УХВАЛА

23 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 943/242/22

провадження № 61-17403св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Буська міська рада Львівської області,

особа, яка подала апеляційну скаргу - керівник Золочівської окружної прокуратури Львівської області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури на ухвалу Львівського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Приколоти Т.І., Мікуш Ю. Р., Савуляка Р. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Буської міської ради Львівської області про визнання права власності на спадкове майно.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на земельні ділянки (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 3,1236 га, в тому числі: ділянка 1 - 1,7632 га, кадастровий номер :15:001:0017); ділянка 2 - 1,3605 га, кадастровий номер :20:001:0006, які розташовані на території Буської міської ради Золочівського району Львівської області та належали ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , у порядку спадкової трансмісії.

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 28 вересня 2023 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме: земельну ділянку № НОМЕР_1 (пай) площею 1,7632 га, кадастровий номер :15:001:0017, земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 1,3605 га, кадастровий номер :20:001:0006, загальною площею 3,1236 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Боложинівської сільської ради Буського району Львівської області (тепер - Буської міської ради), які належали ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у порядку спадкової трансмісії після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за життя тітці позивача ? ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на праві приватної власності належали спірні земельні ділянки, які після її смерті шляхом фактичного вступу у спадщину прийняла її рідна сестра (мати позивача) ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та яка проживала разом з спадкодавцем в одному будинку та вела з нею спільне господарство. Разом з тим за життя ОСОБА_3 спадщину не оформила, на випадок своєї смерті склала заповіт на користь позивача. Встановивши наведені обставини та те, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері, оскільки у визначений цивільним законодавством термін звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, інші спадкоємці після смерті ОСОБА_2 , зокрема її рідна сестра - ОСОБА_4 , на спадкове майно не претендують, наявні підстави для визнання за позивачем права власності на визначене спадкове майно у порядку спадкової трансмісії.

Короткий зміст ухвал апеляційного суду

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16 липня 2024 року задоволено клопотання керівника Золочівської окружної прокуратури Львівської області про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Буського районного суду Львівської області від 28 вересня 2023 року. Відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року клопотання ОСОБА_1 про зупинення провадження задоволено. Зупинено апеляційне провадження у справі до прийняття рішення у кримінальному провадженні № 0000025.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що 03 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подала до Львівського апеляційного суду клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі до набрання законної сили рішенням у кримінальному провадженні № 0000025 від 24 червня 2024 року за частиною четвертою статті 358 КК України. В обґрунтування клопотання заявник посилається на те, що серед підстав визнання незаконним рішення суду першої інстанції прокуратурою зазначено на матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 24 червня 2024 року. Вважає, що без з`ясування обставин підроблення та використання підробленого документа, факту такого підроблення, а саме: Державного акта на право приватної власності на землю Серії І-ЛВ № 071214, неможливо прийняти об`єктивне рішення у справі, оскільки саме з цих мотивів оскарується рішення суду. Такі докази можливо здобути лише за результатами проведеного досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000025 від 24 червня 2024 року.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку, зокрема, кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням у іншій справі.

Рішення у кримінальному провадженні № 0000025 має значення для вирішення цієї справи. Зібрані у ній докази не дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду. За наведених обставин колегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження у цій справі до прийняття рішення у кримінальному провадженні № 0000025.

Аргументи учасників справи

У грудні 2024 року перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури подав касаційну скаргу на ухвалу Львівського апеляційного суду від 28 листопада 2024 року, у якій просив оскаржену ухвалу скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що у провадженні Буського районного суду Львівської області перебуває справа № 943/220/22 за заявою Золочівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, заінтересована особа ? Буська міська рада Золочівського району Львівської області, про визнання спадщини ОСОБА_2 відумерлою. У матеріалах справи № 943/220/22 наявна копія державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №071214, виданого 28 лютого 2001 року на підставі розпорядження Буської районної державної адміністрації від 14 лютого 2000 року № 72 ОСОБА_5 . Водночас до матеріалів цієї справи позивачем долучено копію державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №071214, виданого ОСОБА_2 28 лютого 2001 року на підставі розпорядження Буської районної державної адміністрації від 14 лютого 2000 року № 72. Враховуючи наявність двох копій державного акта на право приватної власності на землю серії І-ЛВ № 071214 щодо тієї ж земельної ділянки, проте із різними даними про власника, Золочівською окружною прокуратурою 24 червня 2024 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 КК України.

В оскарженій ухвалі суд апеляційної інстанції не врахував, що на даний час кримінальне провадження № 0000025 перебуває у провадженні органу досудового розслідування на стадії досудового слідства, а не на розгляду в суді у порядку кримінального судочинства. Цивільне процесуальне законодавство не містить такої підстави для зупинення провадження у цивільні справі «до прийняття рішення у кримінальному провадженні».

Крім того, суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду. При цьому у цій справі зібрано достатньо належних та допустимих доказів, які дозволяють встановити та оцінити обставини, які є предметом судового розгляду. Більше того, притягнення особи до кримінальної відповідальності у разі завершення досудового розслідування шляхом скерування обвинувального акту до суду чи закриття кримінального провадження за наявності встановлених законом підстав ніяким чином не впливає на можливість розгляду вказаної справи судом апеляційної інстанції щодо перегляду законності рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про наявність підстав для зупинення провадження у цій справі, оскільки таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.

В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (порушення норм процесуального права).

Ухвалою Верховного Суду від 09 квітня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду заслухав суддю-доповідача, перевірив наведені у касаційній скарзі доводи, за результатами чого робить висновок про наявність правових підстав для передачі справи на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, ? до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (частина шоста статті 82 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі

№ 6-1367цс15 зазначено, що «вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, суд на порушення вимог пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України не вказав конкретну іншу справу та обставину, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, у чому саме полягає взаємозв`язок предметів розгляду інших справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження

№ 61-5752сво21) зазначено, що «необхідність зупинити провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України виникає тоді, якщо неможливо ухвалити рішення в одній справі до вирішення іншої. Факти, встановлені в останній, повинні мати преюдиційне значення для першої».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 753/8830/15-ц вказано, що «внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заяв ОСОБА_4 про вчинення кримінальних правопорушень не є підставою, в розумінні наведеної норми, для зупинення провадження у справі. Кримінальні провадження, на які посилається заявник, перебувають на стадії досудового розслідування, не є справами, що вже розглядаються судом в порядку кримінального судочинства по суті, тому зупинити провадження у справі до набрання законної сили вироком у кримінальній справі є неможливим».

Колегія суддів з таким висновком погоджується, оскільки у розумінні статей 314, 317 КПК України кримінальною справою є матеріали, направлені до суду після закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні, які включають, зокрема, обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.

В аспекті вирішення питання щодо об`єктивної неможливості вирішення цивільної справи до вирішення іншої кримінальної справи слід виходити з того, що саме вирок суду в кримінальному провадженні або ухвала суду про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (мають преюдиційне значення). За відсутності судового рішення такі обставини (факти), що підтверджуються іншими матеріалами кримінального провадження, підлягають оцінці судом на загальних підставах та не є преюдиційними.

Тлумачення наведених норм права свідчить, що обов`язок суду щодо зупинення провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України пов`язується із наявністю саме судового провадження, яке завершується ухваленням відповідного судового рішення, і до якого не належить проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Ухвалення в такому кримінальному провадженні у подальшому вироку може бути підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами відповідно до пункту 2 частини другої статті 423 ЦПК України.

Тому висновок суду апеляційної інстанції про наявність підстав для зупинення апеляційного провадження у цій справі до прийняття рішення у кримінальному провадженні № 0000025 зроблений з порушенням пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 квітня 2024 року у справі № 201/2197/23 (провадження № 61-2512св24)касаційний суд залишив без змін ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 січня 2024 року, якою зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у кримінальному провадженні, яке перебувало на стадії досудового розслідування, та зробив такі правові висновки:

«стосовно доводів заявниці про неможливість зупинення провадження у цивільній справі за відсутності кримінальної справи в суді та її перебування на етапі досудового розслідування, необхідно зазначити таке.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з пунктом 10 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу (далі - КПК) України кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Тобто, кримінальне провадження (справа) охоплює як стадію досудового розслідування, так і судовий розгляд.

Згідно з пунктами 1-3 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо: 1) встановлена відсутність події кримінального правопорушення; 2) встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення; 3) не встановлені достатні докази для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Відповідно до частини четвертої статті 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, дізнавач, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Отже, кримінальне провадження з підстав відсутності події кримінального правопорушення, відсутності в діянні складу кримінального правопорушення та недоведеності вини може бути закрито слідчим, дізнавачем або прокурором на стадії досудового розслідування до передачі кримінальної справи до суду.

Згідно із частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постанова слідчого, дізнавача чи прокурора про закриття кримінального провадження є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Подібні висновки сформульовані у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 905/662/19.

Отже, «іншу справу, що розглядається в порядку кримінального судочинства» у розумінні пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України необхідно тлумачити і як судовий розгляд кримінальної справи, так і стадію досудового розслідування, що спростовує доводи касаційної скарги в цій частині».

Аналіз змісту постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 905/662/19905/662/19 свідчить, що касаційний суд відхилив доводи скаржника, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справідо притягнення винних осіб до відповідальності або закриття кримінального провадження і відповідних висновків щодо можливості зупинення провадження у справі до прийняття рішення у кримінальному провадженні, яке перебуває на стадії досудового розслідування, не робив. Тому підстави для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду відсутні.

Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, від 21 жовтня 2013 року).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 квітня 2024 року у справі № 201/2197/23 (провадження № 61-2512св24), та зробити висновок про те, що «обов`язок суду щодо зупинення провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України пов`язується із наявністю саме судового провадження, яке завершується ухваленням відповідного судового рішення, і до якого не належить проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні».

Керуючись статтями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Передати справу № 943/242/22 на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І Пархоменко