ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 квітня 2025 року

м. Харків

справа № 643/9232/24

провадження № 22-ц/818/2068/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Тичкової О.Ю

суддів: Маміної О.В., Люшні А.І.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2024 року у складі судді Семенової Я.Ю.,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізнес Позика») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №453268-КС-002 від 17.11.2022 в сумі 87 383,68 гривень, яка складається з: суми прострочених платежів за тілом кредиту в розмірі 16 000,00 гривень, суми прострочених платежів по процентах в розмірі 68 983,68 гривень, суми прострочених платежів за комісією в розмірі 2 400,00 гривень. Також просило суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» судовий збір в розмірі 2422,40 гривень.

В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивач посилається, що 17 листопада 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 453268-КС-002 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до умов Додаткової угоди сторони домовилися внести зміни в п. 1 договору про надання кредиту та викласти його в новій редакції, а саме: «Термін дії Договору: до 08.11.2023». Також сторони домовилися внести зміни в п. 1 Договору та викласти його в новій редакції, а саме: «Строк Кредиту: 51 тижнів». ТОВ «Бізнес Позика» 17.11.2022 направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір №453268-КС-002 про надання кредиту. 17.11.2022 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №453268-КС-002 про надання кредиту на умовах, визначених офертою, шляхом направлення через ІТС Одноразового ідентифікатора UА-5380 (направленого позичальникові на номер телефону: 380-99-685-85-32, вказаного позичальником в заявці) електронного повідомлення СМС-повідомлення. Таким чином, як на це посилається позивач, 17.11.2022 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Договір №453268-КС-002 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п.1 Договору кредиту ТОВ «Бізнес Позика» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 16 000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами Договору кредиту сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 1.15958991 процентів за кожен день користування Кредитом. Пунктом 2 Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно з Графіком платежів. Пунктом 3 Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору. Посилався, що ТОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало, надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 16 000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника № НОМЕР_1 (який Позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті). До теперішнього часу Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором №453268-КС-002 про надання кредиту належним чином не виконав, розрахунок та розмір яких зазначені у Розрахунку заборгованості за Договором №453268-КС-002 позичальника ОСОБА_1 , чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у Боржника станом на 25.07.2024 утворилася заборгованість за Договором №453268-КС-002 про надання кредиту в розмірі 87 383,68 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 16 000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 68 983,68 грн; суми прострочених платежів за комісією - 2 400,00 грн. Зауважив, що на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язання, заборгованість за договором не погашає, тим самим порушує законні права ТОВ «Бізнес Позика», у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Заочне рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2024 року ТОВ «Бізнес позика» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за Договором №453268-КС-002 про надання кредиту від 17.11.2022, станом на 25.07.2024 у загальному розмірі 84 983 гривень 68 копійок, яка складається з: суми прострочених платежів за тілом кредиту - 16 000,00 гривень; суми прострочених платежів по процентах - 68 983,68 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у сумі 2355,78 гривень 78 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази укладення між сторонами договору кредиту на зазначених у позові умовах та отримання відповідачем кредитних коштів. Оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог по стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором та відсотками. Оскільки визначені в п. 1.5.1 договору кредиту умови про обов`язок позичальника сплатити комісію за надання кредиту в розмірі 2400,00 грн є нікчемними, у задоволені позову про стягнення з відповідача зазначеної суми ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

А саме, відповідач не був повідомлений про розгляд справи, оскільки через військову агресію з боку російської федерації з березня 2022 року постійно проживає у м. Києві, офіційною адресою місцезнаходження/місця проживання з 05.04.2023 року є: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про переміщення особи №3007-.

Вказані обставини свідчать про поважність причин його неявки в судові засідання, неподання відзиву і доказів на спростування позовних вимог та являються законною підставою для скасування рішення суду.

Також зазначив, що суд не перевірив повноваження представника позивача Мишевської Н.М. звертатися до суду з позовом від імені ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА», оскільки відповідно до даних ЄДРПОУ представником ТОВ зазначена інша особа, а статут ТОВ до матеріалів справи не долучений. Тобто Мишевська Н.М. не довела підстави само -представництва юридичної особи, що унеможливлювало звернення її до суду з дійсним позовом та вирішення ініційованого ОСОБА_2 спору.

