Дата документу 01.05.2025 Справа № 314/497/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/497/24 Головуючий у 1-й інстанції: Капітонов Є.М.
Провадження № 22-ц/807/38/25 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Кочеткової І.В.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» - адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни на заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 травня 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року представник ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначав, що 04.11.2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір № 5020329 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents.

Згідно умов Кредитного договору:

Сума кредиту (загальний розмір) складає 10 000 грн. (п. 1.3. Кредитного договору);

Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту (04.12.2021) вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору (п. 1.4. Кредитного договору).

ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 10 000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .

04.12.2021 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконала, а також не уклала угоду щодо пролонгації строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим, а також керуючись п. 4.3. Кредитного договору Кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом було продовжено на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль.

Надалі відповідач оплати за Кредитним договором не здійснювала.

Пп. 3 п. 5.1. Кредитного договору передбачено, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх боргових зобов`язань перед кредитором 01 грудня 2022 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», як фактором, було укладено Договір факторингу № 01.12/2022-Ф, згідно з умовами якого Клієнт відступив Фактору права грошової вимоги за Кредитним договором.

Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує у зв`язку з чим позивач звернувся до суду.

Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» суму заборгованості у розмірі 31 280,00 грн., інфляційні втрати 8 164,08 грн., три відсотки річних 1 779,10 грн.; сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 травня 2024 року позов ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» заборгованість за кредитним договором № 5020329 від 04.11.2021 в розмірі 31 280 грн. 00 коп., яка складається з: 10 000, 00 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 21 280,00 грн. сума заборгованості за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» судові витрати у виді судового збору в розмірі 1 838,11 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу, представник ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» - адвокат Городніщева Є.О. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні стягнення судових витрат та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн. в суді першої інстанції; сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 906,89 грн. та витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції у сумі 8 000,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у позовній заяві представник позивача зазначав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., які він поніс у зв`язку з розглядом справи в першій інстанції.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем було надано копію Договору №10/07-2023 про надання правової допомоги адвокатом Столітнім М.М. від 10.07.2023 року, рахунок на оплату по замовленню № 2000/25/01 від 25.01.2024 року, згідно якого вартість послуг адвоката, наданих позивачу, складає 10 000,00 грн. та платіжну інструкцію № 2993 від 25.01.2024 року на суму 10 000,00 грн. Зазначений розмір витрат на оплату адвоката є співмірним та обґрунтованим, підтвердженим детальним звітом про надання правничої (правової допомоги) в межах зазначеної справи.

Також заявник вказує, що у зв`язку з розглядом справи № 314/497/24 в Запорізькому апеляційному суді ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» понесло наступні витрати: сплачений судовий збір 2 906,89 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн.

Отже, рішення суду оскаржується в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу, в іншій частині рішення суду не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Відзив на апеляційну скаргу в установлений апеляційним судом строк не надходив.

За нормами ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина 1 статті 369 ЦПК України).

Частиною 13 статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення 01.05.2025 року.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За приписами частини 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вказаним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення в частині розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Надані до суду Звіт про надання правової допомоги від 26.01.2024, рахунок на оплату замовлення від 25.01.2024 та Договір № 10/07-2023 про надання правової допомоги від 10.07.2023 не є доказами підтвердження понесених фактичних витрат (здійснення фінансових операцій), пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку. За вказаних обставин суд дійшов висновку про залишення вимоги щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу без задоволення.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу представник ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» надав суду першої інстанції копії наступних документів: договір № 10/07-2023 про надання правової допомоги від 10 липня 2023 року, укладений між ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» та адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем (а.с. 112-114), ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1423361 від 26.01.2024 (а.с. 73), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Столітнього М.М. Серія КС № 9422/10 від 18.09.2020р. (а.с. 66), звіт про надання правової допомоги згідно договору № 10/07-2023 від 10 липня 2023р. від 26 січня 2024 року (а.с. 33), рахунок на оплату по замовленню № 2000/25/01 від 25 січня 2024 року на загальну суму 10 000,00 грн. (а.с. 60).

Так, 10.07.2023 року між ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» (клієнт) та адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем було укладено договір №10/07-2023 про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з п. 4.1 договору отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару.

За надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт авансово сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін та згідно Рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару (п. 4.3 договору).

Підставою для оплати є рахунок-фактура. Клієнт здійснює оплату за надані послуги у день отримання рахунку-фактури шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок (п. 4.5 договору).

Відповідно до п. 4.4 договору факт наданих послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги.

У рахунку на оплату по замовленню № 2000/25/01 від 25.01.2024р. перелічені наступні послуги:

-Збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5020329 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 - 3 год., 3 000,00 грн.;

-Складання позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5020329 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 - 5 год., 5 000,00 грн.;

-Подання до 64 позовної заяви в інтересах клієнта - 2 год., 2 000,00 грн.

У звіті про надання правової допомоги згідно договору № 10/07-2023 від 10 липня 2023р. від 26 січня 2024 року сторони погодили, що адвокат надав, а клієнт прийняв наступну правову допомогу:

-Збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5020329 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 ;

-Складання позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5020329 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 ;

-Подання до Вільнянського районного суду Запорізької області позовної заяви в інтересах клієнта.

Загальна вартість 10 000, 00 грн.

Встановлено, що у позовній заяві представник ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» вказав, що у зв`язку з розглядом даної справи в суді позивач поніс витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. (а.с. 11).

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу", про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

З урахуванням наведеного вище, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц вказав, що відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Верховний Суд у постановах від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17 (провадження № 61-11991св20) та від 26 січня 2022 року у справі № 127/1415/20 (провадження № 61-878св21) дійшов висновків, що: «втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України».

Згідно з вимогами статей 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

Зважаючи на викладене, посилання суду першої інстанції на ненадання позивачем суду документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є помилковим, оскільки судом не були враховані вищезазначені висновки Верховного Суду при вирішення питання щодо стягнення судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу в даній справі.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду, серед іншого, зробила такі висновки:

- розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу (пункти 28, 29);

- саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 44).

Витрати на професійну правничу допомогу належать до судових витрат, що, однак, не зумовлює висновку про їх обов`язкову наявність у кожній справі та обов`язку суду в будь-якому випадку задовольнити заяву про їх відшкодування.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів вважає, що представником позивача надано достатні та допустимі докази понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.

Разом із тим, апеляційний суд, досліджуючи звіт про надання правової допомоги згідно договору № 10/07-2023 від 10 липня 2023р. від 26 січня 2024 рокута рахунок на оплату по замовленню № 2000/25/01 від 25.01.2024р. враховує, що включення до складу наданих адвокатом послуг таких як збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви (3 год., 3 000,00 грн.), а також подання позовної заяви до суду в інтересах клієнта (2 год., 2 000,00 грн.) не можуть бути виділені в окремі види послуг, оскільки є складовими складення позовної заяви (5 год., 5 000,00 грн.), є обов`язковою передумовою здійснення представництва та захисту інтересів клієнта у справі та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зазначив, що «…надані адвокатом своїй клієнтці такі послуги, як: опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі; складання клопотань про долучення до матеріалів справи письмових доказів; складання вступного слова не є тими послугами, які є необхідними, а тому такі послуги не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною…».

Отже, підтвердженими належними та достатніми доказами є понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у даній справі в суді першої інстанції на суму 5 000,00 грн., зважаючи, у тому числі, на відсутність заперечень проти їх компенсації з боку відповідача.

Разом із тим, заявлений розмір витрат на правову допомогу підлягає перерахунку пропорційно задоволеним вимогам.

Колегія суддів враховує, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» було задоволено частково, а саме на 75,88%. Тому, зважаючи на положення ст. 141 ЦПК України щодо покладення судових витрат на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, колегія суддів доходить висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, в розмірі 3 794,00 грн. (75,88% від 5 000,00 грн.).

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» - адвокат Городніщева Є.О. заявила про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача понесених ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» витрат на професійну правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 8 000,00 грн.

Встановлено, що апеляційна скарга підписана ЕЦП адвокатом Городніщевою Є.О., яка представляє інтереси ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» на підставі договору № 28/03-2024 про надання правничої допомоги від 28 березня 2024 року (а.с. 185-187) та ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АІ № 1631313 від 10 червня 2024 року (а.с. 189).

Так, 28 березня 2024 року між ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» (клієнт) та адвокатом Городніщевою Є.О. було укладено договір № 1028/03-2024 про надання правничої допомоги.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 4.1 договору отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару.

За надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт авансово сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін та згідно Рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару (п. 4.3 договору).

Підставою для оплати є рахунок-фактура. Клієнт здійснює оплату за надані послуги у день отримання рахунку-фактури шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок (п. 4.5 договору).

Відповідно до п. 4.4 договору факт наданих послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги.

У рахунку на оплату № 22-28/03-2024 від 31 травня 2024р. перелічені наступні послуги:

-Збір та аналіз доказів і документів для подання до Запорізького апеляційного суду апеляційної скарги на заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.05.2024 року у справі № 314/497/24 - 2 год., 2 000,00 грн.;

-Складання апеляційної скарги на заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.05.2024 року у справі № 314/497/24 - 5 год., 5 000,00 грн.;

-Подання до Запорізького апеляційного суду апеляційної скарги на заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.05.2024 року у справі № 314/497/24 в інтересах клієнта - 1 год., 1000,00 грн. (а.с. 182).

У звіті № 23 про надання правничої (правової) допомоги згідно Договору № 28/03-2024 від 28 березня 2024р. від 03 червня 2024 року сторони погодили, що адвокат надав, а клієнт прийняв наступну правову допомогу:

-Збір та аналіз доказів і документів для подання до Запорізького апеляційного суду апеляційної скарги на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.05.2024 року у справі № 314/497/24 - 2 год., 2 000,00 грн.;

-Складання апеляційної скарги на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.05.2024 року у справі № 314/497/24 - 5 год., 5 000,00 грн.;

-Подання до Запорізького апеляційного суду апеляційної скарги на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01.05.2024 року у справі № 314/497/24 в інтересах клієнта - 1 год., 1000,00 грн.

Загальна вартість - 8 000,00 грн.

Апеляційний суд, враховуючи вищенаведені норми права, досліджуючи звіт № 23 про надання правничої (правової) допомоги згідно Договору № 28/03-2024 від 28 березня 2024р. від 03 червня 2024 року та рахунок на оплату № 22-28/03-2024 від 31 травня 2024р., враховує, що включення до складу наданих адвокатом послуг таких як збір та аналіз доказів і документів для подання апеляційної скарги (2 год., 2 000,00 грн.), а також подання апеляційної скарги в інтересах клієнта (1 год., 1000,00 грн.) не можуть бути виділені в окремі види послуг, оскільки є складовими складення апеляційної скарги (5 год., 5 000,00 грн.), є обов`язковою передумовою здійснення представництва та захисту інтересів клієнта у справі на стадії апеляційного провадження, а відтак входять до послуги зі складення апеляційної скарги у даній справі.

Отже, підтвердженими належними та достатніми доказами є понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у даній справі на стадії апеляційного провадження на суму 5 000,00 грн.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено частково (на 37,94%), враховуючи складність та конкретні обставини справи, необхідність надання адвокатом позивача послуг під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та їх характер, необхідність дотримання критерію співмірності та розумності розміру понесених стороною витрат, реальності адвокатських витрат, характер виконаної адвокатом роботи, встановлені обставини, надані адвокатом Городніщевою Є.О. докази, колегія суддів дійшла висновку, що витрати на правничу допомогу на стадії апеляційного провадження підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» в розмірі 1 897 грн. (37,94% від 5 000,00 грн.).

Крім того, в апеляційній скарзі представник ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» просила компенсувати позивачу за рахунок відповідача сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 906,89 грн.

Зміст апеляційної скарги свідчить про те, що представник позивача оскаржила рішення суду першої інстанції лише в частині щодо розподілу витрат на правничу допомогу.

Частиною четвертою статті 6 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Тобто, ця норма закону стосується оскарження судових рішень в частині саме позовних вимог, в той час як розподіл судових витрат (стягнення судових витрат) не є позовною вимогою, не стосується суті спору та не є рішенням по суті спору.

Судові витрати не є самостійними позовними вимогами та не входять до ціни позову, тому не підлягають оплаті окремо судовим збором при зверненні до суду із позовом або відповідною заявою, передбаченою процесуальним законодавством, тобто не є об`єктом справляння судового збору.

Оскільки, вимоги про розподіл судових витрат не відносяться до позовних та не впливають на розмір ставки судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, а також враховуючи, що розмір судового збору за подання скарги на рішення суду залежить від суми судового збору, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (крім оскарження ухвали суду з процесуальних питань), то і підстави вимагати сплати судового збору за подання апеляційної або касаційної скарги на оскарження судових рішень щодо розподілу судових витрат відсутні. Зазначені висновки викладені у додатковій постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 914/633/18.

З огляду на викладене вище колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат, оскільки подання апеляційної скарги на вказану частину судового рішення не є об`єктом справляння судового збору.

Зазначені скаржником обставини фактичної сплати судового збору за оскарження рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат за звернення з апеляційною скаргою в розмірі 2 906,89 грн., не є підставою для здійснення судом розподілу цієї суми, оскільки за наведених вище обставин має місце помилкова сплата судового збору, який не розподіляється в порядку статті 141 ЦПК України за наслідком апеляційного перегляду, а може бути повернутий за заявою особи у визначеному нормативними приписами порядку.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» - адвоката Городніщевої Єлизавети Олегівни задовольнити частково.

Заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 01 травня 2024 року у цій справі в частині розподілу витрат на правничу допомогу скасувати та ухвалити в цій частині постанову наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» () витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 3 794 (три тисячі сімсот дев`яносто чотири) грн. 00 коп.

В іншій частині судове рішення не оскаржувалось, тому апеляційним судом не переглядалось.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ФІНТРАСТ Україна» () витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 1 897 (одна тисяча вісімсот дев`яносто сім) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 01 травня 2025 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: І.В. Кочеткова

С.В. Кухар