Справа №705/2394/24
2/705/533/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Піньковського Р.В.

при секретарі Романовій О.М.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в місті Умань в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Дмитрушківська сільська рада про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права на спадкове майно,

У С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про встановлення юридичного факту та визнання права власності на спадкове майно, в обґрунтування зазначивши наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 57 років померла її мама ОСОБА_3 , яка на день смерті проживала разом з позивачем. Позивач провела поховання мами та здійснила всі ритуальні обряди.

Після смерті матері відкрилася спадщина і єдиним спадкоємцем першої черги за законом є вона, її донька ОСОБА_1 . Інших спадкоємців за законом не має. спадщину після смерті матері вона прийняла одна, подавши заяву до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Бевзюка В.П., у зв`язку з чим була відкрита спадкова справа.

Проте заява про прийняття спадщина була подана з пропущенням строків, оскільки вона вважала, що проживаючи разом з матір`ю на день смерті останньої в АДРЕСА_1 , вона є такою, що фактично прийняла спадщину. Але, як з`ясувалося, спільне проживання зі спадкодавцем без реєстрації, не є фактичним прийняттям спадщини, у зв`язку з чим нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Також в усній формі нотаріусом було повідомлено, що покійна мати за життя склала заповіт на належну їй земельну ділянку на користь ОСОБА_2 , який також не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, вона позбавлена можливості належним чином оформити свої майнові спадкові права, тому і звернулася до суду з цим позовом.

Просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що вона, ОСОБА_1 , постійно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини.

Визнати за нею, ОСОБА_1 , спадкоємцем першої черги за законом, право власності на спадкове майно: земельну ділянку площею 2,52 га, яка розташована на території Косенівської сільської ради, Уманського району, Черкаської області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0205, належна покійній мамі ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори 03.10.2006 та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 644745 виданого 31.01.2007 Уманською РДА.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явилася, від представника позивача ОСОБА_4 на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність та у відсутність його довірителя, позовні вимоги підтримують та просять суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Дмитрушківської сільської ради в судове засідання не з`явився, від сільського голови Т.Шевчук до суду надійшла письмова заява, у якій просить суд розгляд справи проводити у відсутність їх представника та винести рішення у відповідності до правових вимог законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно із ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення, немає.

Також, враховуючи, що сторони не прибули у підготовче засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, врахувавши процесуальну позицію позивача та його представника, відповідача та представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997, кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Конвенція про захист прав і основоположних свобод людини є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цих Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Положеннями ст. ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачою свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Судом достовірно встановлено, що у відповідності до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, матір`ю позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_5 , актовий запис про народження № 49, яка 09.08.1985 змінила прізвище ОСОБА_6 на ОСОБА_7 в зв`язку з укладенням шлюбу, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, сформованого 17.11.2023 за № 0.

У відповідності до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, мати позивача ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть № 106.

Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , була відкрита приватним нотаріусом Бевзюк В.П., Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, за № 8/2024, номер у спадковому реєстрі 71896653, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, виданому 24.01.2024 за № 75554036.

Спадкодавцю ОСОБА_3 , за життя належала земельна ділянка площею 2,5200 га, розташована на території Косенівської сільської ради Уманського району, Черкаської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі розпорядження Уманської районної державної адміністрації від 12.01.2007 № 6, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №644745, виданого 31.01.2007 Уманською райдержадміністрацією, та копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03 жовтня 2006 року, нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори Востриковою О.І., зареєстрованого в реєстрі за № 3757.

Згідно акту, складеного мешканцями будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_8 , кв. АДРЕСА_3 ОСОБА_9 та АДРЕСА_4 ОСОБА_10 , підписи яких засвідчені начальником ЖЕД № 3 22.11.2023, спадкодавець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 2008 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з донькою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вони разом вели спільне господарство і проживали однією сім`єю на день смерті ОСОБА_3 .

Згідно договору доручення (замовлення), укладеного 02.02.2014, позивач ОСОБА_1 була замовником на проведення поховання ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть НОМЕР_3 ).

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.01.2024, складеної приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Бевзюком В.П., ОСОБА_11 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,5200 га, яка розташована а адміністративних межах Косенівської сільської ради, Уманського району, Черкаської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0205, яка залишилася після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з пропущенням строку подачі заяви про прийняття спадщини та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вище зазначену земельну ділянку.

Вказаною постановою нотаріусом було встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 , 1956 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Іллічівськ, Одеської області, де проживала без реєстрації. Згідно матеріалів спадкової справи № 8/2024, після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкова справа відкрита на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, поданої ОСОБА_11 від імені ОСОБА_1 , яка пропустила 6-ти місячний строк на прийняття спадщини.

24.01.2024 представник спадкоємця ОСОБА_11 звернулася до приватного нотаріуса Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Бевзюка В.П. із заявою про видачу на ім`я ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,5200 га, яка розташована в адміністративних межах Косенівської сільської ради Уманського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0205, що залишилася після смерті її матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . При цьому, спадкоємцем ОСОБА_1 було пропущений строк подачі заяви про прийняття спадщини та крім того, не подано документу, який підтверджує право власності на вищевказану земельну ділянку.