Крім цього апелянт вважає, що суд неповно встановив обставини у справі та дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що відповідач є власником картки № НОМЕР_1 , на яку нібито перераховувались кредитні кошти, також не надано банківської виписки по картці № НОМЕР_1 за період 17.11.2022 року по 08.11.2023 року. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що електронним підписом з одноразовим ідентифікатором UA-5380 17.11.2022 року підписано кредитний Договір №453268-КС-002 саме в тій редакції, яка додана до позовної заяви. Зазначає, що Додаткова угода №1 від 04.01.2023 року до Кредитного Договору №453268-КС-002 від 17.11.2022 є повністю підробленою. Первинною датою повернення кредиту названа дата 09.03.2023 року, а отже станом на 04.01.2023 року існувало ще повних два місяці до закінчення встановленого терміну. Крім того, у аркуші з реквізитами, який об`єднаний PDF редактором (https://www.ilovepdf.com/ru/merge_pdf) з текстом, на думку апелянта підробленої додаткової угоди від 04.01.2023 року вказано, що від імені ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» нібито о 12:35:25 підписував кваліфікованим електронним підписом директор управління аналізу ризиків Горбань Олександр Олександрович, який нібито діє на підставі Довіреності №1 від 01.09.2022 , однак довіреності №1 від 01.09.2022 до позовної заяви також не надано, а отже не підтверджено повноваження Горбаня О.О. на вчинення будь-яких дій від імені ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА». Різниця підписання Додаткової угоди 1 з боку Кредитодавця та з боку Позичальника становить лише 1 секунду, що фізично не могло відбутися у разі його підписання однією зі сторін кваліфікованим електронним підписом із суворим дотриманням процедури, визначеної Законом України «Про електронні довірчі послуги».

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді та дослідивши докази у справі , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Порядок виклику та вручення судових повісток визначено статтями 128, 130 ЦПК України.

Частиною 2 статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Згідно з частиною 5 вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини 6 статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу.

Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 березня 2021 року у справі №296/9824/19 (провадження №61-13685св20).

Аналіз матеріалів справи свідчить, що в суді першої інстанції ОСОБА_1 не був належним чином повідомлені про розгляд справи 28.11.2024 року.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки-повідомлення, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також порушенням вимог статей 128, 130 ЦПК України.

Таким чином, суд першої інстанції порушив право відповідача знати про час і місце судового засідання, що є порушенням права на доступ до правосуддя та порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Таким чином, судова колегія доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Згідно даних паперової копії договору про надання кредиту № 453268-КС-002 (Споживчий кредит. Електронна форма) 17.11.2022 року між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 , було укладено договір кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію» (т. 1 а.с.36-43).

ТОВ «Бізнес позика» 17.11.2022 року направлено ОСОБА_1 , пропозицію (оферта) укласти Договір № 453268-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма) (т. 1 а.с.44-51).

17.11.2022 року ОСОБА_1 , прийняв (акцепт) пропозицію (оферти) укласти Договір №453268-КС-002 про надання кредиту (Споживчий кредит. Електронна форма), на умовах визначених Банком (т. 1 а.с.52-59).

ТОВ «Бізнес позика» направляло ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-5380, на номер телефону НОМЕР_2 (що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий боржником було введено/відправлено, що підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 72-73).

Відповідно до п. 2.1 договору кредиту, ТОВ «Бізнес позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 16 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правил про надання грошових коштів у кредит (надалі - Правила, а разом - Договір).

У Договорі визначено строк кредиту - 16 тижнів; процентна ставка: в день - 1,15958991, фіксована; комісія за надання кредиту - 2 400,00 грн; загальний розмір наданого кредиту - 16 000,00 грн; термін дії договору до 09.03.2023, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 33 600,00 грн, орієнтовна реальна річна процентна ставка - 12126,10 процентів.

Мета (цілі) отримання кредиту: для придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Цей кредит є споживчим кредитом.

Пунктом 3.2. Договору сторонами погоджено, що протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом, нараховуються за ставкою, вказаною в п. 2.4. Договору на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, в залежності від дотримання Позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору.

Пунктом 3.2.2 Кредитного договору визначено, що сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п.3.2.3 та Додатку №1 до Договору (за виключенням достроковго повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п.2.4 Договору. При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з 8 календарнаго дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3 та Додатку №1, та до закінчення терміну дії Договору.

