Справа № 344/5492/25
Номер провадження 2/350/396/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року селище Рожнятів

Суддя Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області Сокирко Л.М., розглянувши позовну заяву Івано-Франківської обласної державної адміністрації до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськторф», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в:

Відповідно до ухвали судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Мелещенко Л.В. від 1 квітня 2025 року до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області передано цивільну справу за позовом Івано-Франківської обласної державної адміністрації до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськторф», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 квітня 2025 року цю справу розподілено головуючому судді Сокирко Л.М.

Відповідно до позовної заяви позивач просить стягнути з цивільного відповідача приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськторф», ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 8 089 274 грн 09 коп. завдану внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок державної власності площами 172,1564 га (кадастровий номер :01:004:0006) та 38.7587 га (кадастровий номер :01:004:0005), які розташовані за межами населеного пункту села Верхній Струтинь Верхньострутинської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області на користь держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації .

Ознайомившись із позовною заявою та доданими до неї документами, приходжу до висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статей 124, 125 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства розглядаються будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Відповідно до статті 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Цивільного кодексу України, під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

Згідно пункту 19 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 10 від 24 жовтня 2011 року «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», у вирішенні питань, пов`язаних з підвідомчістю справ у спорах, що виникають із земельних відносин, господарським судам слід враховувати викладене в пункті 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17 травня 2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин».

Згідно пункту 1.2.5. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України № 6 від 17 травня 2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», спір, що виник внаслідок порушення права суб`єкта господарської діяльності на земельну ділянку, в тому числі органами державної влади та місцевого самоврядування, є спором про право цивільне і підлягає розгляду за правилами ГПК

Пунктами 1.3., 1.4 цієї ж Постанови, визначено, що у порядку господарського судочинства вирішенню підлягають такі категорії спорів, засновані на положеннях статті 319 Цивільного кодексу України, глав 27, 29, 33, 34 Цивільного кодексу України та глави 15 Господарського кодексу України, розділів III-V Зеиельного кодексу України, зокрема, про повернення самовільно зайнятих земельних ділянок та про стягнення шкоди, у тому числі упущеної вигоди, завданої порушеннями прав власників, у тому числі держави та територіальних громад, і користувачам земельних ділянок. Правовідносини у сфері використання і охорони земель, врегульовані розділами VI та VII Земельного кодексу України, можуть мати як приватноправовий, так і публічно-правовий характер (глави 29, 30, 33 названого Кодексу), а тому спори, що виникають з відповідних правовідносин, можуть, у залежності від їх правового характеру та складу учасників, вирішуватися за правилами адміністративного або господарського судочинства. Виходячи з цього визначається й підвідомчість справ зі спорів, пов`язаних із здійсненням державного контролю та нагляду за господарською діяльністю суб`єктів господарювання у сфері земельних відносин - за використанням і охороною земель (частина третя статті 19 Господарського кодексу України). Такі справи підлягають розглядові господарськими судами, оскільки стосуються об`єктів цивільних відносин - земельних ділянок та інших природних ресурсів, цивільних прав суб`єктів господарювання на ділянки і зазначені ресурси, зокрема, у спорах про: визнання недійсними правочинів стосовно земельних ділянок, звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок, відшкодування збитків, завданих землям і природним ресурсам господарською діяльністю, стягненням заборгованості з орендної плати за договорами оренди землі державної та комунальної форм власності тощо.

В даному випадку позивач (юридична особа) заявив вимоги до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськторф» (юридичної особи), ОСОБА_1 (генерального директора Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськторф») про відшкодування заподіяної шкоди внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, такі вимоги не об`єднані з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб`єктним складом підпадають під дію статті 4 Господарського процесуального кодексу України, а тому зазначений спір підвідомчий господарському суду.

Позовні вимоги позивача підлягають розгляду в господарському провадженні, так як спір даний спір виник із господарських правовідносин та пов`язаний із здійсненням Приватним акціонерним товариством «Івано-Франківськторф» господарської діяльності на відповідних земельних ділянках державної власності.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 186 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, позов Івано-Франківської обласної державної адміністрації до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськторф», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому у відкритті провадження у справі слід відмовити.

При цьому слід роз`яснити позивачу, що з даними вимогами слід звернутись до суду в порядку господарського судочинства.

Керуючись статями 186, 260, 353 Цивільного процесуального кодексу України,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовною заявою Івано-Франківської обласної державної адміністрації до Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськторф», ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення

Роз`яснити позивачу право на звернення до суду з позовом з аналогічними вимогами в порядку господарського судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Сокирко Л.М.