Справа № 216/7602/24
провадження 2/216/924/25
РІШЕННЯ

іменем України

14 квітня 2025 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі: головуючого судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Максименко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду у місті Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до територіальної громади м. Кривого Рогу в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про визнання часток права власності на нерухоме майно та визнання права власності за законом та за заповітом,-

встановив:

Представник позивачів, адвокат Велегура М.І., звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що за життя ОСОБА_4 належало домоволодіння з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане домоволодіння було придбано ОСОБА_4 під час перебування в шлюбі з ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Згодом, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , яка за життя спадщину після смерті свого чоловіка не оформлювала документально, проте, 02.03.2023 склала заповіт на ім`я своєї онуки - позивача ОСОБА_3 . Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дітьми подружжя ОСОБА_6 . З питання оформлення спадщини позивачі звернулися до нотаріуса, проте їм було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, оскільки не визначена частка кожного подружжя на спільне сумісне майно. Для визнання права власності на спадкове майно рекомендовано звернутися до суду. Отже, у зв`язку з неможливістю належним чином оформити свої спадкові права після смерті батьків (бабусі) у позасудовому порядку, позивачі змушені звернутись до суду з цією позовною заявою.

Позивачі та їх представник у судове засідання не з`явилися, представник позивачів надав заяву про розгляд справи за його відсутності та без застосування технічних засобів.

Представник виконкому Центрально-Міської районної у місті ради про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте до суду не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 14.12.1990 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, актовий №899, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 від 14.12.1990.

За життя ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 17.12.2012, рішення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради №464 від 11.12.2012 належав житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок «Д-1», загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 52,2 кв.м., літня кухня «А», площею забудови 40,4 кв.м., погріб «Бп/д», площею забудови 16,2 кв.м., гараж «В», площею забудови 23,4 кв.м., вбиральня «Г», площею забудови 1,4 кв.м., сарай «Е», площею забудови 8,6 кв.м., сарай «Ж», площею забудови 8,4 кв.м., котельня «З», площею забудови 9,5 кв.м., що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» №36895668 від 22.12.2012 та Інформаційно довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №424699191.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_3 від 29.08.2022.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_4 від 22.03.2023.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким все своє майно заповідала ОСОБА_3 , що підтверджується копією заповіту від 02.03.2023, зареєстрованому в реєстрі за №2-2057.

Зі спадкової справи №378/2022, заведеної у Першій криворізькій державній нотаріальній конторі Дніпропетровської області вбачається, що після смерті ОСОБА_4 із заявами про прийняття спадщини звернулися його дружина ОСОБА_5 , його син ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_1 . Більше із заявами про прийняття або про відмову від спадщини до контори ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.12.2023 позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки не визначено право власності в спільному майні подружжя на спадкове майно.

Зі спадкової справи №59/2023, заведеної у приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області вбачається, що після смерті ОСОБА_5 із заявою про прийняття спадщини звернулася її онука ОСОБА_3 , як спадкоємець, що має право на спадщину за заповітом. Більше із заявами про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Аналізуючи норми права, на які посилалися позивачі у позові, а також норми права, які слід застосувати, мотиви їх застосування суд приходить до таких висновків.

Статтею 22 Кодексу про шлюб і сім`ю України, що діяв на момент виникнення правовідносин, визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ч. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 №5, розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст.ст. 1222-1223, 1233-1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Нормою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України №24-753/0/4-13 від 16.05.2013, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, керуючись положеннями діючого законодавства України, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору, позовні вимоги про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та за заповітом в повній мірі доведені належними та допустимими доказами, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 331, 1216, 1218, 1222-1223, 1233-1234 1261, 1264, 1267 ЦК України, статтями ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до територіальної громади м. Кривого Рогу в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради про визнання часток права власності на нерухоме майно та визнання права власності за законом та за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок «Д-1», загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 52,2 кв.м., літня кухня «А», площею забудови 40,4 кв.м., погріб «Бп/д», площею забудови 16,2 кв.м., гараж «В», площею забудови 23,4 кв.м., вбиральня «Г», площею забудови 1,4 кв.м., сарай «Е», площею забудови 8,6 кв.м., сарай «Ж», площею забудови 8,4 кв.м., котельня «З», площею забудови 9,5 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок «Д-1», загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 52,2 кв.м., літня кухня «А», площею забудови 40,4 кв.м., погріб «Бп/д», площею забудови 16,2 кв.м., гараж «В», площею забудови 23,4 кв.м., вбиральня «Г», площею забудови 1,4 кв.м., сарай «Е», площею забудови 8,6 кв.м., сарай «Ж», площею забудови 8,4 кв.м., котельня «З», площею забудови 9,5 кв.м.

Визнати за ОСОБА_3 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок «Д-1», загальною площею 77,8 кв.м., житловою площею 52,2 кв.м., літня кухня «А», площею забудови 40,4 кв.м., погріб «Бп/д», площею забудови 16,2 кв.м., гараж «В», площею забудови 23,4 кв.м., вбиральня «Г», площею забудови 1,4 кв.м., сарай «Е», площею забудови 8,6 кв.м., сарай «Ж», площею забудови 8,4 кв.м., котельня «З», площею забудови 9,5 кв.м.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відомості про учасників справи, згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивачі: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 ; ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_4 ;

- відповідач: територіальна громада м. Кривого Рогу в особі виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті ради, , місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, 27.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