Справа № 761/8285/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6944/2025
Головуючий у суді першої інстанції: Фролова І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Богуш Марини Костянтинівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Фролової І.В., у справі № 761/8285/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубченко Роман Олександрович, ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубченко Р.О., ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності. Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна сестра - ОСОБА_4 , яка була власником квартири АДРЕСА_1 . 14 лютого 2022 року вона подала заяву про прийняття спадщини, в зв`язку з чим, приватним нотаріусом Веліксар Т.І. заведено спадкову справу. Після відкриття спадщини вона довідалася про те, що 16 серпня 2021 року, тобто після смерті ОСОБА_4 , від імені останньої було укладено договір купівлі-продажу квартири, відповідно до умов якого 16 серпня 2021 року ОСОБА_3 , яка діяла як представник ОСОБА_4 на підставі довіреності, передала у власність покупця ОСОБА_2 вказану квартиру. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 , від імені якої діяла ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченком Р.О. 16 серпня 2021 року та зареєстрований за №1380, скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , визнати за нею право власності в порядку спадкування на вказану квартиру та витребувати її з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 .

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, адвокат Богуш М.К., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Зазначає, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири, за яким ОСОБА_3 на підставі довіреності, виданої ОСОБА_4 , відчужила від імені останньої квартиру відповідачу, було укладено після смерті довірителя. При цьому довіреність від 14 серпня 2021 року, видана ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_3 , припинила свою дію ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку зі смертю довірителя. Вчинення будь-яких юридично-значимих дій на виконання цієї довіреності після смерті довірительки, зокрема розпорядження її майном, фактично із посиланням на те, що дії повіреного відповідають волі довірителя, яка висловлена у довіреності, суперечать нормам матеріального права. Оскільки оспорюваний договір купівлі-продажу квартири, укладений на підставі довіреності, що припинила свою дію у зв`язку зі смертю довірительки, такий договір є оспорюваним та має бути визнаним недійсним в судовому порядку, як такий, що вчинений особою, яка не мала права таке майно відчужувати та не володіла необхідним обсягом цивільних прав на його вчинення. При цьому, ОСОБА_1 , яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , має право захистити порушені права володіння та користування спадковим майном шляхом визнання за нею права власності на належну спадкодавцю квартиру та її витребування у відповідача.

Адвокат Герасимов П.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав відзив на апеляційну скаргу. Просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів представника позивачки, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні адвокат Богуш М.К., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити з наведених у ній підстав.

Адвокат Івахненко Ю.О., який діє в інтересах ОСОБА_2 , проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубченко Р.О., ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубченко Р.О. повідомлявся за наявною в матеріалах справи адресою, проте поштові відправлення повернулисядо суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». ОСОБА_3 повідомлялася за наявною в матеріалах справи адресою місця реєстрації, проте поштові відправлення повернулисядо суду з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням встановленого строку зберігання». Враховуючи, що суду невідомі інші засоби зв`язку з ОСОБА_3 , остання не повідомляла суду іншої адреси, неотримання поштової кореспонденції суду колегія суддів оцінює як ухилення ОСОБА_3 від отримання судових повісток. Відтак, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України,колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 була рідною сестрою ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 була власником квартири АДРЕСА_1 , що належала їй на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стретович Т.І. 03 серпня 2021 року за реєстровим № 260. Право власності на квартиру за ОСОБА_4 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стретович Т.І., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 43297275.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

14 лютого 2022 року ОСОБА_1 як спадкоємець другої черги за законом в межах встановленого законом строку подала заяву про прийняття спадщини, яка залишилася після ОСОБА_4 , в зв`язку з чим приватним нотаріусом Веліксар Т.І. заведено спадкову справу за номером у спадковому реєстрі № 69134993, місце заведення спадкової справи: Одеська область, Ізмаїльський район.

Після відкриття спадщини ОСОБА_1 довідалася про те, що 16 серпня 2021 року, тобто після смерті ОСОБА_4 , від імені останньої було укладено договір купівлі-продажу квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Зубченком P.O., за реєстровим номером 1380.

Відповідно до вказаного договору ОСОБА_3 , яка діяла як представник ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Омаровою B.C. 14 серпня 2021 року за реєстровим №11218, передала у власність покупця - ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформаційної довідки № 300324466 від 18 лютого 2022 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності за ОСОБА_2 зареєстровано 16 серпня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченком P.O., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 59868346, номер запису про право власності 43514860, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000.

З повного витягу від 26 вересня 2022 року № 5 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, вбачається, що дата смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте актовий запис про її смерть складений 19 серпня 2021 року за №1292, тобто на п`ятий день після смерті. Таким чином, на час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу квартири, у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян була відсутня інформація щодо актового запису про смерть ОСОБА_4 , що підтверджується витягом від 16 серпня 2021 року № 8, сформованим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зубченком Р.О. при здійснені перевірки повноважень представника продавця.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки між позивачкою і відповідачем відсутні договірні відносини, належним способом захисту щодо поновлення прав позивачки на належну їй квартиру є вимога про витребування майна від останнього власника спірної квартири із застосуванням приписів ст.ст. 387 і 388 ЦК України, а не визнання недійсним договору та скасування державної реєстрації права власності за попереднім власником.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції. Судом було допущено порушення норм матеріального права.

