У х в а л а

30 квітня 2025 року

м. Київ

Справа № 216/3708/23

Провадження № 61-11276ск24

Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду Гудими Д. А ознайомився із касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - позивачка)

на заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 3 липня 2024 року

у справі за позовом позивачки до російської федерації (далі - відповідач) за участю Держави України в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання дій відповідача проти України геноцидом Українського народу, відшкодування майнової та моральної шкоди і

в с т а н о в и в :

1. 30 липня 2024 року позивака подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову.

2. 16 вересня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення копії тієї ухвали. Позивачка мала зазначити про наявність або відсутність у неї електронного кабінету, а також надати адресу місцезнаходження відповідача.

3. 16 жовтня 2024 року позивачка подала до Верховного Суду клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, у якому зазначила, що у неї відсутній електронний кабінет і що «представницький орган» відповідача розташований «саме за тією адресою, яка вказана… у позовній заяві»: «03049, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 27». Вказала, що у Верховного Суду є належний механізм повідомлення відповідача про розгляд справи.

4. 31 січня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою продовжив позивачці на п`ять днів із дня вручення тієї ухвали строк на усунення недоліків касаційної скарги. Позивачка мала вказати адресу держави-відповідача в особі її органів державної влади та надати копію клопотання про усунення недоліків касаційної скарги для інших учасниці справи.

5. 13 лютого 2025 року позивачка подала до Верховного Суду заяву про відвід судді-доповідача (вх. № 5253/0/220-25 від 19 лютого 2025 року). Обґрунтувала, зокрема, так:

- не погоджується з вимогами ухвал від 16 вересня 2024 року про залишення її касаційної скарги без руху та від 31 січня 2025 року про продовження строку на усунення недоліків такої скарги, бо припускає, що суддя-доповідач «змушує» її написати адресою відповідача «Москва, Кремль»;

- вимога ухвали Верховного Суду від 31 січня 2025 року про те, що вона повинна вказати адресу держави-відповідача в особі її органів державної влади «спростовується постановами Верховного Суду від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19; від 18 травня 2022 року у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21); у справі № 428/11673/19 від 18 травня 2022 року; та ч.ч. 11 і 12 ст. 128 ЦПК України».

6. 20 лютого 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою визнав необґрунтованою заяву позивачкипро відвід судді-доповідача та передала для вирішення судді, визначеному у встановленому порядку. Вказав, що власна інтерпретація заявницею приписів ЦПК України не може бути підставою для відводу судді-доповідача.

7. 21 лютого 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою відмовив у задоволенні заяви позивачки про відвід судді.

8. 22 лютого 2025 року позивачка подала до Верховного Суду клопотання про відкриття провадження (вх. № 5988/0/220-25), до якого додала чотири примірники уточненої касаційної скарги. У клопотанні вказала фактично ті самі заперечення з приводу усунення недоліків касаційної скарги, які вона зазначала у заяві про відвід судді-доповідача (вх. № 5253/0/220-25 від 19 лютого 2025 року), зокрема щодо нібито примушування її до написання адреси відповідача та щодо вимоги про додавання до клопотання про усунення недоліків касаційної скарги його копії для усіх учасників справи. Зазначила також, що суд обмежує її у доступі до правосуддя, оскільки вимагає усунення некоректних вимог, які не впливають на справедливий розгляд із додержанням принципу верховенства права.

9. Таке виконання ухвал Верховного Суду не можна вважати належним. Тому касаційну скаргу слід повернути позивачці.

9.1. Верховний Суд нагадує позивачці про обов`язок добросовісно користуватися процесуальними правами та про неприпустимість зловживання ними (пункт 11 частини третьої статті 2, частина перша статті 44 ЦПК України). За змістом частини другої статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами будь-які дії, що суперечать завданню цивільного судочинства.

9.2. У клопотанні про відкриття провадження позивачка не вказала адреси держави-відповідача в особі її органів державної влади та не надала копії клопотання про усунення недоліків касаційної скарги для усіх учасників справи. Обґрунтування неможливості з об`єктивних причин усунути недоліки касаційної скарги не навела. Незгода з ухвалами суду та небажання належно виконувати вимоги закону, зокрема надавати суду копії всіх процесуальних заяв у кількості, яка відповідає кількості інших учасників справи (пункт 6 частини другої, пункт 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України), не є такими причинами.

9.3. Надання позивачкою суду недостовірної інформації про місцезнаходження відповідача навіть після зауваження суду є проявом недобросовісної поведінки. В ухвалі про залишення касаційної скарги без руху та про продовження строку для усунення її недоліків позивачка була проінформована про те, що дипломатичні відносини з російською федерацією Україна розірвала. Тому посольства держава-відповідач у Києві не має, а поштова адреса в Києві будівлі, в якій колись воно знаходилося, не є адресою російської федерації як учасниці справи (незалежно від того, у чиїй власності знаходиться та будівля і відповідна земельна ділянка). Не є ні юридично, ні фактично. Адресою місцезнаходження учасника справи не є адреса ймовірного знаходження його нерухомого майна. Органів влади, які б могли представляти державу-відповідача, остання у Києві не має та не буде мати.

9.4. Станом на 30 квітня 2025 року про продовження процесуального строку для усунення недоліків касаційної скарги позивачка не просила, необхідні для такого усунення дані суду не надала.

9.5. За змістом частини другої статті 393 ЦПК України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

9.6. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (речення друге частини третьої статті 185 ЦПК України).

9.7. Оскільки позивачка не усунула недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, цю скаргу слід визнати неподаною та повернути. Це не перешкоджає можливості повторно звернутися з касаційною скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, які стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 2, 183, 260, 261 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

повернути ОСОБА_1 касаційну скаргу на заочне рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 березня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 3 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до російської федерації за участю Держави України в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про визнання дій російської федерації проти України геноцидом Українського народу, відшкодування майнової та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя Д. А. Гудима