ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Сахарові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2025 року про відмову ухвалити додаткове рішення, у складі судді Басової н.В.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову - Дніпровська міська рада про встановлення факту родинних відносин, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі - відмовлено.

Ухвала суду мотивована відсутністю підстав для ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки у розумінні положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України, витрати, пов`язані з розглядом справи, можуть бути компенсовані виключно, якщо відповідач доведе факт того, що вони настали внаслідок необґрунтованих дій позивача, тоді як звернення до суду із заявою про залишення позову без розгляду є процесуальним правом позивача, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку, що при зверненні до суду із даною заявою, жодним доказом не підтверджено факт того, що дії позивача, при поданні позову, були необґрунтованими.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та ухвалення додаткового рішення у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки позивачем подану заяву про залишення позову без розгляду, після подання відповідачем відзиву на позов. Вказує, що саме внаслідок отримання відповідачем належної правничої допомоги і викладення своєї позиції по суті у своєму відзиві, змусило позивача просити суд залишити позов без розгляду, отже, наявні правові підстави для ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення з позивача компенсації здійснених нею витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Дніпровська міська рада, про встановлення факту родинних відносин.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 09 жовтня 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

16 січня 2025 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2025 року позов ОСОБА_3 залишено без розгляду на підставі п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України.

22 січня 2025 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі про розподіл судових витрат у порядку ч. 5 ст. 142 ЦПК України та просила стягнути з ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 42000,00 грн.

Відповідач зазначає, що позивачем було подано позов, який в подальшому ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2025 року залишено без розгляду, саме на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, що свідчить про необґрунтовані дії позивача.

Згідно положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Аналіз змісту наведених норм дає підстави для висновку, що покладення судових витрат на позивача у разі залишення позову без розгляду можливе за умови доведення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій або зловживання позивачем чи його представником процесуальними правами. Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне або штучне ініціювання судового провадження за відсутності реального спору, вчинення позивачем свідомих недобросовісних дій, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

У постанові Верховного Суду від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18 зазначено, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, тобто його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

При цьому, із системного тлумачення положень ч. 5 та 6 ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Аналогічні правові позиції є усталеними і викладені зокрема в постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц та від 03 липня 2019 року у справі №543/408/17.

Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, кожна особа, яка заявляє вимоги, у тому числі і щодо стягнення судових витрат, має довести як необхідність в понесені таких витрат та їх розмір, а також і необґрунтованість дій позивача, саме з наявністю яких закон пов`язує процесуальну можливість компенсації на користь відповідача.

З огляду на матеріали справи, заява відповідача не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача.

Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів, про відсутність підстав для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також інші дії позивача, пов`язані з реалізацією її процесуальних прав, не можуть свідчити про зловживання нею своїми процесуальними правами, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою її обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати, у зв`язку з чим заява про відшкодування витрат на правову допомогу не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог положень ст. 80 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Згідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 лютого 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 23 квітня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 30 квітня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна