Справа № 159/2733/25
Провадження № 2/159/1134/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

30 квітня 2025 року м. Ковель

Суддя Ковельського міськрайонного суду Волинської області Денисюк Т.В., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клеха Анатолія Євгеновича про стягнення безпідставно отриманих витрат виконавчого провадження,

у с т а н о в и в:

29.04.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що 14.05.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. виданий виконавчий напис №38206 про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 10 170,00 гривень заборгованості за кредитним договором №2964451 від 16.01.2021.

На виконання виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем Клехою А.Є. 03.09.2021 відкрите виконавче провадження. Під час примусового виконання з ОСОБА_1 повністю стягнутий борг, а також винагорода і витрати виконавчого провадження, у зв`язку з чим 24.04.2024 виконавче провадження закінчене.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 19.12.2024 у справі №159/5949/24 за позовом ОСОБА_1 виконавчий напис нотаріуса, який слугував підставою для проведення виконавчих дій, визнаний таким, що не підлягає виконанню.

09.02.2025 ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця Клеха А.Є. із досудовою претензією про повернення стягнутих витрат виконавчого провадження, вказавши на безпідставне утримання коштів за скасованим виконавчим написом, а також на порушення виконавцем встановленої п.10-2 Розділу ХІІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про виконавче провадження» заборони на примусове виконання виконавчого напису нотаріуса в період воєнного стану.

Листом від 21.02.2025 приватний виконавець Клеха А.Є. відмовив позивачу у поверненні стягнутих у виконавчому провадженні АСВП №66700637 основної винагороди і витрат виконавчого провадження.

Посилаючись на приписи статті 1212 ЦК України ОСОБА_1 просить в судовому порядку стягнути з відповідача -приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клеха Анатолія Євгеновича 1486,46 гривень, з яких 1017,00 гривень основної винагороди приватного виконавця, 219,46 гривень витрати виконавчого провадження, 250,00 гривень компенсація за повернення стягувачу авансу, а також 1211,20 гривень судового збору.

Вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для розгляду позову за правилами цивільного провадження з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, зокрема питань, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Предметом заявленого ОСОБА_1 позову є стягнення з приватного виконавця списаних з рахунку позивача в порядку примусового виконання виконавчого напису нотаріуса витрат виконавчого провадження.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року (далі - Закону) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 3 Закону примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.

До витрат виконавчого провадження статтею 42 Закону віднесені: 1) виконавчий збір, стягнутий з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основна винагорода приватного виконавця; 2) авансовий внесок стягувача; 3) стягнуті з боржника кошти на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Постанови виконавця про стягнення такого роду витрат є виконавчими документами (п.5 ч.1 ст.3 Закону).

Частиною другою статті 74 Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, оскарження рішень приватного виконавця про стягнення витрат виконавчого провадження віднесені законодавством до юрисдикції адміністративних судів.

Вимоги ОСОБА_1 про стягнення (повернення) з приватного виконавця стягнутих останнім витрат виконавчого провадження незважаючи на відсутність вимоги про оскарження постанови приватного виконавця мають подібну природу, не є спором у приватно правових відносинах, а тому повинні бути вирішені в порядку адміністративного судочинства.

Зазначене узгоджується із приписами статті 19 ЦПК України та статті 287 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно зі статтею 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. У позовній заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).

Враховуючи викладені обставини, у відкритті провадження необхідно відмовити на підставі пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Керуючись статтею 19, пунктом 1 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 1, 3, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суддя

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Волинської області Клеха Анатолія Євгеновича про стягнення безпідставно отриманих витрат виконавчого провадження.

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства до Волинського адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складений та підписаний без її оголошення 30.04.2025.

СуддяТ. В. Денисюк