Справа № 146/2052/24
Провадження № 22-ц/801/1299/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мороз І. С.
Доповідач :Стадник І. М.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

05 травня 2025 року м. Вінниця

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Вінницького апеляційного суду Стадник І.М., одержавши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Хмельницький про визнання бездіяльності та вчинити дію,

встановив:

Не погодившись з ухвалою Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2024 року позивач ОСОБА_1 подала 30 квітня 2025 року апеляційну скаргу, яка не може бути прийнята до розгляду та, відповідно, не може бути вирішено питання про відкриття апеляційного провадження в справі з огляду на таке.

За загальним правилом статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15-ти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частини 2 статті 354 цього Кодексу учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду .

Подавши апеляційну скаргу поза межами встановленого законом строку, апелянт порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, проте не наводить підстав для поновлення цього строку і жодним чином не обґрунтовує клопотання.

Згідно частини 3 статті 357 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без руху якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Крім того апеляційна скарга не відповідає вимогам щодо форми і змісту, визначені у ст. 356 ЦПК України.

Так, частиною 3 статті 356 ЦПК України унормовано, що апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи.

Апеляційний суд зауважує, що апеляційна скарга є процесуальним документом, вимоги до якого встановлюються спеціальним процесуальним законом. Разом з тим, будь-який документ, у тому числі і процесуальний, не повинен суперечити положенням Державної системи стандартизації, державним стандартам на уніфіковані системи документації, правилам зі стандартизації, нормативно-правовим актам і методичним документами з діловодства та архівної справи.

Результатом формальної уніфікації документів є встановлення типової структури реквізитів.

З огляду на викладене, реквізит «підпис» на заявах (скаргах, клопотаннях тощо) з процесуальних питань має містити такі складові: посаду або процесуальне становище особи (якщо є необхідність у їх зазначенні), розшифрування підпису (прізвище, ім`я) та безпосередньо особистий підпис особи, яка звертається до суду або її представника. Саме наведені складові реквізиту «підпис» у своїй сукупності свідчать про те, що документ підписаний та ким підписаний.

Однак, в апеляційній скарзі відсутня інформація про те, що саме позивач ОСОБА_1 є особою, яка подає (підписує) апеляційну скаргу. Зазначене вбачається лише із суті скарги, що не відповідає наведеній вище вимозі процесуального закону.

Оформлення реквізиту «підпис» у поданій апеляційній скарзі зазначеним вимогам не відповідає, що виключає можливість достеменно встановити наявність реального волевиявлення скаржника на вчинення відповідної процесуальної дії.

Крім того, апеляційна скарга не відповідає вимогам частини 4 статті 356 ЦПК України, яка вказує на те, що до апеляційної скарги додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, коло платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначається Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI.

При наданні оцінки дотриманню особою, яка звертається до суду з апеляційною скаргою, вимог статті 356 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє сплату судового збору у відповідному розмірі (стаття 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI) та зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (частина перша статті 9 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI).

Враховуючи викладене, одним із процесуальних обов`язків для реалізації права на судовий захист в порядку цивільного судочинства є надання документа про сплату судового збору у встановленому законом порядку та розмірі. Невиконання такого обов`язку є підставою для ухвалення судового рішення про залишення позовної заяви без руху зі встановленням строку для усунення таких недоліків.

Всупереч зазначеній нормі апелянтом такі документи до скарги не додано, судовий збір згідно вимог Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року не сплачено.

Натомість апелянт просить звільнити її від сплати судового збору.

Однак таке клопотання не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 136 ЦПК України з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір», який є спеціальним законом, що регламентує порядок і підстави сплати судового збору, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Положення статей ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи, а тому визначення майнового стану сторони процесу є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Доказами рівня майнового стану можуть бути документи, які підтверджують скрутний майновий стан особи, що, відповідно, унеможливлює сплату судових витрат. Якщо через низький рівень майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з положеннями статті 12 ЦПК України, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є правом, а не обов`язком суду, який, вирішуючи це питання, враховує майновий стан сторони, що є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується клопотання.

Звільнення від сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин, враховуючи, що статтею 129 Конституції України закріплено один із основоположних принципів правосуддя рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення у справах «Княт проти Польщі», «Єдамскі та Єдамска проти Польщі», від 26 липня 2005 року).

Заявляючи клопотання про звільнення від сплати судового збору ОСОБА_1 не мотивує його та не надає відповідних доказів щодо свого майнового стану.

Враховуючи викладене ОСОБА_1 належить сплатити судовий збір у сумі 605, 80 грн, що відповідає вимогам підпункту 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за такими реквізитами:

Отримувач коштів: ГУК у Вінницькій області/м.Вінниця/22030101

Код ЄДРПОУ: 37979858

Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)

Рахунок отримувача: UА0002856

Для приєднання до матеріалів справи, надати Вінницькому апеляційному суду платіжний документ про оплату вказаних витрат.

Згідно частин 2 та 3 статті 357 ЦПК України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу. Апеляційна скарга залишається без руху якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

За таких підстав, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху, а апелянту надається строк на усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду, із зазначенням поважних підстав для його поновлення (з відповідними доказами), шляхом сплати судового збору або ж наданням відповідних доказів, що будуть підставою для звільнення від його сплати та шляхом приведення у відповідність апеляційної скарги вимогам ч. 3 ст. 356 ЦПК України щодо належності позивачеві підпису.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 185, 356, 357 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 24 грудня 2024 року залишити без руху.

Надати апелянту строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення вказаних недоліків.

Роз`яснити, що протягом цього строку апелянт має право подати заяву про поновлення пропущеного строку із зазначенням поважних підстав для його поновлення з відповідними доказами. У разі невиконання вимог ухвали в цій частині або ж вказані підстави про поновлення строку будуть визнані неповажними у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено.

У випадку невиконання вимог ухвали в іншій її частині, апеляційна скарга буде вважатись неподаною та повернена особі, яка її подала.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя І.М. Стадник