Справа № 278/1899/25
У Х В А Л А

Іменем України

30 квітня 2025 року м. Житомир

Про відмову у відкритті провадження у справі

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Буткевич М.І.,

вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за заявою поданою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив в порядку окремого провадження встановити факт перебування на його утриманні неповнолітньої дитини, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказує, що 16.10.2014 шлюб між заявником та ОСОБА_2 рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області розірвано, та діти проживають із ним, перебувають на його утриманні. Мати не цікавиться дітьми та не приймає участі у їх житті. На час подачі позову ОСОБА_3 є неповнолітньою.

Зазначає, що встановлення факту перебування на утриманні дитини необхідно для отримання звільнення з військової служби на підставі Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», вказує, що спору про право не вбачається.

Дослідивши матеріали заяви, у процесі вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі з наступних підстав.

Відповідно до частин другої, сьомої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження. Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення визначено в ст. 315 ЦПК України.

Відповідно до п.1 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. 2 Постанови №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що звернути увагу судів на те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналізуючи дані положення, Верховний Суд зазначив, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, а також вказав, що у разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З урахуванням закріпленого в сімейному законодавстві принципу невідчужуваності сімейних обов`язків, неможливості відмови від них, у тому числі від обов`язків виховання дитини, питання, заявлене батьком у цій справі, не може з`ясовуватися безвідносно до дій другого з батьків та може вирішуватись у межах спору про право між батьками дитини в позовному провадженні (постанова ВП ВС від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22).

Спори, що виникають між сторонами, вирішуються шляхом перемовин, а в разі неможливості вирішити конфлікт - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України.

Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Заявник просить установити факт самостійного виховання ним дітей, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матерів, ОСОБА_2 .

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі, яка розглядається, наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, п`ята статті 19 СК України) .

Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Факт, про встановлення якого просить заявник, не підлягає з`ясуванню в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження за заявою поданою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини, слід відмовити, оскільки із заявлених вимог вбачається спір про право, який підлягає розгляду в позовному провадженні.

Керуючись ст. ст. 258-260, 315, 353, 354 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою поданою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини.

Роз`яснити заявнику, що із вказаними вимогами слід звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі та заяву із всіма доданими до неї документами повернути заявнику.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Суддя М.І. Буткевич