Справа №:755/1840/25
Провадження №: 2/755/3230/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" травня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Гончарука В.П.,

за участю секретаря: Печуркіної Я.А.

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості частки у спільному майні, припинення права власності на частку у спільному майні, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 та відповідно до позовних вимог просила суд:

Припинити право ОСОБА_1 , на частку у праві спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/4 частку у квартирі АДРЕСА_1 , додатково до його частки у цій квартирі.

Стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості належної їй 1/4 частки у квартирі АДРЕСА_1 , в розмірі 496, 005,72 грн.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що позивач та відповідач є дітьми померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після її смерті відкрилася спадщина на майнові права, що складаються з прав власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації житла Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації 17.06.20908 рок, згідно з розпорядженням від 17.06.2008 року №69-1768, зареєстрованого в КП Київське міське БТІ та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 26.06.2008 року в реєстровій книзі за реєстровим №225.

Спадкоємцями майна ОСОБА_3 , є її син - ОСОБА_2 ( відповідач ) та донька - ОСОБА_1 , позивач по справі.

01.10.2024 року позивачу приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком Г.В. за реєстровим №2597 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, на частину квартири АДРЕСА_1 та внесено відомості про державну реєстрацію речових прав на частку у вказаному нерухомому майні за індексним номером 75333209, а частини спірної квартири став власником відповідач по справі ОСОБА_2 .

Вказана квартира АДРЕСА_1 одноосібно та в цілому здається відповідачем в оренду. Незважаючи на те, що з 01.10.2024 року позивач отримала право власності на частину в спірній квартирі, але прибуток від орендної плати отримується лише відповідач, чим порушуються права іншого співвласника на отримання доходу від належної їй на праві власності частини майна.

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості ФДМ України від 31.10.2024 року №201-08672591 оціночна вартість об`єкта оцінки - квартири АДРЕСА_1 , станом на дату формування довідки, визначена в розмірі 1 983 173,55 грн.

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості ФДМ України від 31.10.2024 року №201-08676675 оціночна вартість об`єкта оцінки - частини квартири АДРЕСА_1 , станом на дату формування довідки, визначена в розмірі 496 005,72 грн.

31.10.2024 р позивачем на адресу ОСОБА_2 було направлено заяву- пропозицію, отриману відповідачем 05.11.2024 року, якою, з метою уникнення судових спорів щодо усунення перешкод в користуванні спільною частковою власністю, оголошувалося про продаж частини квартири, належної позивачці, і пропонувалося відповідачу, як співвласнику, скористатися переважним правом купівлі, та придбати у неї частину квартири АДРЕСА_1 за 496'005,72 грн.

Крім того, порушувалося питання про виплату ОСОБА_1 частини орендної плати, отриманої ОСОБА_2 від здачі в оренду квартири АДРЕСА_1 за період, починаючи з 01.10.2024 року і по фактичну дату здійснення такої виплати іншому співвласнику нерухомого майна.

Проте, протягом місяця з дня отримання заяви-пропозиції від 31.10.2024 року відповідач ніяк не прореагував, виплат з орендної плати в розмірі частини на користь позивачки не здійснив, до квартири АДРЕСА_1 позивача не допускає, чим порушує та не визнає її право власності на частину в спільному майні.

В зв`язку з цим, позивач вимушена звернутися до суду за захистом її порушених та не визнаних прав, шляхом припинення її права власності на частину спірної квартири на користь відповідача та стягнення з останнього компенсації вартості вказаної частки з тих міркувань, що ОСОБА_1 , в результаті чинення перешкод ОСОБА_2 в користуванні належною їй на праві власності часткою в спірному нерухомому майні, позбавлена можливості користуватися своєю часткою з вини відповідача.

4 лютого 2025 р. по даній справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Відповідач до суду не надав відзив на позовну заяву та доказів, що стосувалися як предмету так і підстав позову.

В судовому засіданні позивач наполягала на задоволені позову з обставин викладених в позовній заяві, при цьому висловила позицію що їй зі сторони відповідача чиняться перешкодив користуванні її часткою в спірній квартирі, вона бажає отримувати прибуток від здачі даної квартири, але її права як співвласника порушуються відповідачем, в зв`язку з чим вона вважає, що відновлення її прав відбудеться тільки в тому випадку , коли відповідач викупить її частку в спірній квартирі.

Відповідач в судовому засіданні категорично заперечував щодо задоволення позову, мотивуючи це тим, що він не має наміру на придбання частини в спірній квартирі АДРЕСА_1 , що належить позивачу по справі, так як він не має коштів на придбання даної частки та не бажає викупати дану частку, крім того відповідач не бажає, щоб позивач могла вільно користуватися, розпоряджатися своєю часткою в спірній квартирі.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтво про право на спадщину за законом, позивач є власником частини квартири АДРЕСА_1 , а частини спірної квартири належить відповідачу по справі ОСОБА_2 .

Як було встановлено в судовому засіданні, що вказаною квартирою одноосібно розпоряджається та користується відповідач по справі, та між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки стосовно розпорядження спірним майном.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи з аналізу вищезазначених норм, з врахуванням закріплених в п. 6 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, при розгляді справ, у яких заявляються вимоги одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити наступне: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачу частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники - відповідачі по справі; чи сплачується іншими співвласниками, які володіють та користуються майном, матеріальна компенсація позивачу за таке володіння та користування відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар.

Відповідні висновки міститься в постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року по справі №6-4цс14 та постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі № 6-2925цс15.

Таким чином, правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Суд наголошує на тому, що позивач на свій розсуд обрав спосіб захисту порушеного права та розпорядився своїми правами щодо предмету спору, і суд, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному ст. 13 ЦПК, розглядає дану справу лише в межах заявлених позивачем вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Крім того, звертаючись до суду позивач за зустрічним позовом просить зобов`язати відповідачів сплатити компенсацію її частки в праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , що є недопустимим.

Разом з тим, примушування відповідача до таких дій також є порушенням їх прав, оскільки законодавством не передбачена можливість набуття права власності в примусовому порядку за відсутності юридично важливих обставин.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною та спільне володіння і користування майном є неможливим.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки в спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації вартості належної йому частки та визнання за останніми права власності на все майно регулюються ст. 364 ЦК України, якою передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Як було встановлено в судовому засіданні, що позивач не надала до суду доказів того, що ній чиняться перешкоди в користуванні спірною квартирою АДРЕСА_2 та зверталася до суду щодо встановлення порядку користування спірним майном.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 316-319, 358, 364, 365 ЦК Україии, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 177,209, 210, 223, 247, 265, 274, 279, 354 ЦПК Укрїни, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації вартості частки у спільному майні, припинення права власності на частку у спільному майні - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 1 травня 2025 року.

Суддя: