У х в а л а

28 квітня 2025 року

м. Київ

Справа № 759/5729/23

Провадження № 61-15292ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - позивач), інтереси якого представляє адвокат Демарчук Наталя Олександрівна (далі - адвокат),

на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року

у справі за позовом позивача до ОСОБА_1 , який діє у своїх інтересах та в інтересах дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (далі - відповідачі), за участю Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування ним, і зняття їх із реєстраційного обліку та

в с т а н о в и в:

1. У березні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 (далі - квартира);

- зняти їх із реєстраційного обліку.

2. 20 червня 2024 року Святошинський районний суд міста Києва ухвалив заочне рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.

3. 21 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою апеляційну скаргу позивача залишив без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції - без змін.

4. 13 листопада 2024 року позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову. Обґрунтував скаргу так:

- ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суди не врахували висновки, сформульовані у постановах:

(1) Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2019 року у справі № 761/5115/17, про те, що одним зі способів захисту права користування майном є припинення дії, яка це право порушує (пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України), - усунення перешкод у здійсненні права користування майном (негаторний позов). Підставою для подання такого позову є вчинення перешкод правомірній реалізації речового права. Цей спосіб захисту може використати не тільки власник майна, але й особа, яка відповідно до закону або договору має право користування ним, зокрема у випадку, коли перешкоди у реалізації зазначеного права чинить власник майна;

(2) Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц, про те, що допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. Тому негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання відповідного правопорушення;

(3) Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 січня 2023 року у справі № 554/5587/20, про те, що вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення має фактичним наслідком позбавлення відповідачів права на житло та відповідно їхнє виселення;

(4) Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 липня 2023 року у справі № 201/290/16-ц, про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, заявивши разом з тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням;

- суди обох інстанцій виснували, що позивач як новий власник квартири, яку набув у власність у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження, мав надіслати відповідачам повідомлення про виселення згідно зі статтею 40 Закону України «Про іпотеку». Проте суди не врахували, що позивач не заявляв вимогу про виселення відповідачів із квартири. Тому припис статті 40 Закону України «Про іпотеку» незастосовний до спірних правовідносин;

- належним способом захисту порушених прав позивача є усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження належним власнику майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

5. 17 січня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали. Позивач мав надати: (1) копії довіреності від 15 липня 2022 року № 1815-К-Н-О та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю відповідно до кількості учасників справи, (2) документ про доплату судового збору у розмірі 20 398,40 грн і його копії для інших учасників справи.

6. 6 лютого 2025 року позивач подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги. До заяви додав, зокрема: копії довіреності від 15 липня 2022 року № 1815-К-Н-О, свідоцтва про право на заняття адвокатською, платіжної інструкції № ZZ423B286L від 3 лютого 2025 року про сплату 20 398,40 грн судового збору.

7. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).

8. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Касаційна скарга подана у визначений статтею 390 ЦПК України строк із дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційній скарзі є доводи, які потребують перевірки, щодо передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , який діє у своїх інтересах та в інтересах дітей - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації як третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування ним, і зняття їх із реєстраційного обліку.

2. Витребувати зі Святошинського районного суду міста Києва цивільну справу № 759/5729/23.

3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів; роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж десяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко