Справа № 452/1191/25
Провадження № 6/452/19/2025
У Х В А Л А

Іменем України

22 квітня 2025 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Бікезіної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кухар О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заступника начальника відділу Демко Ірини Миколаївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заступник начальника відділу Демко І.М. звернулася до Самбірського міськрайонного суду Львівської області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржниці ОСОБА_1 .

В обґрунтування подання покликається на те, що постановою заступника начальника Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Демко І.М. від 16 жовтня 2020 року прийнято виконавче провадження № 51842627 з примусового виконання виконавчого листа № 2/446/215/15, виданого 25 червня 2015 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1007715 грн. 53 коп.

Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити від МВС, Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України, Інспекції "Держтехнагляд", НКЦПФР, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта майно належне боржнику на праві власності відсутнє.

ОСОБА_1 на виклики з`являється, усно повідомляє, що не має можливості сплати заборгованість.

Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику належить на праві власності 1/2 частка земельної ділянки для колективного садівництва на території Блажівської сільської ради, а також боржник є бенефіціаром ТОВ «Євразійський енергетичний союз», однак ОСОБА_1 рішення не виконує.

З 12 серпня 2016 року по 28 березня 2025 року з боржника стягнуто у примусовому порядку шляхом скерування платіжних вимог до банку щодо списання коштів та з заробітної плати ОСОБА_1 17336 грн. 10 коп. заборгованості в користь стягувача.

На запит виконавця Державною прикордонною службою України 29 жовтня 2024 рокуповідомлено про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово перетинав державний кордон України.

За повідомленням Державної міграційної служби України від 31.11.2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 10.01.2024 р., орган видачі 4602.

Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому доходів.

Отже, боржником рішення виконано не було, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.

З наведених підстав просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України фізичну особу - боржника ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 2/446/215/15, виданого 25 червня 2015 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1007715 грн. 53 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, суд розглядає подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали подання, вважає, що воно не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання.

У п. 9) ч. 2 ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень - це заключна стадія судового процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту чи відновлення порушених прав.

Відповідно до приписів ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян які підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Як встановлено судом, постановою заступника начальника Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Демко І.М. від 16 жовтня 2020 року прийнято виконавче провадження № 51842627 з примусового виконання виконавчого листа № 2/446/215/15, виданого 25 червня 2015 року Шевченківським районним судом

м. Львова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1007715 грн. 53 коп.

У межах примусового виконання даного виконавчого провадження державним виконавцем Демко І.М. приймалися ряд заходів а саме: скеровано запити до МВС, Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України, Інспекції "Держтехнагляд", НКЦПФР, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, та з наданої інформації відомо, що майно належне боржнику ОСОБА_1 на праві власності відсутнє.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28.03.2025 року убачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,2307 га, кадастровий номер :12:000:0722, що знаходиться за адресою: Львівська область, Самбірський район, на території Блажівської сільської ради, на яку накладено арешт.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України від 28.03.2025 рокувідомо, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово перетинав державний кордон України.

За повідомленням Державної міграційної служби України від 31.11.2024 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 від 10.01.2024 р., орган видачі 4602.

Інші вжиті приватним виконавцем заходи результату не мали, оскільки згідно наданої приватному виконавцю інформації ОСОБА_1 нерухомого майна у власності не має; транспортних засобів у власності не має.

Судом встановлено, що станом на день розгляду подання, заборгованість за виконавчим листом ОСОБА_1 в повному обсязі не сплачена.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Законом України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (з подальшими змінами) (далі Закон) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Стаття 6 зазначеного Закону передбачає декілька видів обмеження у виїзді громадян України за кордон, зокрема: громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорту та тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у певних випадках, що визначені в цій статті.

За змістом п. 5) ч. 1 ст. 6 зазначеного Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосовано судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

За змістом п. 19) ч. 3 ст. 18 чинного Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашенням заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З вище наведених правових норм вбачається, що особі, яка має паспорт для виїзду за межі України та має такий намір, може бути обмежено у виїзді за кордон у випадку ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання цих зобов`язань.

Слід зазначити, що право державного (приватного) виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань, тобто наявність лише самого зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

За переконанням суду, обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, в розумінні положення ст. 10 ЦПК України, підлягають доведенню. Задоволення такого подання можливе за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у постанові від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Отже ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, позначає такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Про ухилення від виконання зобов`язань свідчать будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Суд вважає, що звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_1 за кордон, державний виконавець Демко І.М. не надала суду докази того, що боржник свідомо ухиляється від виконання свого обов`язку по сплаті боргу.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 28.03.2025 року убачається, що ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка, площею 0,2307 га, кадастровий номер :12:000:0722, що знаходиться за адресою: Львівська область, Самбірський район, на території Блажівської сільської ради, на яку накладено арешт. Разом з тим, матеріали подання не містять доказів вжиття державним виконавцем заходів щодо звернення стягнення на таке майно (враховуючи суму боргу). За таких обставин суд вважає неприйнятними посилання, що ці обставини є такими, що спрямовані на невиконання зобов`язань боржником. Як зазначалося ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника слід розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що клопотання задоволенню не підлягає.

За результатами розгляду подання приватного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке розглядається в порядку ст. 411 ЦПК України, судом виноситься ухвала.

На підставі викладено, керуючись ст. 33 Конституції України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні подання Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заступника начальника відділу Демко Ірини Миколаївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника - фізичної особи ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвала не була вручена в день ї проголошення, пропущений строк може бути поновлено, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя