21.04.2025 Єдиний унікальний номер 266/3698/17
Провадження № 2-в/205/26/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2025 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Терещенко Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Мадьонової Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відновлення втраченого судового провадження,

В С Т А Н О В И В:

Заявник сформував у системі «Електронний суд» вищевказану заяву, в обґрунтування якої зазначив, що 21 січня 2022 року у справі №266/3698/17 Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області прийняв рішення по суті спору про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину квартири. 07 травня 2024 року йому стало відомо про втрату судового провадження у вказаній справі у зв`язку з тим, що справи Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області не були вивезені з зони бойових дій. Згідно з відповіді Дніпровського апеляційного суду до Донецького апеляційного суду 21 лютого 2022 року надійшла вищезазначена цивільна справа на яку було заведено апеляційне провадження №22-ц/804/945/22. Результат розгляду апеляційної скарги відсутній та в провадження Дніпровського апеляційного суду вказана справа не передавалась. З відповіді Донецького апеляційного суду йому стало відомо про необхідність повного відновлення справи в суді першої інстанції. У зв`язку з чим, він звернувся до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження та просив відновити в цілому втрачене судове провадження у справі №266/3698/17.

Розпорядженням Верховного Суду від 06 березня 2022 року за № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ саме Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області на Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 березня 2025 року відкрито провадження у справі з призначенням судового засідання.

Заявник сформував в системі «Електронний суд» заяву в якій просив розглянути справу за його відсутності.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились будучи повідомленими належним чином, будь-яких заяв про відкладення чи розгляд справи за відсутності суду не надали.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали заяви та додані до нього копії документів, суд дійшов таких висновків.

Частиною 3 статті 493 ЦПК України розгляд заяви про відновлення втраченого судового провадження здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи з урахуванням особливостей, передбачених цим розділом, протягом тридцяти днів з дня надходження заяви до суду.

Судом встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області знаходилась цивільна справа №266/3698/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину квартири та визнання недійсним договору дарування частини квартири.

Згідно з ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 489 ЦПК України встановлено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Як зазначено у ст. 490 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Пунктом 38 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що за правилами розділу IX ЦПК відновлення втраченого (і в разі, коли справу знищено за закінченням строку зберігання) повністю або частково судового провадження в цивільній справі, якщо вона була закінчена ухваленням рішення або постановленням ухвали про закриття провадження, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом, судом, який ухвалив рішення по суті справи або постановив ухвалу про закриття провадження у справі, за заявою (зміст якої визначено статтею 405 ЦПК) осіб, які брали участь у справі (їх правонаступників), або за ініціативою суду (коли це потрібно для вирішення іншої справи, надіслання справи до суду вищої інстанції тощо).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

Частинами 1-3 ст. 3 ЗУ «Про доступ до судових рішень» передбачено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень - автоматизованої системи збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Суд загальної юрисдикції вносить до Реєстру всі судові рішення і окремі думки суддів, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту.

Процедуру формування та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень визначає «Порядок ведення Єдиного державного реєстру судових рішень», який затверджено Рішенням Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2018 року №1200/0/15-18.

Згідно з пп. 6 п. 1 Розділу І вказаного порядку, електронний примірник судового рішення - створений в АСДС електронний документ, підписаний кваліфікованим електронним підписом судді, що ухвалив таке судове рішення, в разі колегіального розгляду - кваліфікованими електронними підписами всіх суддів, що входять до складу колегії, або іншої особи, визначеної згідно з пунктом 2 розділу III цього Порядку. Такий документ має бути ідентичним за документарною інформацією та реквізитами оригіналу судового рішення в паперовій формі.

Підпунктом 9 пункту 1 Розділу І Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень передбачено, що Єдиний державний реєстр судових рішень - державна інформаційна система, що входить до складу Єдиної судової інформаційної системи і забезпечує збирання, облік (реєстрацію), накопичення, зберігання, захист, пошук та перегляд інформаційних ресурсів Реєстру та їх образів.

Пунктом 1 розділу ІІІ вищезазначеного Порядку визначено, що електронний примірник судового рішення або окремої думки судді оприлюднюється шляхом надсилання до Реєстру у день його виготовлення засобами АСДС. Реєстраційні відомості, зазначені в пункті 3 розділу II цього Порядку, надсилаються до Реєстру у складі електронного документа, який вони описують.

Відповідно до п. п. 1, 2 розд. VI Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень Інформаційні ресурси Реєстру зберігаються у вигляді електронних даних, які за допомогою програмно-апаратних засобів можуть бути перетворені у візуальну форму. Електронні примірники судових рішень та окремих думок суддів є документами безстрокового зберігання.

Пунктами1, 2 розділу IX вищевказаного порядку повний доступ до інформаційних ресурсів Реєстру забезпечується за допомогою електронного кабінету виключно для авторизованих користувачів. Дозвіл на повний доступ до інформаційних ресурсів Реєстру надається, зокрема, суддям.

Відтак, шляхом здійснення повного доступу до інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень у відповідності до ЗУ «Про доступ до судових рішень» вдалося можливим отримати відомості щодо рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 січня 2022 року у цивільній справі №266/3698/17, оскільки у вищезазначеній системі перебуває вказане рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області.

Перебування судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень є достатнім для відновлення втраченого судового провадження в частині рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області у цивільній справі №266/3698/17, а відтак суд дійшов висновку про можливість відновлення втраченого судового провадження лише в частині рішення суду, яке на цей час не оскаржується, що свідчить про завершення розгляду справи по суті, тому заява про відновлення втраченого судового провадження підлягає частковому задоволенню в частині судового рішення.

Керуючись ст. ст. 247, 258-261, 353, 354, 488-490, 493, 494ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відновлення втраченого судового провадження задовольнити частково.

Відновити втрачене судове провадження в частині рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 січня 2022 року у цивільній справі №266/3698/17, згідно тексту якого:

Справа № 266/3698/17

Провадженя№ 2/266/13/22

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пантелєєва Д.Г., за участю секретаря судового засідання Широкової Г.К., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Крохмальової Л.П., відповідачки ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Басівського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину квартири та визнання недійсним договору дарування частини квартири,

В С Т А Н О В И В:

22.09.2017 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Маріуполя з позовною заявою до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину квартири, в обґрунтування якої зазначив наступне.

Він та ОСОБА_2 в період з 06 травня 2006 року по 12 вересня 2008 року включно, проживали однією сім`єю без реєстрацію шлюбу. Між ним та відповідачем склалися усталені відносини, що притаманні подружжю: вони мали спільний бюджет, вели спільне господарство, піклувались один про одного, мешкали разом. Обставини щодо спільного бюджету, підтверджуються договором поруки №148777 від 10.10.2007 року, згідно з яким ОСОБА_4 зобов`язувалась перед кредитором АКІБ «Укрсиббанк» відповідати за невиконання позивачем усіх зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту в повному обсязі, сума основного договору 50000 доларів США. З метою поліпшення житлових умов та придбання житлової нерухомості в м. Маріуполі, він почав підшукувати відповідну квартиру. З метою подальшого придбання, він неодноразово оглядав 4-х кімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належала ОСОБА_5 20.05.2008 року сторони спору, в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, за належні обом кошти зароблені спільною працею, придбали у власність зазначену квартиру. Сімейні гроші, за усталеною між сторонами спору традицією, знаходились у позивача. Він особисто передав гроші в якості плати за придбання квартири ОСОБА_5 . Спірна квартира була оформлена на ім`я відповідача, але він вважає її спільним сумісним майном. Після проведення за спільні кошти ремонту в квартирі вони вселились до неї. 13.09.2008 року вони зареєстрували шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_6 . Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 16.11.2016 року шлюб між ними розірвано. Тому, на підставі ст.ст. 3,60,70,71,74 СК України вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд: встановити факт проживання його та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 06.05.2006 року по 12.09.2008 року; визнати квартиру за АДРЕСА_2 , яка складається з чотирьох жилих кімнат (загальна площа 75,9 кв.м.. житлова площа 51,9 кв.м.) спільною сумісною власністю його та відповідача, визнавши за кожним право власності по частині та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Ухвалою судді від 25.09.2017 року у даній справі відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 12.10.2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту мешкання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину спільного майна, задоволено повністю. Визнано квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м., сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м. Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 75,9 кв.м., житловою площею 51,9 кв.м. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Ухвалою суду від 22.02.2018 року заочне рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 12.10.2017 року, скасовано. Призначено справу за правилами загального позовного провадження.

14.11.2017 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування частини квартири. В обґрунтування позовної заяви, посилався на ті ж самі обставини, які були викладені при поданні 22.09.2017 року позовної заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину квартири. Однак додав, що згідно інформації з держреєстру речових прав від 13.11.2007 року квартира АДРЕСА_2 була предметом договору дарування, укладеного 04.10.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Бедненко С.В. за №5069. Вважає, що вищевказаний договір дарування підлягає визнанню на підставі ст.ст.203,215,234 ЦК України, так як ця угода є фіктивною, вчиненою без наміру створення правових наслідків, під впливом обману, укладеною лише з метою приховання (укриття) майна від розділу між колишнім подружжям за рішенням суду. На підставі чого, просив визнати частково недійсним договір дарування, укладений 04.10.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Бедненко С.В. за №5069, в частині дарування частки квартири АДРЕСА_2 , яка складається з чотирьох жилих кімнат, загальною площею 75,9 кв.м., у тому числі жилою площею 51,9 кв.м.

Ухвалою судді від 20.11.2017 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування частини квартири.

Ухвалою суду від 22.11.2017 року в цілях забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування частини квартири, накладено арешт на кв. АДРЕСА_2 , з забороною її відчуження.

03.04.2018 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Крохмальової Л.П. надійшло клопотання про об`єднання цивільних справ №266/4489/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійним договору дарування частини квартири, з цивільною справою №266/3698/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири спільною сумісною власністю.

03.04.2018 року до суду від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів та від її представника заява про виклик свідків.

Ухвалою суду від 03.04.2018 року об`єднано в одне провадження цивільну справу 266/3698/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю, із цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання частково недійсним договору дарування квартири. Витребувано у приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю. копію договору від 13 січня 2007 р. про відчуження (купівлі-продажу, дарування тощо) гр. ОСОБА_7 квартири АДРЕСА_3 . Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 копію договору від 16 травня 2008 р. про відчуження (купівлі-продажу, дарування тощо) гр. ОСОБА_9 квартири АДРЕСА_4 . Викликано для допиту у якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_3

23.10.2018 року до суду від представника позивача надійшли пояснення по справі, в яких зазначено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, на придбання квартири у м. Маріуполь, грошові кошти були отримані від продажу квартири АДРЕСА_4 . У свою чергу квартира АДРЕСА_4 була придбана за спільні кошти як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 у серпні 2006 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. 23 серпня 2006 року, за реєстровим №4271 за ціною 75000 дол. США. З метою придбання цієї квартири між ОСОБА_1 та власником квартири ОСОБА_11 27.07.2006 року було укладено попередній договір №37 від 27.07.2006 року, ціна погоджена 75000 дол. США, що складало 378750 грн. Щоб придбати цю квартиру, ОСОБА_1 продав 14.08.2006 року належний йому на праві власності будинок у АДРЕСА_5 за 46000 дол. США, які поклав на зберігання на банківський рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк» та використав їх 23.08.2006 року на оплату придбаної квартири у АДРЕСА_6 . Під час оформлення у нотаріуса договору купівлі-продажу вказаної квартири, за згодою ОСОБА_1 та його цивільної дружини ОСОБА_2 , титульним володільцем у договорі була вказана ОСОБА_2 . У подальшому, в 2008 році квартира у м. Києві, яку вони придбали за спільні кошти, була продана і за отримані від продажу кошти. Вони придбали квартиру у АДРЕСА_1 і зробили в ній гарний ремонт. Тому позивач обґрунтовано вважає придбану за спільні кошти квартиру по АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю, яку ОСОБА_2 не мала права без його згоди безоплатно відчужувати.

23.10.2016 року до суду від представника позивача надійшли клопотання про виклик свідків та витребування доказів.

Ухвалою судді від 30.11.2018 року клопотання представника позивача, задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Бедненко С.В. копії договору дарування квартири АДРЕСА_2 , укладеного 04.10.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та копій всіх документів, які були надані для укладення договору дарування; Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової С.М. копії договору про купівлю продаж квартири АДРЕСА_4 , укладеного 23.08.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 та копій всіх документів, які були надані для укладення договору.

18.12.2018 року до суду від приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Бедненко С.В. надійшла інформація на виконання ухвали судді від 30.11.2018 року.

18.12.2018 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової С.М. надійшло клопотання про уточнення ухвали суду.

14.01.2019 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про витребування доказів.

Ухвалою судді від 14.01.2019 року клопотання представника позивача, задоволено. Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової С.М. копію договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_4 , укладеного 23.08.2006 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 та копій всіх документів, які були надані для укладення договору.

05.02.2019 року від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової С.М. надійшла інформація на виконання ухвали судді від 30.11.2018 року.

12.07.2019 року до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення доказів по справі.

15.10.2019 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Басівського В.О. до суду надійшла заява про відвід судді.

Ухвалою суду від 15.10.2019 року вирішено питання про відвід головуючого судді передати на розгляд іншому судді.

Ухвалою судді від 17.10.2019 року у задоволенні заяви представника відповідача про відвід судді, відмовлено.

Ухвалою суду від 02.12.2019 року клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції свідка, задоволено.

06.05.2021 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В судовому засіданні позивач зазначив, що він з відповідачем познайомився в 2005 році, мешкав один у батьківському домі, потім у 2006 році він та відповідач стали проживати разом. Надалі його позвали працювати у м. Києві, куди він і поїхав, знявши квартиру у м. Києві за допомогою батьків. Потім, до нього приїхала ОСОБА_12 і вони стали разом проживати у м. Києві. Він продав батьківський будинок та квартиру, а мати вони забрали проживати до себе у м. Києв, де придбали трьохкімнатну квартиру. Гроші від продажу будинку і квартири, знаходились на його карті у ПАТ КБ «ПриватБанк». Покупцем у договорі купівлі-продажу квартири у м. Києві записана відповідачка, однак кошти на її придбання були надані ним від продажу квартирі і будинку. Вартість квартири у Києві складала 75000 дол. США. які він знімав з банківської картки. Все було добре у їх родині, він працював на фірмі. Пізніше він придбав однокімнатну квартиру на придбання якої брав кредит, половину суми на погашення кредиту давали батьки ОСОБА_12 . Квартира, де проживала його матір була оформлена на нього. Потім він брав кредит на бізнес і квартиру прийшлось продати. Надалі вони повернулись до м. Маріуполя, де почали жити на орендованій квартирі, а мати залишилась проживати в м. Києві у сестри. Однокімнатна квартира була продана за 47000 тис. дол. США, при цьому він погасив кредит і коштів не залишилось. Після продажу трьохкімнатної квартири у м. Києві, вони разом придбали у м. Маріуполі чотирьохкімнатну квартиру за 75000 тис. дол. США, де 25000 тис. дол. США грошові кошти ОСОБА_2 за продажу квартири, 46000 тис. дол.. США його кошти за продаж будинку, а інші кошти домовляли батьки ОСОБА_12 і ця квартира була оформлена на відповідача, яку зараз остання переоформила на свою мати. В квартирі по АДРЕСА_7 вони зробили ремонт за кошти виручені від продажу квартири у м. Києві, яку продали за 150000 тис. дол. США. Тому вважає, що частина квартири АДРЕСА_2 належить йому. При цьому зазначив, що спірне майно за договором купівлі-продажу квартири було придбано не за 71000 тис. дол. США, як зазначено у договорі, а за значно більшу суму. У вересні 2008 року вони зареєстрували шлюб, від якого у них народилась дитина. Надалі за рішенням суду шлюб між ними було розірвано.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 пояснила суду, що вони познайомились за 4-5 місяців до від`їзду відповідача до м. Києва, вони разом не проживали, інколи приходила до нього у гості на квартал Азов`є, її речей вона там не мала. Після закінчення університету поїхала працювати до м. Києва, знімала квартиру, а потім придбала свою квартиру за 20000 грн. Свою квартиру у м. Маріуполі продала за 20000 тис. дол. США, звідки і взяла гроші на придбання квартири у м. Києві. У даній квартирі ремонт робив батько та дядько. Проживала вона сама у квартирі, потім продала її у травні 2008 року за 150000 тис. дол. США. З позивачем іноді зустрічались, він жив у сестри. Вони одружились у вересні 2008 року. Квартира АДРЕСА_2 була придбана нею у травні 2008 року за власні кошти 17800 грн. У травні 2008 року вони разом почали проживати на орендованій квартирі. В ремонті придбаної нею квартири позивач не приймав участі. Зараз квартиру подарувала своїй матері. Попередній договір на квартиру у м. Києві оформлений на позивача, однак вона не розуміє чому.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Басівський В.О. позов не визнав, зазначивши наступне. Не заперечував, що сторони познайомились у 2005 році, але розмов про сумісне проживання не було. В лютому 2006 року позивач зареєструвався у м. Києві у своєї сестри. 05.05.2006 року позивач оформив розірвання шлюбу. В липні 2006 року відповідачка закінчила навчання і поїхала працювати ріелтором у м. Києві. 23.08.2006 року вона придбала квартиру у м. Києві, на ремонт якої дали кошти батьки відповідача, які приймали участь, разом з її братом у здійсненні її ремонту. Сторони по справі підтримували дружні відносини і інколи зустрічались. В її квартирі він не мешкав. Позивач займався бізнесом, на який брав кредитні кошти. 16.05.2008 року відповідачка продала свою квартиру у м. Києві за 150000 тис. дол. США, за які придбала квартиру у м. Маріуполі. Потім відповідач зареєструвала шлюб з позивачем, від якого у них народилась дитина, при цьому після розірвання шлюбу, позивач не пред`являв до суду позовної заяви про розподіл майна.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 пояснила суду, що її донька почала зустрічатись з ОСОБА_1 у 2005 році. Вони були проти того, щоб вона зустрічалась з ним, оскільки він рано одружився, навчання покинув, розлучився, незабезпечений. Разом вони не проживали, однак іноді вона не ночувала у дома. В 2006 році донька закінчила університет, ОСОБА_1 поїхав до м. Києва до сестри і донька вирішила поїхала також до м. Києва, де знімала квартиру, працювала в області нерухомості. Потім, вона знайшла дуже вигідну квартиру по вартості у м. Києві, гроші на придбання якої вони надали доньці. Дана квартира було у незадовільному стані і чоловік разом з братом зробили у ній ремонт. Донька зустрічалась з ОСОБА_1 . ОСОБА_12 зазначила, що можна продати квартиру у м. Києві за вигідну суму та купити у м. Маріуполі гарну квартиру. 13.09.2008 року донька уклала шлюб з позивачем. ОСОБА_1 коли жив з донькою, зайняв у них грошові кошти у розмірі 12000 тис. дол. США на бізнес і не повернув їх. У 2013 році у них народилась дитина, розірвали шлюб у листопада 2016 року. В жовтні 2017 року донька подарила їй квартиру у м. Маріуполі, оскільки квартира у м. Києві була придбана за їх кошти і гроші від її продажу також є їх грошима. Донька проживає разом з онукою у даній квартирі.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що ОСОБА_1 вона знає, він був її сусідом, жили у одному тамбурі. Він у 2005 році познайомився з ОСОБА_12 , з початку вони ходили один до одного у гості, а потім вона поселилась у нього. В 2006-2007 роках вони разом поїхали до м. Києва. Через деякий час ОСОБА_14 продав квартиру і повідомив, що також продає батьківський будинок задля купівлі квартири у м. Києві. Вона знає, що ОСОБА_12 приїжджала до м. Маріуполя так як навчалась, а також знає, що через деякий час вони придбали квартиру у м. Києві та зробили там ремонт.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 зазначив у суді, що знає ОСОБА_1 , а ОСОБА_14 бачив. Він був власником чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_2 , яку він почав продавати у 2005 році, давав оголошення. Він почав спілкуватись з ОСОБА_14 , який приїздив декілька разів з дружиною для огляду квартири. З ОСОБА_14 він вів переговори, торгувались з приводу вартості квартири. Потім він разом з позивачем поїхали до нотаріуса біля Драмтеатру, де здійснили угоду щодо продажу квартири за 71400 тис. дол. США. Однак, в договорі купівлі-продажу квартири була зазначена сума нижча за реальну вартість. Договір був оформлений на дружину ОСОБА_1 , гроші за квартиру передавав саме ОСОБА_14 , а його дружина з ним не спілкувалась. Він у цій квартирі проживати не збирався, тому вирішив її продати, оскільки квартира потребувала значних вкладень, в ній неможливо було проживати без ремонту.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що з ОСОБА_14 знає дуже давно, вони були однією родиною. ОСОБА_14 є братом його матері, а ОСОБА_12 дружиною ОСОБА_1 . Все почалось у 2005 році, вони у якості подружньої пари приїхали до м. Києва з метою переїзду. Спочатку проживали у їх квартирі у Оболонському районі м. Києва, потім орендували квартиру. Лебединським у АДРЕСА_8 була продана квартира та будинок. У м. Києві він допомагав їм купувати квартиру, це було у 2006 році. Вони жили однією сім`єю з самого початку. На кого саме була оформлена квартира у м. Києві він не знає, тільки знає до Лебединським на придбання квартири було надано частину коштів від продажу квартири та частину коштів від продажу будинку у м. Маріуполі, а у Наталі також була квартира, яку вона також продала задля купівлі квартири у м. Києві. Надалі з м. Києва вони поїхали у 2008 році до м. Маріуполя, при цьому в м. Києві вони продали квартиру і купили квартиру у м. Маріуполі.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначив, що його донька привела до них у 2006 році ОСОБА_16 , при цьому вчилась в університеті та представила його як жениха, однак вони були проти. Він їй сказав, їдь до м. Києва. В м. Києві вона орендувала однокімнатну квартиру на Оболоні, на яку вони дали їй гроші. Потім пішла працювали ріелтором, подзвонила та повідомила батьків, що можливо придбати квартиру у м. Києві, при цьому попрохала здійснити продаж її квартири у м. Маріуполі, яку він в подальшому за довіреністю продав. Він дав доньці 30000 грн. на придбання квартири у м. Києві і вона придбала у 2006 році трьохкімнатну квартиру. Він та його син приїздили до м. Києва і робили в ній ремонт. Також, він продав своє авто Аudi і додав доньці кошти на ремонт квартиру у м. Києві. Вадима у м. Києві він не бачив, донька його скривала від батьків. Наразі стало відомо, що ОСОБА_16 був прописаний у своєї сестри та жив у неї у м. Києві. Донька купила квартиру за 20000 тис. Коли отримувала донька диплом, квартиру у неї вже була. ОСОБА_12 продала квартиру у м. Києві і придбала іншу квартиру у м. Маріуполі, при цьому до відома їх не ставила, за яку суму продала у м. Києві квартиру, він не знає, однак знає, що за вигідну ціну. Коли вона приїхала до м. Маріуполя, почала шукати собі квартиру, знайшла чотирьохкімнатну квартиру і придбала її у незадовільному стані, ремонт робила самотужки за кошти, які залишились від продажу квартири у м. Києві. Вадим жодного відношення до цієї квартири немає. Коли донька приїхала з м. Києва, за пів року до одруження сказала, що виходить за Вадима заміж. Він не бачив, щоб донька проживала однією сім`єю з ОСОБА_16 . Те, що квартира зараз на його колишній дружині знає, донька її подарувала матері. Також зазначив, що він здійснював погашення кредиту за ОСОБА_16 , оскільки його донька була поручителем за договором кредиту.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що ОСОБА_14 є його рідною сестрою, а ОСОБА_14 її колишнім чоловіком. Його сестра познайомилась з ОСОБА_16 у 2005 році, ОСОБА_14 не сподобався батькам, потім сестра приблизно у 2005-2006 роках переїхала проживати до м. Києва, працювала там. В 2006 році сестра придбала у м. Києві трьохкімнатну квартиру, ремонт в якій він та батько допомагали робити, мешкали під час ремонту квартири тиждень у сестри. Батько продав своє авто і займав гроші на придбання сестрою квартири у м. Києві, до придбання квартири ОСОБА_12 знімала квартиру. Вадима вони не бачили. Потім сестра продала квартиру у м. Києві та виїхала до м. Маріуполя, де придбала квартиру. Весілля сестри було у 2008 році в м. Маріуполі. Чи проживали сторони до весілля разом, він не знає.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до диплома серії НОМЕР_1 , виданого 05.07.2006 року Приазовським державним технічним університетом, ОСОБА_9 у 2006 році закінчила Приазовський державний технічний університет і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Соціальна робота» та здобула кваліфікацію соціальний робітник. (т.1, а.с.60).

З трудової книжки серії НОМЕР_2 , заповненої 01.02.2007 року на ім`я ОСОБА_9 випливає, що остання з 01.02.2007 року по 15.10.2007 року працювала на посаді офіс-менеджера в ПП «Квартирне питання » у м. Києві. (т.1, а.с.59).

27.07.2006 року у агентстві нерухомості «Укрстройсервис» між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_11 укладено попередній договір №37 на придбання квартири АДРЕСА_4 , вартістю 378750 грн., що складає 75000 дол. США. (т.1, а.с.89).

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого 14.08.2006 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бодягіною І.І., позивач ОСОБА_1 , здійснив продаж земельної ділянки АДРЕСА_9 та житлового будинку з усіма надвірними спорудами та побудовами за адресою: АДРЕСА_5 . (т.1, а.с.90).

З договору «Приват вклад №SAMDN1928 від 14.08.2006 року, вбачається, що ОСОБА_1 передав Банку, а Банк приймав грошові кошти у сумі 46000,00 дол. США на строк 12 місяців по 14.08.2007 року включно. (т.1, а.с.91).

Відповідно до виписки за договором «Приват-вклад» від 31.03.2021 року, АТ КБ «ПриватБанк» прийняло на депозитний рахунок від ОСОБА_1 14.08.2006 року грошові кошти у суму 46000,00 дол. США. (т.3, а.с.75).

23.08.2006 року між ОСОБА_11 , як продавцем та ОСОБА_9 , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М. за адресою: АДРЕСА_6 . Відчужувана квартира складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 60.30 кв.м., в тому числі жилою 44,20 кв.м. Вартість даної квартири складає 20000 грн. (т.1, а.с.139-140).

Згідно договору від 13.01.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу, Доценко В.О., який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_9 , здійснив продаж однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_10 , загальною площею 32,3 кв.м., жилою площею 17,2 кв.м. Продаж даної квартири здійснено за 105040,00 грн., що еквівалентно становить 208000 дол. США. (т.1, а.с.72).

10.10.2007 року, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_9 укладено договір поруки №148777, відповідно до якого остання взяла на себе зобов`язання перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №0 від 10.10.2007 року, укладеного між кредитором та боржником на суму 50000 дол. США.(т.1, а.с.5).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шепелюк О.Г., між ОСОБА_9 як продавцем та ОСОБА_17 як покупцем, укладено договір купівлі продажу трьохкімнатної квартири АДРЕСА_4 . Вартість даної квартири за договором становить 757500 грн., що за курсом НБУ складає 150000,00 доларів США. (т.1, а.с.75-76).

З договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області від 20.05.2008 року вбачається, що ОСОБА_9 придбала у ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 , загальна площа якої становить 75,9 кв.м., у тому числі жила 51,9 кв.м. Продаж квартири вчинено за 17799 грн. (т.1, а.с.112), на підставі чого нотаріусом видано витяг з Державного реєстру правочинів від 20.05.2008 року за №5950372. (т.1,а.с.6,113).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого МКП «Маріупольське БТІ» 17.07.2008 року за №19576854, ОСОБА_9 на праві приватної власності належить кв. АДРЕСА_2 . (т.1, а.с.114).

13.09.2008 року між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_9 було зареєстровано шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим 13.09.2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Після укладення шлюбу прізвище дружини ОСОБА_14 . (т.1, а.с.7, 123).

Зі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В03 №683935 від 16.09.2010 року випливає, що ОСОБА_1 є фізичною особою підприємцем, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . (т.1, а.с.61)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 05.10.2013 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась дитина донька ОСОБА_6 . (т.1, а.с.8).

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 16.11.2016 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. (т.1, а.с.9).

Згідно договору дарування квартири від 04.10.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко С.В., відповідач ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 чотирьохкімнатну квартиру, житловою площею 51,9 кв.м., загальною площею 75,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Сторони даного договору зробили оцінку дару у розмірі 70000 грн. (т.1, а.с.110).

У заяві ОСОБА_2 поданої нею 04.10.2017 року приватному нотаріусу Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Бедненко С.В. зазначено, що ОСОБА_2 цією заявою стверджує, що на момент придбання квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вона у шлюбі не перебувала та ні з ким не проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. (т.1, а.с.111).

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 22.05.2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, задоволено повністю. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: гідробокс - вартістю - 7000 грн.. пральна машинка CANDY - вартістю - 3000 грн.; водонагрівач побутовий електричний - вартістю - 5000 грн., стабілізатор напруги (лідер) - вартістю - 3000 грн.. ванний гарнітур - вартістю - 2000 грн., домофон - вартістю - 3000 грн., кухонний куточок - вартістю - 2000 грн., кухонний стіл - вартістю - 5000 грн., кутову кухню - вартістю - 10000 грн., витяжку кухонну - вартістю - 1000 грн., варочну поверхню - вартістю - 1500 грн., духову шафу із вбудованою мікрохвильовою піччю - вартістю - 10000 грн., холодильник двохкамерний «Samsung» - вартістю - 18000 грн., меблеву стінку для вітальні - вартістю - 20000 грн., комплект м`яких меблів - вартістю - 9000 грн., двоспальне ліжко - вартістю - 2500 грн., спальний гарнітур та матрац вартістю - 5000 грн., шафу-купе - вартістю - 1000 грн.; загальною вартістю 108000,00 гривень. Залишено вказане рухоме майно у власності ОСОБА_2 , припинено право власності ОСОБА_1 на спільне сумісне майно. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію частки вартості майна в сумі 54000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000 гривень. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 840.80 грн. Дане рішення постановою Донецького апеляційного суду від 15.09.2020 року, залишено без змін. (т.3, а.с.77-83).

Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з положень Сімейного кодексу України.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно із частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Частиною першою статті 36 СК України встановлено, що шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Правило статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 СК поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із "подружжя"; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Подібний правовий висновок міститься у постанові від 15 липня 2020 року по справі N 524/10054/16.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно із частиною 4 статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, необхідно встановлювати факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Так, із свідчень допитаних свідків по справі вбачається, що позивач перебував в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою до 05 травня 2006 року, відповідач ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі до 13.09.2008 року не перебувала. Тобто в період з 06 травня 2006 року сторони не перебували у шлюбі з іншими особами, що вимагається статтею 74 Сімейного кодексу України для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю.

З 13.09.2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають між собою в зареєстрованому шлюбі.

З 20.05. 2008 року ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу квартири є власником квартири АДРЕСА_2 , в якій зареєстрована по теперішній час та в якій проживав та офіційно зареєстрований позивач з 17.11.2009 року.

Також слід врахувати поведінку ОСОБА_2 , з якою 10.10.2007 року Акціонерний комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» уклав договір поруки №148777, відповідно до якого відповідач взяла на себе зобов`язання перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту №0 від 10.10.2007 року, укладеного між кредитором та боржником на суму 50000 дол. США, що вочевидь свідчить про існування сталих близьких стосунків між сторонами протягом спірного періоду.

Окрім цього, суд враховує майновий стан позивача та відповідача, які в період з 2006 року по 2016 рік, тобто як в період офіційного перебування у шлюбі так і на передодні, мали численні придбання майна, укладали договори купівлі продажу об`єктів нерухомості, те що позивач відкрив депозитний Приват-вклад у день продажу будинку, земельної ділянки 14.08.2006 року на суму 46000 дол. США, за 9 днів до придбання відповідачем нерухомого майна квартири у м. Києві, попередній укладений між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_11 27.07.2006 року у агентстві нерухомості «Укрстройсервис» договір №37 на придбання квартири АДРЕСА_4 , вартістю 378750 грн., що складає 75000 дол. США., подальший продаж відповідачем зазначеної вище квартири у м. Києві, задля переїзду до м. Маріуполя і подальшої реєстрації шлюбу між сторонами, а отже вказані обставини є свідченням достатнього матеріального становища ОСОБА_1 та ОСОБА_14 (Доценко), яке дозволяло їм вести спільний сімейний бюджет, заощаджувати грошові кошти від спільної праці кожного члена сім`ї.

Крім цього, при вирішенні питання ведення позивачем та ОСОБА_2 спільного господарства та побуту, суд враховує покази допитаних в судовому засіданні свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_5 , ОСОБА_15 , які стверджували про те, що сторони познайомились у 2005 році та у 2006 році проживали разом в м. Києві.

Отже, покази зазначених свідків, повністю узгоджуються із існуючими у справі письмовими матеріалами справи, підтверджують факт проживання позивача з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 06.05.2006 року по 12.09.2008 року, ведення спільного бюджету та сімейного побуту, накопичення спільного майна внаслідок спільної праці кожного, піклування один про одного.

Таким чином, враховуючи покази свідків, письмові докази, відповідно до яких сторони не перебували в іншому шлюбі, 13.09.2008 року офіційно зареєстрували свій шлюб, тривалий час до шлюбу проживали разом у м. Києві, займались трудовою та підприємницькою діяльністю, мали стабільний дохід, взаємні права та обов`язки, проводили відпочинок та повсякденне дозвілля разом, що підтверджується фотокартками та відеозаписом, тому суд доходить висновку про обґрунтованість заявленого позову та можливість встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в період з 06.05.2006 року по 12 вересня 2018 року, тобто до моменту офіційної реєстрації шлюбу між ними.

Згідно з частиною статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У зв`язку із встановленням судом факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 06.05.2006 року по 12 вересня 2018 року на майно, яке було набуто ними за час спільного проживання, розповсюджуються режим спільного сумісної власності, передбачений главою 8 СК України.

Згідно з статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя згідно з статтею 61 СК України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, також визнаються об`єктом права спільної сумісної власності.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи із вказаних положень законодавства, квартира АДРЕСА_2 , яка була придбана на ім`я відповідача ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 20.05.2008 року, за час їх спільного проживання вважається спільною сумісною власністю та відповідно до вимог частини 1 статті 70 СК України частки кожного із подружжя при поділі майна є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частиною 1 статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

З урахуванням цього, суд доходить висновку, про можливість розділу спільного сумісного майна, яким є квартира АДРЕСА_2 , придбана за договором купівлі-продажу від 20.05.2008 року та визнати за позивачем та відповідачем як співвласниками спільного сумісного майна, право власності на 1/2 частку зазначеної квартири, за кожним.

Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно вимог ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч. 1,5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Крім того, слід зазначити, що оскільки позовні вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину квартири задоволені, а тому позовні вимоги позивача про визнання частково недійсним договору дарування, укладеного 04.10.2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Бедненко С.В. за №5069, в частині дарування частки квартири за АДРЕСА_2 , яка складається з чотирьох жилих кімнат, загальною площею 75,9 кв.м., у тому числі жилою 51,9 кв.м. підлягають задоволенню, так як вони є похідними від прийнятого рішення.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України суд здійснює розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позивач при зверненні до суду з позовними вимогами про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину квартири, був звільнений від сплати судового збору, а за позовними вимогами про визнання недійсним договору дарування частини квартири ним було сплачено судовий збір у сумі 640 грн. і за заяву про забезпечення позову теж сплачено судовий збір у розмірі 320 грн., тому враховуючи, що позов задоволено повністю, то суд покладає на відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 640 грн. та з ОСОБА_2 на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 960 грн.

Стаття 158 ЦПК України встановлює, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Також, суд доходить висновку про доцільність скасування арешту на кв. АДРЕСА_2 , з забороною її відчуження, за ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.11.2017 року.

Керуючись, ст.ст. 12, 76, 81, 82, 259, 262-265, 293, 315-319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання квартири спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину квартири та визнання недійсним договору дарування частини квартири задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з 06 травня 2006 року по 12 вересня 2008 року без реєстрації шлюбу.

Визнати квартиру за АДРЕСА_2 , яка складається з чотирьох жилих кімнат, загальною площею 75,9 кв.м., у тому числі жилою 51,9 кв.м., спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , право власності на 1/2 частку у спільному майні, яке складається з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , яка складається з чотирьох жилих кімнат, загальною площею 75,9 кв.м., у тому числі жилою 51,9 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , право власності на 1/2 частку у спільному майні, яке складається з нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , яка складається з чотирьох жилих кімнат, загальною площею 75,9 кв.м., у тому числі жилою 51,9 кв.м.

Визнати частково недійсним договір дарування, укладений 04.10.2017 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 та ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 , який посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Бедненко С.В. за №5069, в частині дарування частки квартири АДРЕСА_2 , яка складається з чотирьох жилих кімнат, загальною площею 75,9 кв.м., у тому числі жилою площею 51,9 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_6 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , судовий збір у розмірі 960 грн.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Пантелєєв Д.Г.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя: Т.П. Терещенко

.