РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/2963/25

Провадження № 22-ц/4815/589/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_3 адвокатом Соломон Ольгою Миколаївною на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2025 року (постановлену у складі судді Першко О.О., повний текст ухвали складено 03 березня 2025 року) про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

12 лютого 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Соломон О.М., звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини визнано неподаною і повернуто позивачу.

Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала мотивована тим, що позивачкою не усунено недоліків позовної заяви, які зазначені в ухвалі Рівненського міського суду Рівненської області про залишення позовної заяви без руху від 17 лютого 2025 року, а саме: не оплачено судовим збором усі позовні вимоги.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, 07 березня 2025 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Соломон О.М., оскаржила її у апеляційному порядку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, не враховано висновків Верховного Суду про застосування норми права у подібних правовідносинах (Постанова Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 200/952/18).

Пояснює, що у заяві про усунення недоліків від 18.02.2025 року, поданою в суд першої інстанції адвокатом повторно наголошено, що позовна заява містить одну позовну вимогу розірвати шлюб. Натомість залишення ОСОБА_4 на проживання з матір`ю є констатацією судом факту, що після розірвання шлюбу батьків ОСОБА_4 продовжить жити з мамою, з якою він і так уже фактично проживає.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до Рівненського міського суду Рівненської області для продовження розгляду.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , звертаючись до Рівненського міського суду Рівненської області із позовною заявою до ОСОБА_2 просила суд розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом ДРАЦ реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 10.08.2014 року, актовий запис № 1121 та залишити малолітнього ОСОБА_5 на проживання з матір`ю - ОСОБА_6 .

За подання до суду вищезазначеного позову про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією (а.с. 4).

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 лютого 2025 року позовну заяву було залишено без руху із наданням десятиденного терміну для усунення недоліків позовної заяви, а саме доплати судового збору за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини в розмірі 968 грн 96 коп.

19 лютого 2025 року від представником позивача адвокатом Соломон О.М. до місцевого суду надійшла заява про усунення недоліків, в якій зазначено, що позовна заява ОСОБА_7 містить одну позовну вимогу про розірвання шлюбу та залишення сина ОСОБА_4 на проживання з матір`ю. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 21 грудня 2021 року № 339/143/20, від 18 липня 2022 року № 405/4659/21, від 19 червня 2023 року № 568/854/22, у разі відсутності спору між батьками про те, з ким із них проживатиме неповнолітня дитина, суд може вирішити питання про залишення проживання такої дитини з одним із батьків одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Відтак, сімейне право дозволяє залишати дитину на проживання з одним із батьків одночасно з розірванням шлюбу.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини визнано неподаною і повернуто позивачу, з підстави несплати судового збору за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини.

Вищезазначені висновки місцевого суду про невідповідність позовної заяви вимогам ст. 177 ЦПК України, у зв`язку з несплатою судового збору за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини зроблено місцевим судом за неправильного застосування норм права, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" у разі, коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві ОСОБА_1 зазначено лише одну позовну вимогу розірвання шлюбу. Самостійної позовної вимоги про визначення місця проживання дитини позивачкою не заявлялося.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказувала на відсутність спору з відповідачем про визначення місця проживання дитини.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19), від 18 липня 2022 року у справі № 405/4659/21 (провадження № 61-5775св22), від 27 червня 2024 року (справа № 595/111/24, провадження № 61-8151ск24) за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення на проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

За відсутності спору між батьками щодо місця проживання дитини, залишення дитини проживати разом із матір`ю не свідчить про визначення судом місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання.

Судове рішення про залишення проживання дитини разом із матір`ю не перешкоджає розгляду спору про визначення місця проживання дитини та не має преюдиційного характеру (постанова Верховного Суду від 18 липня 2022 року у справі № 405/4659/21, провадження № 61-5775св22).

Таким чином, зазначення позивачкою у позовній заяві про залишення малолітнього сина ОСОБА_5 на проживання з матір`ю ОСОБА_1 не є самостійною позовною вимогою про визначення місця проживання дитини та не є об`єктом справляння судового збору.

Оскільки ОСОБА_1 сплачено судовий збір за розгляд місцевим судом її позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, судом першої інстанції помилково визнано позовну заяву неподаною і повернуто позивачці, з підстави несплати судового збору.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскілки судом першої інстанції, визнаючи позовну заяву неподаною і повертаючи її позивачці, порушено норми процесуального права, постановлена ним ухвала від 03 березня 2025 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 19, 379, 381-384 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу, яка подана представником ОСОБА_3 адвокатом Соломон Ольгою Миколаївною задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2025 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.