КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №367/4050/20 Головуючий у 1 інстанції: Одарюк М.П.
Провадження №22-ц/824/1496/2025 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Євграфової Є.П., Писаної Т.О.,

при секретарі Ганжалі С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 4 вересня 2023 року в справі за позовом Бучанської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, ДП "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс" до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В липні 2020 року Бучанська окружна прокуратура в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, ДП "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс", звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою.

З урахуванням заяви про заміну предмета позову просила усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісового фонду з кадастровим номером :02:003:0010 площею 0,0600 га, яка розташована на території Гостомельської селищної ради Київської області, шляхом визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-20613/15-16-сг від 05.10.2016 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , загальною площею 0,0600 га з кадастровим номером :02:003:0010 для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Гостомельської селищної ради Київської області; усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісового фонду з кадастровим номером :02:003:0010 площею 0,06 га, яка розташована на території Гостомельської селищної ради Київської області, шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.10.2016 за індексним номером 32022138 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,06 га, кадастровим номером :02:003:0010 для індивідуального садівництва розташованої на території Гостомельської селищної ради Київської області; усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісового фонду з кадастровим номером :02:003:0010 шляхом її повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 ; стягнути з відповідачів на користь Київської обласної прокуратури судовий збір за наступними реквізитами: отримувач - Київська обласна (прокуратура; код ЄДРПОУ - 02909996; банк отримувача - ДКСУ Київ; МФО банку: 820172; рахунок отримувача -UA0015641.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні

№ 000088 від 13.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ст. 356 КК України за фактом самовільного, всупереч установленому законом порядку відведення з числа земель лісового фонду земельної ділянки із кадастровим номером :02:003:0010 без попереднього її вилучення з постійного користування Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс»» в межах кварталу 2, виділ 16 Києво-Святошинського державного агролісництва, чим заподіяна значна шкода інтересам власника земель.

Вказала, що під час опрацювання матеріалів кримінального провадження встановлені порушення вимог земельного та лісового законодавства під час виділення земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0010 на території Гостомельської селищної ради Київської області.

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-20613/15-16-сг від 05.10.2016 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_1 , загальною площею 0,0600 га (кадастровий номер :02:003:0010) для ведення індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Гостомельської селищної ради Київської області, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки 1 591, 86 грн. Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Олішкевич К.В. від 25.10.2016 за індексним номером 32022138, зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0010, загальною площею 0,0600 га, з цільовим призначенням: для ведення індивідуального садівництва (номер запису право власності: 17065728 дата державної реєстрації: 18.10.2016).

Зазначила, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» № 10-20613/15-16-сг від 05.10.2016 прийнятий з порушенням вимог земельного та лісового законодавства та підлягає визнанню недійсним та скасуванню. Згідно Статуту Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс»», затвердженого розпорядженням голови Київської обласної державної адміністрації № 503 від 02.12.2016, Києво-Святошинське державне агролісництво входить до складу останнього. Крім того, ДП «СЛП «Київоблагроліс»» відноситься до сфери управління Київської обласної державної адміністрації і є підзвітним йому. За інформацією ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс»» № 186 від 25.05.2020 земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0010 загальною площею 0,0600 га розташована на землях лісогосподарського призначення кварталу 2, виділ 16 Києво-Святошинського державного агролісництва згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2006-2008 років. Погодження на вилучення вказаних лісових ділянок підприємство не надавало. Факт віднесення спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2006-2008 років, в тому числі проектами організації та розвитку лісового господарства Києво-Святошинського державного агролісництва, перспективним планом організації та розвитку лісового господарства Києво-Святошинського державного агролісництва таксаційними описами, планами лісонасаджень, протоколами лісовпорядних нарад, планшетом № 1. Окрім того, за інформаціями Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання «Укрдержліспроект» від 02.12.2019 № 693 та доданими до неї фрагментами з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталу № 2 і його таксаційних виділів Києво-Святошинського державного агролісництва за даними лісовпорядкування 2007 року, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0010, розташована в межах земель Києво-Святошинського державного агролісництва, що також підтверджує факт віднесення вказаної земельної ділянки до земель державного лісового фонду. За інформацією ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс»» № 186 від 25.05.2020 встановлено, що останнє згоди на вилучення чи припинення права постійного користування вказаної земельної ділянки не надавали.

Згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській № 10-20613/15-16-сг від 05.10.2016, яким передано у власність земельну ділянку лісового фонду та змінено її цільове призначення без згоди землекористувача, прийнятий всупереч вимогам ч. 7 ст. 20, ч. 5 ст, 116, ч. 2, З ст. 142, ч. 2 ст, 149 Земельного кодексу України. Відповідно до інформації Кабінету Міністрів України №6491/0/2-20 від 27.02.2020 вбачається, що останнім рішень про погодження зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0010 загальною площею 0,0600 га розташованої на землях лісогосподарського призначення кварталу 2, виділ 16 Києво-Святошинського державного агролісництва, яка перебувала у постійному користуванні ДП «СЛП «Київоблагроліс»», не приймалося. Права відповідача, а саме ОСОБА_1 , на спірну земельну ділянку виникли на підставі незаконного наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-20613/15-16-сг від 05.10.2016, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення, розташовану на території Гостомельської селищної ради Київської області, що вказує на те, що до ОСОБА_1 перейшло право власності на спірну лісову земельну ділянку від держави протиправно, з порушенням встановленої законом процедури та вказане право у останнього, на законних підставах не виникло.

Рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора прав на нерухоме майно комунального підприємства «Центр розвитку та інвестицій Васильківського району» Олішкевич К.В. від 25.10.2016 за індексним номером 32022138 зареєстровано право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0010, загальною площею 0,0600 га, з цільовим призначенням: для ведення індивідуального садівництва (номер запису право власності: 17065728 дата державної реєстрації: 18.10.2016). ОСОБА_1 право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано у встановленому законом порядку, відновити становище, яке існувало до порушення, можливо лише відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України шляхом визнання незаконним наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння на користь держави. Викладене вище вказує на те, що оспорювану земельну ділянку потрібно витребувати на користь Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс». Оскільки спірна земельна ділянка вибула із державної власності внаслідок прийняття незаконного наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-20613/15-16-сг від 05.10.2016, існують всі правові підстави для витребування її з незаконного володіння ОСОБА_1 на підставі ст. ст. 387, 388. 396 Цивільного кодексу України. Захист порушених інтересів держави покладено на органи прокуратури ст. 131-1 Конституції України, Законом України «Про прокуратуру», ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з цим керівник Бучанської прокуратури Київської області звертається до суду із даним позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації та Державного підприємства «Спеціалізоване »господарське підприємство «Київоблагроліс»».

Разом з тим, згідно інформації ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс»» № 186 від 25.05.2020 вбачається, що підприємство належним чином не здійснювало державний контроль за додержанням норм, правил та інших нормативно-правових актів з ведення лісового господарства, оскільки не вживало жодних заходів до повернення вищевказаної земельної ділянки, яка вибула із власності держави незаконно.

Також, за інформацією Київської обласної державної адміністрації від 13.03.2020

№ 05.1-022-08/200/2234 встановлено, що обласною державною адміністрацією вилучення та зміна цільового призначення спірної земельної ділянки лісогосподарського призначення не погоджувалась, розпорядження про вилучення та зміну цільового призначення не приймалось. Крім цього, Київською обласною державною адміністрацією повідомлено, що заходи цивільно-правового характеру щодо повернення спірної земельної ділянки у власність держави не вживались. Отже, в даному випадку прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави через порушення інтересів держави, що виражається в порушенні норм законодавства (діючого на час виникнення спірних правовідносин) під час відведення земель лісогосподарського призначення, а також через нездійснення повноважень контролю з боку постійного користувача ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс»», а також Київської обласної державної адміністрації, яка виражається в бездіяльності останніх. Враховуючи, що ОСОБА_1 незаконно зайнято земельну ділянку лісогосподарського призначення з порушенням Земельного кодексу України та Лісового кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки лісогосподарського призначення.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 4 вересня 2023 року позов задоволено.

Усунуто перешкоди Київській обласній державній адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою лісового фонду з кадастровим номером :02:003:0010 площею 0,0600 га, яка розташована на території Гостомельської селищної ради Київської області, шляхом визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-20613/15-16-сг від 05.10.2016 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , загальною площею 0,0600 га з кадастровим номером :02:003:0010 для індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення, розташованої на території Гостомельської селищної ради Київської області.

Усунуто перешкоди Київській обласній державній адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою лісового фонду з кадастровим номером :02:003:0010 площею 0,06 га, яка розташована на території Гостомельської селищної ради Київської області, шляхом скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.10.2016 за індексним номером 32022138 з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,06 га, кадастровим номером :02:003:0010 для індивідуального садівництва розташованої на території Гостомельської селищної ради Київської області.

Усунуто перешкоди Київській обласній державній адміністрації у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою лісового фонду з кадастровим номером :02:003:0010 шляхом її повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнені доводи

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, 14 червня 2023 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що 10.03.2024 апелянтом було направлено запит до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру. Відповідно до отриманої інформації земельна ділянка :02:003:0010 належить до категорії земель сільськогосподарського призначення.

Вважає, що Бучанська окружна прокуратура намагається ввести суд в оману, оскільки спірна земельна ділянка не відносяться до категорії земель лісогосподарського призначення.

Зазначає, що право власності апелянта на спірну земельну ділянку :02:003:0010 виникло на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-20613/15-16-сг від 05.10.2016, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення індивідуального садівництва із земель сільськогосподарського призначення, розташовану на території Гостомельської селищної ради Київської області.

Вважає, що право власності на спірну земельну ділянку набуте правомірно, так як ДП «СПП «Кяївоблагроліс» не надавало погодження на вилучення чи зміну цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення.

Вказує на пропуск строку позовної давності, вважає кінцевим строком звернення до суду 18.10.2019.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, позивач не скористався своїм правом для подачі відзиву.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Представник позивача Недвига Н.О., в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник апелянта адвокат Западнюк Н.І., в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просила її задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція суду апеляційної інстанції

Вислухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу які з`явились судове засідання, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-20613/15-16сг від 05.10.2016 року затверджено проект з землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, надано гр. ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,0600 га (кадастровий номер :02:003:0010) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення індивідуального садівництва, розташовану на території Гостомельської селищної ради Київської області, право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :02:003:0010) виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с.28).

На підставі зазначеного наказу, 18.10.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 109 зареєстровано вищевказаний об`єкт нерухомого майна на праві приватної власності за ОСОБА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 32022138).

Згідно копії листа ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» № 186 від 25.05.2020 року земельні ділянки, серед яких і спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0010 накладаються на земельні ділянки лісового фонду, що перебувають в постійному користуванні ДП «СЛП «Київоблагроліс» та розташовані в кварталі 2 виділи 8,16 та кварталі 1 виділи 1 Києво - Святошинського агролісництва. ДП «СЛП «Київоблагроліс» не надавало погодження на вилучення чи зміну цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення, з вищевказаними кадастровими номерами (а.с.32-34).

Також, Департамент екології та природних ресурсів Київської обласної державної адміністрації не погоджував вилучення та зміну цільового призначення спірної земельної ділянки, про що зазначено у листі № 05.1-02.2-08/200/2234 від 13.03.2020 року (а.с.35).

Відтак на підставі ч. 1 статті 21 ЦК України суд першої інстанції визнав незаконними та скасовував накази ГУ Держгеокадастру в Київській області №№ 10-20613/15-16сг від 05.10.2016 року, як такий, що суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції вважав, що у даному випадку, вірним способом захисту порушеного права є пред`явлення до суду негаторного позову в порядку, визначеному ст. 391 ЦК України до нинішніх власників земельних ділянок з метою усунення перешкод, які вони створюють власнику Київській обласній державній адміністрації у користуванні та розпорядженні землями лісогосподарського призначення.

Колегія вважає вказані висновки суду першої інстанції та доводи позову прокурора помилковими враховуючи.

Згідно з ч.1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 1340/4630/18).

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5)). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14)).

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (частина друга статті 1 ЛК України).

В Україні ліси та землі лісогосподарського призначення є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина третя статті 1 ЛК України).

В Україні ліси та землі лісогосподарського призначення є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина третя статті 1 ЛК України).

До одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування (пункт 5 розділу VIII "Прикінцеві положення" ЛК України).

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-20613/15-16сг від 05.10.2016 року затверджено проект з землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, надано гр. ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,0600 га (кадастровий номер :02:003:0010) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення індивідуального садівництва, розташовану на території Гостомельської селищної ради Київської області, право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :02:003:0010) виникає з моменту державної реєстрації цього права та оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (а.с.28).

На підставі зазначеного наказу, 18.10.2016 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 109 зареєстровано вищевказаний об`єкт нерухомого майна на праві приватної власності за ОСОБА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 32022138).

Згідно копії листа ДП «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» № 186 від 25.05.2020 року земельні ділянки, серед яких і спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0010 накладаються на земельні ділянки лісового фонду, що перебувають в постійному користуванні ДП «СЛП «Київоблагроліс» та розташовані в кварталі 2 виділи 8,16 та кварталі 1 виділи 1 Києво - Святошинського агролісництва.

Відповідно до частини першої статті 8, частини першої статті 9 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності; у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності.

Згідно зі статтею 10 ЛК України ліси в Україні можуть перебувати у приватній власності; суб`єктами права приватної власності на ліси є громадяни та юридичні особи України.

Відповідно до статті 12 ЛК України громадяни та юридичні особи України можуть безоплатно або за плату набувати у власність у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств замкнені земельні лісові ділянки загальною площею до 5 гектарів; ця площа може бути збільшена в разі успадкування лісів згідно із законом; громадяни та юридичні особи можуть мати у власності ліси, створені ними на набутих у власність у встановленому порядку земельних ділянках деградованих і малопродуктивних угідь, без обмеження їх площі; ліси, створені громадянами та юридичними особами на земельних ділянках, що належать їм на праві власності, перебувають у приватній власності цих громадян і юридичних осіб.

Можливість набуття права приватної власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення передбачена також положеннями статей 56, 57 ЗК України.

Про зазначене також вказувала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 53 зазначеної постанови).

Звертаючись до суду з позовом у справі, яка переглядається, прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка відносяться до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні ДП «СЛП «Київоблагроліс»», вибула із володіння власника незаконно, тому просив суд усунути перешкоди у здійсненні прав користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом її повернення на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння відповідача.

У позовній заяві, прокурор наполягав на тому, що належним способом захисту порушених прав у вказаній справі є пред`явлення саме негаторного позову.

Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387, 388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зі статтею 391 ЦК України (негаторний позов). Позовом про витребування майна, зокрема віндикаційним позовом, є вимога власника, який не є володільцем належного йому на праві власності (на правах володіння, користування та розпорядження) індивідуально визначеного майна, до особи, яка заволоділа останнім, про витребування (повернення) цього майна з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це вимога власника, який є володільцем майна (відновив володіння майном), до будь-якої особи про усунення перешкод (шляхом повернення майна, виселення, демонтажу самочинного будівництва тощо), які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, які можуть призвести до виникнення таких перешкод. Зазначений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 65-67)).

Фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на нерухоме майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. Інакше кажучи, зайняття земельної ділянки, зокрема фактичним користувачем, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цією ділянкою. У таких випадках її власник має право вимагати усунення цих перешкод (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 70-71)).

Заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності. Якщо ж закон допускає набуття права власності на земельні ділянки, але обмежує їх використання лише з певною метою, то передання ділянок з порушенням такого обмеження може свідчити про те, що право власності порушника на земельну ділянку не виникло, але не свідчить про неможливість заволодіння (зокрема неправомірного) земельною ділянкою.

З урахуванням наведеного визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном.

Метою позову про витребування майна (незалежно від того, на підставі приписів яких статей ЦК України цю вимогу заявив позивач) є забезпечення введення власника - позивача у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. Так, у випадку нерухомого майна означене введення полягає у внесенні запису (відомостей) про державну реєстрацію за позивачем права власності на відповідне майно (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89), від 07 листопада 2018 року у справах № 488/5027/14-ц (пункт 95) і №488/6211/14-ц (пункт 84), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 114, 142), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 67), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункт 100), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц, від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункт 37)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово доходила висновку, що вимога про витребування земельної ділянки лісогосподарського призначення з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України є ефективним способом захисту права власності (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 368/1158/16-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц).

Держава, в інтересах якої прокурор звернувся до суду, не є володільцем спірної земельної ділянки, але як власник має право володіння нею (частина перша статті 317 ЦК України). Тому права держави підлягають захисту шляхом витребування такої ділянки з володіння кінцевого набувача за умови доведеності незаконності такого набуття ним права. Статус володільця у держави буде відновлений у разі задоволення вимог про витребування на її користь спірної земельної ділянки та внесення до відповідного державного реєстру запису про право власності держави на цю ділянку.

Таким чином, на переконання колегії суддів враховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, право власності на неї зареєстроване за відповідачем, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що заявлений прокурором негаторний позов про повернення спірної земельної ділянки, у контексті зазначених обставин справи, спрямований на ефективне відновлення права держави на спірну земельну ділянку.

Колегія суддів зауважує, що витребування земельної ділянки у власність держави потребує оцінки добросовісності дій її фактичного реєстраційного володільця, який набув право власності на спірну земельну ділянку на підставі правочину, а також пропорційності втручання у його право власності у відповідності до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо обрання позивачем належного способу захисту порушеного права.

У контексті обставин цієї справи належним способом захисту прав держави є звернення до суду з вимогами про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, з доведенням самого факту незаконності набуття відповідачем права власності на земельну ділянку.

Наведене відповідає висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 1 травня 2024 року у справі № 369/2869/22, від 11 червня 2024 року у справі № 370/600/22 та від 9 жовтня 2024 року у справі № 369/13968/21.

Колегія суддів також не може погодитись із запереченнями сторони позивача з приводу того, що зайняття земельних ділянок, зокрема шляхом часткового накладення, треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його володіння цими ділянками. Посилаючись на цю обставину прокуратура вважає, що ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном. Що наділяє правом на звернення з негаторним позовом впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 у справі № 359/3373/16 надано тлумачення такого висновку та зазначено, що у зазначеному висновку йдеться не про державну реєстрацію права власності за порушником (яке і розглядається як фактичне заволодіння), а про вчинення фізичних дій щодо земельної ділянки - її зайняття (яке не є заволодінням). Відповідно до принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном його фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на таке майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. У таких випадках підлягає застосуванню стаття 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов).

Водночас у справі, яка переглядається, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом встановлено, що спірна земельна ділянка належить на праві власності відповідачу.

У справі, яка переглядається, як судом першої інстанції, так і апеляційним судом встановлено, що спірна земельна ділянка належить на праві власності відповідачу на час звернення з цим позовом позивача до суду.

Враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 23 листопада 2021 у справі № 359/3373/16, а також встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що належним способом захисту порушеного права у цьому спорі є саме віндикаційний позов.

Також, слушними є доводи апеляційної скарги щодо необхідності перевірки доводів про незаконність набуття відповідачем земельної ділянки, яка, на переконання сторони відповідача, не мала статусу земель лісового фонду.

В той же час, основними доводами апеляційної скарги є твердження про неправильно обраний спосіб захисту.

У цивільному процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia". Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі й застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Принцип "jura novit curia" застосовується у випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме такими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права. Але застосування судом цього принципу не є безмежним.

Принцип "jura novit curia", з одного боку, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. З другого боку, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Сторін не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції й надання доказів в умовах нової кваліфікації судом правовідносин (рішення Європейського суду з прав людини від 14 січня 2021 року у справі "Гусєв проти України" (скарга № 25531/12)).

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в обраний позивачем спосіб.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 4 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 16 квітня 2024 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Є.П. Євграфова

Т.О. Писана