УХВАЛА

01 травня 2025 року

м. Київ

справа № 509/2128/19

провадження № 61-3973 ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шляпіна Людмила Миколаївна, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бриз-5» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання спільного майна,

ВСТАНОВИВ :

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року позов об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бриз-5» (далі - ОСББ «Бриз-5») задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСББ «Бриз-5» заборгованість зі сплати внесків на утримання спільного майна за період з 01 грудня 2017 року по 31 грудня 2023 року у розмірі 31 640,57 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, 08 січня 2025 року ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Олейниченко О. М., подала засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу із пропуском строку на апеляційне оскарження, який просила поновити, посилаючись на те, що вона не отримувала копію оскаржуваного рішення суду, так як знаходиться за кордоном, тоді як копію цього рішення її адвокат Олейниченко О. М. отримала лише 10 грудня 2024 року. При цьому, в апеляційній скарзі адвокат зазначила, що ОСОБА_1 не має зареєстрованого електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд».

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 січня 2025 року цю причину пропуску строку визнано неповажною, оскільки викладені заявником обставини спростовувались довідкою про доставку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 28 жовтня 2024 року до електронного кабінету ОСОБА_1 в підсистемі «Електронний суд» 31 жовтня 2024 року о 19:25:23. Сам по собі факт отримання адвокатом Олейниченко О. М. копії оскаржуваного рішення у паперовому вигляді 10 грудня 2024 року без наведення об`єктивних причин з наданням відповідних доказів, не може свідчити про безумовне підтвердження наявності цих причин та визнання їх судом поважними. Апеляційну скаргу залишено без руху та надано їй строк для зазначення інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення з наданням відповідних доказів.

На виконання вимог ухвали від 27 січня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Олейниченко О. М. 11 лютого 2025 року подала до апеляційного суду клопотання, в якому причиною пропуску строку на апеляційне оскарження вказала те, що ОСОБА_1 про існування зареєстрованого на її ім`я електронного кабінету дізналася лише з ухвали апеляційного суду. Вона постійно мешкає в Іспанії, має там офіційний тимчасовий захист, перебуваючи за кордоном не має можливості не тільки створити електронний кабінет, а і навіть отримати інформацію з державних сайтів України, які автоматично блокуються. Під час розгляду справи місцевим судом, заявник зверталася до суду із заявою про те, що вона не має доступу до електронного суду, а також можливості користуватися комп`ютером. Щодо направлення рішення до електронного кабінету заявника, адвокат зазначила, що в матеріалах справи з невідомих причин містяться 2 довідки про доставку електронного документа в різний час: 1) вступна та резолютивна частини; 2) «Рішення просте», що розуміється як неповний текст рішення суду. Звертає увагу, що після ознайомлення з матеріалами справи стало відомо, що взагалі відсутні жодні докази направлення до електронного кабінету ОСОБА_1 повного тексту оскаржуваного рішення суду. Посилаючись на відповідь, надану Державним підприємством «Інформаційні судові системи» на адвокатський запит зазначає, що ОСОБА_1 не користувалася електронним кабінетом в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС з 24 липня 2025 року по теперішній час; за відсутності кваліфікованого електронного підпису ОСОБА_1 не могла зареєструватися та авторизуватися в підсистемі «Електронний суд», а отже і не отримувала рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року.

Оскільки наведені обставини щодо неотримання ОСОБА_1 копії оскаржуваного рішення не були підтверджені доказами та фактично спростовані матеріалами справи, суд апеляційної інстанції визнав їх неповажними.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року, на підставі пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України.

26 березня 2025 року від імені ОСОБА_1 - адвокат Шляпіна Л. М. подала до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку касаційну скаргу на вказану ухвалу, у якій просила її скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції для розгляду по суті.

Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та запропоновано заявнику направити на адресу суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та навести поважні причини пропуску строку.

15 квітня 2025 року від імені ОСОБА_1 - адвокат Шляпіна Л. М. подаладо Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.

Як на підставу пропущення строку заявник посилається на те, що строк пропущений з поважних причин, оскільки повний текст оскаржуваної ухвали отриманий в електронному кабінеті адвоката 25 лютого 2025 року, що підтверджується відповідними доказами. Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин, заявник у розумний інтервал часу після отримання копії ухвали суду апеляційної інстанції звернулася з касаційною скаргою, вважаємо за можливе його поновити.

Доводи заявника зводяться до того, що апеляційним судом позбавлено ОСОБА_1 права на судовий захист, оскільки не взято до уваги поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження. При цьому зазначає, що вона не отримувала копії рішення суду від 28 жовтня 2024 року, оскільки не створювала електронний кабінет та не має електронного підпису, всі заяви відправляла до Овідіопольського районного суду Одеської області без електронного підпису, про що свідчать відмітки «БЕЗ ЕЦП», зроблені судом першої інстанції. Вказує, що постійно проживає в Іспанії, має там тимчасовий захист і у неї відсутня можливість не тільки створити електронний кабінет, а навіть отримати інформацію з державних сайтів України, які автоматично блокуються.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з урахуванням такого.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Згідно із пунктом 1 частини другої статті 354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Встановивши, що ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Олейниченко О. М., подала апеляційну скаргу 08 січня 2025 року, апеляційний суд дійшов вірного висновку про пропуск строку на апеляційне оскарження рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року.

Згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що єдиною умовою поновлення пропущеного процесуального строку, в тому числі і строку на апеляційне оскарження, є визнання причин пропуску такого строку поважними. При цьому, поняття поважності причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду.

Пунктом 4 частини першої статті 358 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Встановивши, що ОСОБА_3 станом на 01 листопада 2024 року була обізнана про рішення суду від 28 жовтня 2024 року, однак апеляційну скаргу на це рішення подала 08 січня 2025 року, апеляційний суд застосувавши правильно положення статті 358 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки заявник не навела поважних причин пропуску строку та не надала доказів про наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від волі заявника, причин, які б зумовили поважність пропуску строку, встановленого частиною першою статті 354 ЦПК України.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд не дослідив причин пропуску строку на апеляційне оскарження та відповідні докази є безпідставними та спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення, яке містить висновки по суті розгляду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Визнаючи неповажними причини пропуску ОСОБА_4 строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції належно обгрунтував свої висновки, вказавши, що повний текст рішення суду від 28 жовтня 2024 року надіслано ОСОБА_5 в електронній формі до її електронного кабінету 31 жовтня 2024 року о 19:25:23, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа.

Пунктом 2 частини шостої статті 272 ЦПК Україниврегульовано, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи наведені норми процесуального закону рішення суду першої інстанції фактично вручено ОСОБА_5 01 листопада 2024 року, тому відповідач мала право на поновлення строку на апеляційне оскарження рішення протягом тридцяти днів з цієї дати, тобто по 02 грудня 2024 року включно (з врахуванням положень частини третьої статті 124 ЦПК України).

Посилання ОСОБА_2 на те, що копію оскаржуваного рішення її адвокатом отримано лише 10 грудня 2024 року є неспроможними, оскільки отримання адвокатом копії оскаржуваного судового рішення у паперовому вигляді не спростовує факт отримання ОСОБА_4 особисто цього ж рішення в електронному кабінеті 31 жовтня 2024 року, оскільки вимога про надіслання судового рішення через підсистему ЄСІТС є обов`язковою для осіб, які добровільно зареєстрували офіційні електронні адреси в ЄСІТС.

Враховуючи, що ОСОБА_1 має зареєстрований електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд», а підсистемою реалізовано функціонал автоматичного направлення сторонам у справі процесуальних документів, аргументи заявника про її неповідомлення про ухвалене судом першої інстанції рішення за допомогою цієї системи є безпідставними.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 грудня 2024 року у справі № 753/13117/23 (провадження № 61-8237св24).

Посилання заявника на відсутність доказів щодо направлення їй повного тексту оскаржуваного судового рішення, необізнаність про наявність електронного кабінету, зареєстрованого на її ім`я, та перебуваючи за кордоном не мала можливості створити електронний кабінет та отримати інформацію з державних сайтів України колегія суддів відхиляє як безпідставні.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. За змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим законом.

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Поновлення процесуального строку за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Як вбачається із інформації на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень по справі № 509/2128/19, ОСОБА_1 належним чином була повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, у серпні та жовтні 2024 року надала до суду заяви у вигляді заперечення на позов та відповідь на заперечення. Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року оприлюднено в реєстрі 01 листопада 2024 року. Договір про надання правничої допомоги між ОСОБА_1 та адвокатом Олейниченко О. М. було укладено 01 грудня 2024 року, тобто в межах строку, протягом якого заявник була вправі звернутися до суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, обумовленого датою отримання копії оскаржуваного рішення в її електронний кабінет, однак ОСОБА_1 та її адвокат Олейниченко О. М. своєю процесуальною поведінкою не демонстрували готовність до розгляду справи в розумні строки, подавши апеляційну скаргу після спливу 2 місяців після його оприлюднення.

Суд апеляційної інстанції відмовляючи у відкритті апеляційного провадження правильно врахував, що адвокат Олейниченко О. М., яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , не надала суду доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію нею своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від неї дій, спрямованих на своєчасне подання апеляційної скарги. Наслідки такої процесуальної поведінки були передбачуваними для ОСОБА_1 .

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо таке обтяження не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Аргументи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалене без додержанням норм процесуального права та зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шляпіна Людмила Миколаївна, на ухвалу Одеського апеляційного суду від 19 лютого 2025 року у справі за позовом об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Бриз-5» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати внесків на утримання спільного майна.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара