Справа № 201/1139/25
Провадження № 2/201/1679/2025

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року м Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

з секретарем судового засідання Терновою А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області, про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність судових справ Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області визначена за Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська.

Стислий виклад позиції позивача

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 28 січня 2025 року звернулася ОСОБА_1 з позовом до Маріупольської міської громади, про визнання права власності на нерухоме майно, в якому просила суд:

?Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з 2 житлових кімнат, площею 30,7 кв.м., 1 житлової кімнати площею 18,2 кв.м., 2 житлової кімнати площею 12,5 кв.м., кухні площею 7,7 кв.м, ванної кімнати площею 2,1 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., коридору площею 4,8 кв.м, вбудованої шафи - 0,2 кв.м., балколну площею 2,7 кв.м. загальна площа 46,5 кв.м, висота приміщень 2,5 м.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до Свідоцтва на право власності на житло, виданого Державним підприємством по ремонту та експлуатації житлофонда "Жилищник", на підставі розпорядження № 19211 від 13.04.1994 року квартира по АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, загальна площа квартири становить 47,31 кв.м. Квартира АДРЕСА_2 зареєстрована у державному підприємстві «Жилищник» на підставі свідоцтва на право власності та записана до реєстраційної книги за № 19211.

З часу набуття права власності 13 квітня 1994 року по 24 лютого 2022 рік вона проживала у вищевказаній квартирі. 24 лютого 2022 року російська федерація в порушення пункту 4 статті 2 Статуту Організації Об`єднаних Націй здійснила акт військової агресії проти України. З метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини, вона була змушена покинути місце свого постійного проживання та перемістилася до міста Київ, потім до міста Одеса, де проживає і зараз.

Згодом їй стало відомо, що внаслідок військових дій, спричинених агресією рф проти України, її квартира була пошкоджена. Оцінити характер та обсяг наявних пошкоджень на теперішній час не вбачається можливим з огляду на відсутність у позивачки спеціальних знань, а також беручи до уваги тимчасову окупацію РФ м. Маріуполь, Донецької області.

Будучи потенційним отримувачем компенсації за руйнування своєї квартири, пошкодженої внаслідок бойових дій, спричинених збройною агресією рф, та виконуючи встановлені нормативно-правовими актами умови для отримання компенсації, вона 03 вересня 2024 року звернулась із заявою реєстраційний номер 62747990 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Карпухіной Л.В. юридичного департаменту Одеської міської ради, Одеської області.

Рішенням державного реєстратора від 09 вересня 2024 року № 74943178 було зупинено розгляд її заяви через відсутність необхідних документів та направлено запит до КП «Бюро технічної інвентаризації».

24 жовтня 2024 року їй було відмовлено у проведенні реєстраційних дій Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 75729265 Державного реєстратора прав на нерухоме майно Карпухіной Л.В. юридичного департаменту Одеської міської ради, Одеської обл.

Це рішення унеможливлює отримання в майбутньому компенсації для відновлення своєї квартири, а також позбавляє іншим чином можливості розпоряджатися своїм майном. Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на квартиру, вона вимушена звернутися до суду з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України.

Відповідно до технічного паспорту (реєстровий номер 19211) на квартиру АДРЕСА_2 , який виготовлено станом на 11.04.1994 року житлова площа квартири складає 30,7 кв.м., загальна 46,5 кв.м. Згідно експлікації технічна характеристика квартири складається: 9 поверх IX поверхового будинку; 1 кімнати, житловою площею 18,2 кв.м. 2 кімнати, житловою площею 12,5 кв.м. у т.ч. кухня 7,7 кв.м., вана 2,1 кв.м., вбиральня 1,1 кв.м., коридор 4,8 кв.м., вбудованої шафи 0,2 кв.м., балкона 2,7 кв.м.

З метою підтвердження права власності, вона звернулась до Маріупольської міської ради та отримала відповідь вих. № 991 від 10.05.2024 року за підписом начальника Комунального КП «Міське бюро технічної інвентаризації-Маріупольська нерухомість» відповідно до якої інформація про реєстрацію права власності на квартиру за адресом: АДРЕСА_1 станом на 31 грудня 2012 року в ККП «Міське бюро технічної інвентаризації-Маріупольська нерухомість» відсутня.

Вона має в наявності оригінали документів, які підтверджують її право приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 , а саме: Свідоцтво на право власності зареєстроване у державному підприємстві «Жилищник» та записана до реєстраційної книги за № 19211; технічну документацію на зазначену квартиру, складену 11.04.994 року; Договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території № 179 від 12.04.1994 року; квитанції про сплату грошових коштів на приватизацію зазначеної квартири.

Просила суд, врахувати наступні обставини, територія м. Маріуполь, Маріупольського району, Донецької де знаходиться житло Позивачки, знаходиться на території Донецької області, яка належить до території, тимчасово непідконтрольній Уряду України. Підтвердженням факту знаходження м. Маріуполь Маріупольського району Донецької області на тимчасово окупованій території України, є віднесення до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22.12.2022 року. За таких обставин, наявний спір, що пов`язаний з невизнання державою факту належності ОСОБА_1 майна на праві приватної власності, через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів та відсутністю відомостей про право власності в Державному реєстрі права власності.

Відповідач правом на надання відзиву не скористався

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 28 січня 2025 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. ( а.с. 51).

30 січня 2025 року ухвалою судді відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору (а.с.52-53).

Ухвалою судді від 30 січня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк позивачу для усунення виявлених недоліків (а.с.54-56).

10 лютого 2025 року ухалою судді після усунення позивачем виявлених судом недоліків, провадження у справі було відкрито (а.с.65-66)

Ухвалою суду від 12 березня 2025 року закрито підготовче провадження у спарві та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.79-80).

Позивач в судове засідання не з`явилася, від її предстника через систему «Едектронний суд» було подано заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Предстник відповідача надав заяву про розгяд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували, просили не стягувати з них витрати по справі

Таким чином, суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Фактичні обставини встановленні судом

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно довідки від 18 серпня 2022 року № 3010- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_3 ( а.с. 29).

Відповідно до Свідоцтва на право власності на житло, виданого Державним підприємством по ремонту та експлуатації житлофонда "Жилищник", на підставі розпорядження № 19211 від 13.04.1994 року квартира по АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, загальна площа квартири становить 47,31 кв.м. Квартира АДРЕСА_2 зареєстрована у державному підприємстві «Жилищник» на підставі свідоцтва на право власності та записана до реєстраційної книги за № 19211 (а.с. 35-36).

З 30 грудня 1997 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта (а.а. 27)

12 квітня 1994 року ОСОБА_1 було укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території № 179 від 12.04.1994 року, як власниці кв. АДРЕСА_2 (а.с. 37-38), та надано квитанції про сплату грошових коштів на приватизацію зазначеної квартири (а.с. 40-41).

Відповідно до технічного паспорту (реєстровий номер 19211) на квартиру АДРЕСА_2 , який виготовлено станом на 11.04.1994 року житлова площа квартири складає 30,7 кв.м., загальна 46,5 кв.м. Згідно експлікації технічна характеристика квартири складається: 9 поверх IX поверхового будинку; 1 кімнати, житловою площею 18,2 кв.м. 2 кімнати, житловою площею 12,5 кв.м. у т.ч. кухня 7,7 кв.м., вана 2,1 кв.м., вбиральня 1,1 кв.м., коридор 4,8 кв.м., вбудованої шафи 0,2 кв.м., балкона 2,7 кв.м (а.с .31-34).

03 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернулась із заявою реєстраційний номер 62747990 до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Карпухіной Л.В. юридичного департаменту Одеської міської ради, Одеської області (а.с. 43).

Рішенням державного реєстратора від 09 вересня 2024 року № 74943178 було зупинено розгляд її заяви через відсутність необхідних документів та направлено запит до КП «Бюро технічної інвентаризації» (а.с. 44).

24 жовтня 2024 року їй було відмовлено у проведенні реєстраційних дій Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 75729265 Державного реєстратора прав на нерухоме майно Карпухіной Л.В. юридичного департаменту Одеської міської ради, Одеської обл (а.с. 45).

Це рішення унеможливлює отримання в майбутньому компенсації для відновлення своєї квартири, а також позбавляє іншим чином можливості розпоряджатися своїм майном. Враховуючи відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення невизнаного права власності на квартиру, вона вимушена звернутися до суду з цим позовом у порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.

Згідно із Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», Маріупольський район Донецької області, у тому числі м. Маріуполь, тимчасово окупований російською федерацією.

Відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний Суд розпорядженням № 1/0/9-22 від 06.03.2022 змінив територіальну підсудність судових справ Жовтневого районного суду м. Маріуполя на Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Відповідно до вимог п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так на підставі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Позивач у відповідності до законодавства України набула право власності на квартиру, яка розташована в АДРЕСА_1 , загальною площею 46,5 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., однак не має можливості реалізувати своє право власності у зв`язку з протиправною (не з їх волі) втратою правовстановлюючого документа.

Отже, ОСОБА_1 є власниками вказаної квартири, право власності було у свій час зареєстровано належним чином згідно законодавства та ніким не оспорювалось, але на даний час склалася така ситуація, що через російську агресію проти України позивач не може скористатись своїм правом розпоряджатись своїм майном, оскільки не може отримати юридичний документ щодо своєї квартири, а значить не може оформити відповідні документи належним чином.

Враховуючи обставини справи, те, що позивачка позбавлена можливості відновити оригінал правовстановлюючого документу на належне їй нерухоме майно, отримати дублікат правовстановлюючого документу, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області, про визнання права власності задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право приватної власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з 2 житлових кімнат, площею 30,7 кв.м., 1 житлової кімнати площею 18,2 кв.м., 2 житлової кімнати площею 12,5 кв.м., кухні площею 7,7 кв.м, ванної кімнати площею 2,1 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., коридору площею 4,8 кв.м, вбудованої шафи - 0,2 кв.м., балколну площею 2,7 кв.м. загальна площа 46,5 кв.м, висота приміщень 2,5 м.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 30 квітня 2025 року

Суддя С.О. Демидова