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним (п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

При цьому ЦК України наділяє правом оспорювати правочин не лише сторону (сторони) правочину, але й інших осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України).

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховний Суд від 31 серпня 2023 року у справі № 450/453/22.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відтак, оскільки позивачка ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_4 , а інші особи за прийняттям спадщини не зверталися, на час укладення оспорюваного договору позивачка вона фактично була власницею майна, яке залишилося після смерті останньої.

За таких умов, з огляду на вищевказане, договір відчуження такого майна порушує права позивачки, а відповідно, вона володіє правом на його оскарження.

Окрім того, колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції про відмову в позові з тих підстав, що позивачка мала обрати спосіб захисту у вигляді віндикаційного позову.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Серед заявлених вимог у даній справі є і вимога витребування спірного майна з чужого незаконного володіння. Таким чином, фактично встановивши наявність порушення та зазначивши, що в даному спорі мала б бути заявлена віндикаційна вимога, суд тим не менш відмовив у задоволені такої вимоги.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із доводами представника ОСОБА_1 щодо того, що в даній справі підлягають до задоволення і інші позовні вимоги, оскільки без них належне відновлення порушених права позивачки може бути ускладнене.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним.

В постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі №205/3005/16-ц, суд зазначив, що згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ніш.

Тобто, спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Аналогічні правові висновки також містяться у постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 654/5481/13-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 520/5242/18, від 23 вересня 2020 року у справі № 206/1526/19, від 24 листопада 2020 року у справі №201/5916/18.

Згідно з ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно з ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Також відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1008 ЦК України договір доручення припиняється на загальних підставах припинення договору, а також у разі смерті довірителя або повіреного.

Частиною 1 ст. 1000 ЦК України встановлено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Отже, довіреність як односторонній правочин є дією однієї сторони, яка створює обов`язки лише для особи, яка видала довіреність.

Враховуючи викладене, у зв`язку зі смертю довірителя ОСОБА_4 довіреність від 14 серпня 2021 року, видана ОСОБА_4 в якості довірителя на ім`я ОСОБА_3 , посвідчена приватним нотаріусом Омаровою B.C. за реєстровим №11218, припинила свою дію ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

З огляду на вищевказану правову норму, вчинення будь-яких юридично-значимих дій на виконання цієї довіреності після смерті довірительки, зокрема розпорядження її майном, фактично із посиланням на те, що дії повіреного відповідають волі довірителя, яка висловлена у довіреності, суперечить нормам матеріального права, яке регулює спірні правовідносини, оскільки спірна квартира була відчужена після смерті ОСОБА_4 , що виключає волевиявлення спадкодавця на розпорядження власним майном.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частин першої-третьої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Відтак, враховуючи, що довірителька та власниця квартири ОСОБА_5 померла раніше ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ніж було укладено оспорюваний договір купівлі-продажу квартири (16 серпня 2021 року) на підставі довіреності, що припинила свою дію зі смертю довірительки, - договір купівлі-продажу квартири є оспорюваним та має бути визнаний недійсним судом, оскільки вчинений особою, яка не мала права таке майно відчужувати та не володіла необхідним обсягом цивільних прав на його вчинення.

З вказаного також випливає, що відповідач є таким, що безпідставно набув право власності на квартиру. При цьому позивач як спадкоємиця, яка в установленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , має право захистити порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до Глави 29 ЦК України шляхом визнання за нею права власності на квартиру та витребування її у відповідача.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття - тобто з дня смерті спадкодавця.

Верховний суд України у Постанові від 06 липня 2016 року у справі №6-3095цс15, прийшов до висновку про те, що системний аналіз ст.ст.1218 і 1268 ЦК України свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття. Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Відтак, враховуючи, що станом на 16 серпня 2021 року квартира АДРЕСА_1 належала саме позивачці, вона не була стороною оспорюваного договору, що виключає проведення реституції, її права підлягають захисту шляхом визнання за нею права власності на вказану квартиру та витребування квартири з чужого незаконного володіння.

Такої ж правової позиції притримувався Верховний суд України у постановах: від 07 листопада 2012 року № 6-107цс12, від 10 червня 2015 року № 6-348цс15, від 13 травня 2015 року № 6-67цс15, зазначаючи, у зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до статті 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно.

У постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року по справі № 335/8468/18 суд вказав, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Таким чином, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубченко Р.О., ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 13 397,40 грн., та судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 20 096,10 грн., а всього 33 493,41 грн. судового збору.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Богуш Марини Костянтинівни, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубченко Роман Олександрович, ОСОБА_3 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 , від імені якої діяла ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Зубченком Р.О. 16 серпня 2021 року та зареєстрований за № 1380.

Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , номер запису про право власності 43514860;

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 .

Витребувати квартиру АДРЕСА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 33 493,41 грн.

Дані учасників справи:

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Зубченко Роман Олександрович, місцезнаходження: АДРЕСА_4 ,

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ,

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 02 травня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді