Номер провадження: 22-ц/813/2497/25
Справа № 521/4068/20
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Вадовської Л.М.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ТОВ «Порше Мобіліті» - адвоката Івтушка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Веселов Андрій Вікторович, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року, повний текст якого виготовлено 12 серпня 2024 року та ухваленого під головуванням судді Мазун І.А., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У березні 2020 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 50011540 від 26.12.2023 року в розмірі 607 300,12 грн. та судових витрат, які складаються з судового збору у розмірі 9109,50 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн..

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 26.12.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50011540, в якому зазначено, що договір між сторонами складають цей кредитний договір, загальні умови кредитування, графік погашення кредиту, а також додаткові угоди та інші документи, що можуть бути укладені або підписані сторонами у відношенні кредиту.

На виконання вимог чинного законодавства та умов укладеного кредитного договору, позивач надав відповідачу суму кредиту у розмірі 246 464,63 грн., що еквівалентно 30 075, 00 доларам США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік, які відповідно до п.2.2. загальних умов є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту - 15.12.2018 року, для купівлі автомобіля марки VW, модель Passat B7, 2013 року випуску.

29.01.2015 року до кредитного договору було укладено додаткову угоду №1, відповідно до якої сторони погодили умови надання ТОВ «Порше Мобіліті» додаткового кредиту в сумі еквіваленту 8 481,15 доларів США, що еквівалентно 171 319,23 грн. для сплати страхових платежів.

Крім того, зобов`язання відповідача перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором №50011540 від 26.12.2013 року було забезпечено договором застави № 50011540 від 10.01.2014 року, згідно з умовами якого відповідач надав в заставу автомобіль марки VW, модель Passat В7, 2013 року виробництва, що належить відповідачу на праві власності.

Проте відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконувала, у зв`язку з чим станом на 10.02.2020 року виникла заборгованість в розмірі 607 300,12 грн., що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24.09.2020р. позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» були задоволені в повному обсязі.

Разом з тим, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.12.2020р. вищевказане заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.09.2020р. було скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку у підготовчому засіданні.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31.07.2024 року позовну заяву ТОВ «Порше Мобіліті» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором № 50011540 від 26.12.2013 року в розмірі 607 300,12 грн., а також судові витрати, які складаються із судового збору у сумі 9 109,50 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 15 000,00 грн. (т.2, а.с. 162-166).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі адвоката Веселова А.В., ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31.07.2024 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с. 170-177).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Порше Мобіліті» Чередниченко М.М. просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на її необґрунтованість (т.2, а.с. 203-208).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконфенренції, за участю представника ТОВ «Порше Мобіліті» - адвоката Івтушка С.В., у відсутність інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (т.2, а.с.236-240).

Колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу за участю з`явившегося учасника справи, у відсутність інших учасників справи..

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач надав до суду належні і допустимі докази, якими обґрунтовувались його позовні вимоги, а тому позовні вимоги є підставними та підлягають повному задоволенню

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході її розгляду ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 11.03.2021р., було зупинено провадження до набрання чинності рішенням в іншій цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання недійсним кредитного договору №50011540 від 26.12.2013 р„ укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 , договору застави транспортного засобу №50011540 від 10.01.2014 р., договору поруки №50011540 від 26.12.2013 р. та про стягнення з ТОВ «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 усіх надмірно отриманих грошових коштів за кредитним договором №50011540 від 26.12.2013 р., з урахуванням індексу інфляції та 3% річних (справа № 521/13186/17) (т.1, а.с.203-204).

Однак, постановою Одеського апеляційного суду від 15.11.2022 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 11.03.2021 року було скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.2, а.с.32-34).

В ході судового розгляду справи, судом першої інстанції обгрунтовано було встановлено, що 26 грудня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50011540, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу суму кредиту у розмірі 246 464,63 грн., що в еквіваленті становить 30 075 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,90% на рік (далі Кредитний договір) (т.1, а.с. 19).

Відповідно до п.2.2. загальних умов кредитування проценти є змінними, з кінцевим терміном повернення кредиту 15.12.2018р., цільовим призначенням - купівля автомобіля марки VW, модель Passat В7, 2013 року виробництва, кузов № НОМЕР_1 з об`ємом двигуна 1 968 куб. см.

В Кредитному договорі сторони погодили, що усі платежі за вказаним Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до п. 1.3. загальних умов кредитування.

У відповідності до вимог п. 1.6. загальних умов зобов`язання відповідача перед ТОВ «Порше Мобіліті» за вищезазначеним Кредитним договором було забезпечено договором застави № 50011540 від 10.01.2014 р., посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзарем О.Ю., зареєстрованим в реєстрі за № 111, згідно з умовами якого відповідач надав позивачу в заставу автомобіль Volkswagen, модель Passat 2.0, тип седан. «В», легковий, випуску 2013 року, білого кольору, кузов № НОМЕР_1 з об`ємом двигуна 1 968 куб. см., реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності заставодавцю ОСОБА_1 (т.1, а.с. 32-39)

29 січня 2015 року до Кредитного договору № 50011540 від 26.12.2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1, відповідно до якої сторони погодили умови надання ТОВ «Порше Мобіліті» позичальнику додаткового кредиту в сумі еквіваленту 8481,15 доларів США в українських гривнях, сума яких дорівнює 171319,23 грн. для сплати страхових платежів (т.1, а.с. 41-45).

Цільове призначення додаткового кредиту визначено сторонами в п.1.2. додаткової угоди №1, відповідно до якого сума такого кредиту надається для сплати страхових платежів відповідно до договору страхування, укладеного на виконання кредитного договору.

На виконання вищезазначеного договору, між AT «Страхова компанія «АХА Страхування», як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту РМ343372Га/13скв від 08.01.2014р.. (т.1, а.с. 46-56).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідності до ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов?язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Поняття неустойки визначено в ч. 1 ст. 549 ЦК України, за якою неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом п. 8.1. Загальних умов кредитування (т.1, а.с.21-28) у разі порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 10 % річних від суми заборгованості за кожен день прострочення до моменту повного погашення заборгованості включно (т.1, а.с.25).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення.

На підставі викладених положень ЦК України, позивачем нараховані 3% річних за час прострочення відповідачем виконання грошового зобов?язання зі спати періодичних платежів за кредитом в розмірі 4700,36 грн. (3% річних розраховано наступним чином: сума 3% = розмір простроченої заборгованості * 3% * кількість днів прострочення за платежем / 365 (кількість днів у році)).

Також суд першої інстанції правильно розрахував суму інфляційних втрат, яка складає 12 242,08 грн. на суму простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом, що підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ «Порше Мобіліті

Крім того, невиконання відповідачем своїх обов?язків по відшкодуванню страхових платежів призвело до виникнення заборгованості у розмірі 108 899, 45 грн., з яких 93 077,99 грн. - заборгованість з оплати періодичних платежів, 5 097,01 грн. - 3 проценти річних, 10724,45 грн. - інфляційні втрати.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції правильно виходив із того, що ч. 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст.ст. 629, 634, 638 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору, який є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, тобто умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 1055, ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України кредитний договір має укладатися у письмовій формі і вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Крім того, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що позивач умови кредитного договору по наданню в кредит грошових коштів виконав у повному обсязі.

Однак, в порушення умов кредитного договору, позичальник допустив прострочення повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим станом на 10.02.2020 року за ОСОБА_1 утворилась заборгованість в розмірі 607 300,12 грн., яка складається з наступного:

простроченої заборгованості з оплати періодичних платежів за кредитом в сумі 76 035, 23 грн., з яких: 59 092,79 грн. простроченої заборгованості по сплаті чергових платежів за кредитом, 4 700,36 грн. 3% річних за прострочення по сплаті чергових платежів за кредитом, 12 242,08 грн. сума інфляційних втрат за час прострочення по сплаті чергових платежів;

простроченої заборгованості з відшкодування страхових платежів в сумі 108 899, 45 грн., з яких: 93 077,98 грн. сума простроченої заборгованості по сплаті страхових платежів, 5 097,01 грн. сума 3% річних за час прострочення по сплаті страхових платежів; 10 724,46 грн. сума інфляційних втрат за час прострочення за додатковим кредитом;

заборгованості з дострокового повернення кредиту в сумі 370 999, 74 грн., з яких: 275 348,10 грн. сума заборгованості за кредитом; 69 965,95 грн. сума заборгованості за процентами; 25 685,69 грн. сума 3% річних;

штрафу на підставі п. 8.2 кредитного договору у розмірі 20% суми кредиту, який складає 49 292,92 грн.;

штрафу на підставі п. 8.3 кредитного договору, який складає 2 072,78 грн.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368. п.1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Веселов Андрій Вікторович, залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.05.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.М. Вадовська

О.С. Комлева