`ясненні рішення. Частиною другою статті 245 ГПК України встановлено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Із зазначеної норми вбачається, що роз`ясненню підлягають не всі судові рішення, а лише ті, які підлягають виконанню, порядок здійснення якого визначено Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Тобто, роз`яснення рішення суду - це засіб виправлення недоліків судового рішення, який полягає в усуненні неясності і викладенні рішення суду у більш зрозумілій формі.

Суть роз`яснення судового рішення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові питання та вирішувати невирішені вимоги, він лише має роз`яснити положення ухваленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його виконання.

Якщо фактично порушується питання про зміну рішення або про внесення до нього нових даних, або про роз`яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання (частина друга статті 271 ЦПК України).

Отже, роз`ясненню підлягають судові рішення, ухвалені по суті справи, які набрали законної сили та підлягають виконанню, але ще не виконані та не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду України у рішенні від 23 травня 2017 у справі № 21-1283іп16, Великої Палати Верховного Суду в постанові від 14 червня 2018 у справі № 800/507/17, провадження № 11-263сап18, Верховного Суду в постанові від 29 травня 2024 року у справі № 369/9135/17.

Розглядаючи заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» про роз`яснення рішення, суд першої інстанції вірно визначився з тим, що заявник просить роз`яснити питання щодо оподаткування стягнутих сум з метою виконання відповідачем своїх обов`язків як податкового агента при їх виплаті на користь позивача.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 25 березня 2024 року в справі № 461/2729/22 (провадження № 61-10834сво22) викладено правовий висновок, згідно якого відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 ПК України платником податку є податкові агенти.

Згідно з підпунктом 165.1.29 пункту 165.1 статті 165 ПК України не включається до розрахунку загального місячного (річного) оподатковуваного доходу основна сума депозиту (вкладу), внесеного платником податку до банку чи небанківської фінансової установи, яка повертається йому, сума, яка отримується платником податку внаслідок продажу права вимоги на депозит, а також основна сума кредиту, що отримується платником податку (протягом строку дії договору), у тому числі фінансового кредиту, забезпеченого заставою, на визначений строк та під проценти.

Таким чином, податковий агент не відраховує податки і обов`язкові платежі з основної суми депозиту (вкладу) на виконання судового рішення про стягнення таких коштів, а тому зазначена в резолютивній частині сума депозиту підлягає сплаті стягувачу у виконавчому провадженні саме у вказаному розмірі.

Положення ПК України визначають поняття «пасивні доходи», яке означає, зокрема, такі доходи, як проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок, а також встановлюють ставки податку на пасивні доходи до бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 164.2.8 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального оподатковуваного доходу платника податку включаються пасивні доходи особи.

У підпункті 14.1.268 пункту 14.1 статті 14 ПК України наведено перелік визначених законодавцем видів пасивного доходу. Одним із видів такого доходу є, зокрема, проценти на поточний або депозитний (вкладний) банківський рахунок, на вклад (депозит) у кредитних спілках, інші проценти (у тому числі дисконтні доходи).

Визначення терміну «проценти» міститься у підпункті 14.1.206 пункту 14.1 статті 14 ПК України, відповідно до якого проценти - дохід, який сплачується (нараховується) позичальником на користь кредитора як плата за використання залучених на визначений або невизначений строк коштів або майна. До процентів включається, зокрема, платіж за використання коштів, залучених у депозит.

Ураховуючи положення підпунктів 170.4.1 і 170.4.2 пункту 170.4 статті 170 ПК України та Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій та операцій з ощадними сертифікатами банку, затверджене постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, банк або інша фінансова установа виступає у ролі податкового агента і автоматично здійснює нарахування та стягнення процентів за депозитом.

Отже, законом визначено імперативний порядок сплати податків та інших обов`язкових платежів на проценти за депозитним вкладом. Саме податковий агент здійснює нарахування та сплату цих платежів і є відповідальною за ці дії особою.

Перерахування стягувачеві суми меншої, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), не вважається належним виконанням судового рішення. Предметом грошового зобов`язання є грошові кошти, виражені у відповідній валюті. Сплата (перерахування) коштів у розмірі меншому, ніж зазначена у резолютивній частині судового рішення (виконавчому документі), свідчить про порушення принципу належного виконання в частині предмета виконання.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року в справі № 757/18882/20-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, які знаходяться на депозитному рахунку, яке набрало законної сили, позов задоволено частково, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 депозит в сумі 27012,91 долари США та проценти за депозитним договором у сумі 11271,04 долари США.

Таким чином, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року в справі № 757/18882/20-ц, яке набрала законної сили, та підлягає виконанню у межах встановленої суми, було чітко визначено розмір заборгованості, що підлягає стягненню з АТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , а саме: депозит в сумі 27012,91 долари США та проценти за депозитним договором у сумі 11271,04 долари США.

Апеляційний суд враховує, що таке судове рішення є зрозумілим і таким, що не припускає різного тлумачення, відсутні обставини, що утруднюють виконання судового рішення, судове рішення є цілком зрозумілим та роз`ясненню не підлягало.

Разом із тим, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та оскільки позивачем ОСОБА_1 ухвала суду першої інстанції від 27 січня 2025 року про роз`яснення судового рішення оскаржена не була, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції в частині роз`яснення рішення, що суми, зазначені в резолютивній частині рішенні суду, мають бути виплачені АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 в повному обсязі без вирахування з них податків та зборів.

Такі висновки цілком узгоджуються з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 461/2729/22 (провадження № 61-10834сво22), відповідають принципу належного виконання та не спростовуються доводами апеляційної скарги.

При цьому, оскільки порядок нарахування і сплати АТ КБ «ПриватБанк» як податковим агентом позивача податків та зборів дійсно не були предметом розгляду в справі № 757/188832/20-ц, і такі питання судом при ухваленні рішення не вирішувались, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що підстави для роз`яснення судового рішення в частині того, за рахунок яких саме коштів АТ КБ «ПриватБанк» як податковий агент зобов`язане сплатити податки та збори до державного бюджету, відсутні.

Доводи апеляційної скарги, що заява АТ КБ «ПриватБанк» про роз`яснення рішення суду містила твердження щодо того, що суд має зазначити про те, що суми коштів, вказані в резолютивній частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року, мають бути сплачені відповідачем з відрахуванням податків та зборів під час здійснення такої виплати на користь позивача, є необґрунтованими, зводяться до незгоди з ухвалою суду першої інстанції, власного тлумачення позивачем норм матеріального і процесуального права та до спонукання апеляційного суду скасувати ухвалу суду першої інстанції, яка не влаштовує відповідача, а тому відхиляються апеляційним судом як неспроможні.

Аналогічно необґрунтованими є доводи апеляційної скарги, що суми, вказані судом в резолютивній частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 квітня 2021 року, вказані без відрахування з них податків і зборів, а тому податки та збори мають бути утримані податковим агентом під час виплати на користь ОСОБА_1 таких сум та за рахунок цих сум (тобто, з них).

Доводи апеляційної скарги, що Об`єднана палата Касаційного цивільного суду, розглядаючи справу № 461/2729/22 (постанова від 25 березня 2024 року), не знайшла підстав від відступу від висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 642/8921/15-ц, в якій Верховний Суд зазначив про відсутність у державного виконавця підстав для закриття виконавчого провадження в зв`язку із відсутністю у резолютивній частині рішення суду вказівки про те, що сума доходу підлягає стягненню за відрахуванням податків та інших платежів, - не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо роз`яснення рішення та відхиляються апеляційним судом, оскільки із наведеного не випливає, що в резолютивній частині рішення суду така вказівка мала бути.

Натомість, в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 759/212/20 (провадження № 61-2166св24) зазначено, що «обов`язки сторін у сфері оподаткування, які виникають у зв`язку з ухваленням та/або виконанням судових рішень про стягнення коштів, суд не встановлює. Відповідні обов`язки визначені податковим законодавством. У статті 265 ЦПК України немає імперативної вказівки на необхідність додаткової деталізації у рішенні суду суми стягнення (зокрема, процентів за користування вкладами) з розмірами обов`язкових платежів до бюджету. Тому необґрунтованим є зазначення у шостому абзаці резолютивної частини рішення суду першої інстанції про те, що «сума відсотків на депозитні кошти зазначена без відрахування податків і зборів, які підлягають утриманню у встановленому законом порядку». Це є підставою для зміни рішення суду першої інстанції, яке апеляційний суд залишив без змін, шляхом виключення з резолютивної частини зазначеного абзацу (див. близькі за змістом висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 461/2729/22)».

Враховуючи наведене, апеляційний суд також не погоджується з доводами апеляційної скарги, що оскільки питання сплати коштів боржником на користь кредитора (фізичної особи) безпосередньо пов`язане з питанням отримання такою особою доходів, що можуть підлягати оподаткуванню, то не можна стверджувати, що порядок нарахування та сплати податків з сум, які судом стягуються за судовим рішенням, не входить до предмету розгляду у справі за позовом фізичної особи про стягнення коштів на її користь.

Доводи апеляційної скарги, що законом визначено певний порядок сплати податків та інших обов`язкових платежів, що мають утримуватися податковим агентом (банківською установою) з процентів, нарахованих на банківські вклади, і саме банк як податковий агент є особою, відповідальною за здійснення нарахування та сплати платежів на вимогу податкового законодавства, є необґрунтованими, не дають підстав для висновку і не свідчать самі по собі, що таке відрахування має здійснюватися саме з сум, присуджених судом до стягнення з відповідача на користь позивача, та відхиляються апеляційним судом.

Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не з`ясував належним чином порядок сплати відповідачем коштів на користь ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди з ухвалою та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.