Згідно копії матеріалів спадкової справи № 8/2024 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , наданих на запит суду, вказана спадкова справа була відкрита 24.01.2024 на підставі заяви ОСОБА_11 від імені спадкодавця ОСОБА_1 , доньки померлої.

Матеріали спадкової справи також містять інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, видану 24.01.2024 за № 75553907, згідно якої наявний чинний заповіт ВТО 408661, зареєстрований за № 642, приватним нотаріусом Карайкозою Г.І., Уманського районного нотаріального округу Черкаської області, та вищевказану постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.01.2024.

Також в ході розгляду справи представником позивача було надано копію заповіту, зареєстрованого в реєстрі за № 642, складеного 13.11.2013, ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Роголь Г.І., згідно якого дійсно ОСОБА_3 заповіла земельну ділянку, належну їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ № 644745, виданого Уманською райдержадміністрацією 31.01.2007.

Вказаний заповіт дійсно зареєстрований в Спадковому реєстрі, що підтверджується Витягом від 13.11.2013 за № 35737105, за № у Спадковому реєстрі: 55305375.

Крім того, згідно інформаційного витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо майна спадкодавця ОСОБА_3 , рнокпп НОМЕР_4 , остання дійсно є власником земельної ділянки кадастровий номер :03:000:0205, площею 2,52 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Черкаська область, Уманський район, Косенівська сільська рада. Право власності зареєстроване на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, серія та номер: ЯГ № 644745, виданого 31.01.2007 Уманською районною державною адміністрацією.

Метою звернення позивача до суду є встановлення факту її постійного проживання, як спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання за нею права власності на спадкове майно, а саме спадкову земельну ділянку.

Згідно ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Обставини проживання позивача разом із спадкодавцем підтверджуються вищенаведеними належними та допустимими доказами, що не викликають у суду будь-якого сумніву.

Встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 з рідною матір`ю ОСОБА_3 на момент її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , має для позивача юридичне значення, оскільки дасть їй право вирішити правовідносини цивільно-правового характеру, зокрема підтвердити факт прийняття спадщини при тому, що інші спадкоємці, які б мали намір прийняти спадщину відсутні.

За таких обставин, суд вважає, що вказана вимога є обґрунтованою, факт, який просить встановити позивач підтверджено належними та допустимими доказами, його визнання на порушує прав та законних інтересів інших осіб, а тому позовна заява в цій частині підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про визнання за позивачем права власності на спадкове майно, суд зазначає наступне.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції України та Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вбачається, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав, зокрема, в нотаріальному порядку.

Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Крім того, Пленум Верховного суду України в своїй постанові від 30.03.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», а саме в п. 10 роз`яснив, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи визначені у заповіті.

У відповідності до приписів ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст.1269 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом було встановлено, що позивач по справі є єдиним спадкоємцем за законом, але спадкодавець за життя також склала заповіт щодо належної їй земельної ділянки на користь відповідача, який до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звертався та, крім того, подав до суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та не заперечував проти задоволення вказаного позову, тобто жодних претензій на спадкове майно він не має та не виявив бажання прийняти спадщину, тому є таким, що спадщину не прийняв. Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 була відкрита саме за заявою позивача, але з такою заявою у визначений законом строк позивач не звернулася, оскільки вважала, що проживаючи разом зі спадкодавцем, уже є такою, що спадщину прийняла. При цьому нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено не тільки, у зв`язку з пропущенням встановленого законом строку, але ще і, у із відсутністю правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку. Представником позивача до суду було надано підтвердження про те, що дійсно саме спадкодавець ОСОБА_3 є власником спадкової земельної ділянки, але через відсутність такої інформації на час звернення до нотаріуса, останнім було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, тому єдиним можливим варіантом реалізації своїх спадкових прав для позивача стало звернення до суду з цим позовом і під час розгляду справи було підтверджено, що дійсно земельна ділянка площею 2,5200 га, розташована на території Косенівської сільської ради Уманського району Черкаської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:000:0205, належить спадкодавцю ОСОБА_3 .

З урахуванням наданих позивачем доказів, позиції відповідача, представника третьої особи та встановлених судом на підставі наявних доказів обставин, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 і в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, площею 2,5200 га, розташована на території Косенівської сільської ради Уманського району Черкаської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :03:000:0205, що належить ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і може бути прийняте, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 319, 321, 328, 1216-1218, 1233-1236, 1268-1270 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 293, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Встановити факт про те, що ОСОБА_1 постійно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку площею 2,52 га, яка розташована на території Косенівської сільської ради, Уманського району, Черкаської області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки :03:000:0205, що належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Уманської районної державної нотаріальної контори 03.10.2006 та державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ № 644745 виданого 31.01.2007 Уманською РДА.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Р. В. Піньковський