Пунктом 3.2.3. Кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати Позичальник для належного виконання умов Кредитного договору.

Пунктами 1-7 паспорту споживчого кредиту відобрежені умови кредитування, інформація та контакті данні кридитодавця, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту,порядок повернення кредиту та інша додаткова інформація (а.с. 60-64)

04 січня 2023 року між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №453268-КС-002 про надання кредиту від 17 листопада 2022 року (Споживчий кредит. Електронна форма). Додаткову угоду №1 підписано позичальником ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UА-2087 (т. 1 а.с. 65-67) та що підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 73-75).

Умовами п. 1. Додаткової угоди №1 сторонами погоджено, що позичальник підписанням цієї Додаткової угоди підтверджує наявність в нього заборгованості перед кредитодавцем за Договором станом на 04.01.2023 в розмірі 31 121,66 гривень, що включає: сума кредиту - 16 000,00 гривень, проценти за користування кредитом - 12 721,66 гривень, комісія за надання кредиту - 2 400,00 гривень.

Відповідно до умов п. 4. Додаткової угоди №1 сторонами погоджено загальну вартість наданого кредиту - 80 053,20 гривень, орієнтовну реальну річну процентну ставка - 725,67 процентів.

Умовами п. 5.1. Додаткової угоди № 1 сторонами погоджено п. 2.3. Договору викласти в новій редакції: «п. 2.3. Строк, на який надається Кредит: 51 тижнів».

У п. 5.2. Додаткової угоди №1 погоджено п. 2.4. Договору викласти в новій редакції: «2.4. Процентна ставка за кредитом: з 04.01.2023 до 01.03.2023 (включно) діє пільгова ставка 0,8696924% в день, якщо позичальник протягом вказаного періоду здійснює платежі по графіку платежів вчасно або з максимальною затримкою до трьох днів. У разі, якщо строк прострочення чергового платежу у вказаний вище період становитиме більше трьох днів, то з четвертого дня прострочення платежу і до 01.03.2023 (включно) процентна ставка становитиме 1,15958991% в день; з 02.03.2023 - 1,15958991% в день, фіксована».

Умовами п. 5.3., 5.4. Додаткової угоди №1 Пункт 2.7. Договору погоджено викласти в новій редакції: «2.7. Термін дії Договору до 08.11.2023», «п. 2.11. Дата повернення кредиту: 08.11.2023».

До Додаткової угоди №1 додані пропозиція укласти Додаткову угоду №1 (оферта) до Договору №453268-КС-002 про надання кредиту від 17 листопада 2022 року, прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладення Додаткової угоди №1 до Договору №453268-КС-002 про надання кредиту від 17 листопада 2022 року. (т. 1 а.с. 44-59).

Додаткова угода №1 містить повну інформацію щодо особи позичальника, його персональні дані, номер мобільного телефону, на який було відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника, номер електронного платіжного засобу.

Позивачем надано суду довідку №536015787 від 17.11.2022, з якої вбачається, що ТОВ «Бізнез позика» на користь ОСОБА_1 17.11.2022 року були проведенні платежі на суму 16 000,00 грн (а.с.77).

Згідно даних вищезазначеної довідки грошові кошти перераховані на картку номер якої зазначений у договорі кредиту.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 25.07.2024 у відповідача утворилась заборгованість за договором №453268-КС-002 від 17.11.2022 про надання кредиту в розмірі 87 383,68 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 16000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 68 983,68 грн; суми прострочених платежів за комісією - 2 400,00 грн (т. 1. а.с. 21-32).

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина 4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Виходячи з вищевикладеного є обґрунтованим висновок суду, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище наведеного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладення в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позичальника можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно зі статтею 64 ЦПК України докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (стаття 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №453268-КС-002 від 17 листопада 2022 року про надання кредиту укладений в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст. 12 цього закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 1 ст. 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст.ст. 526, 615 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Порушення відповідачем умов договору є цивільним правопорушенням, оскільки ст. 629 Цивільного кодексу України встановлюється принцип безумовності та обов`язковості виконання договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18.

Позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач уклав із Товариством з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному статтею 12Закону України «Про електронну комерцію»(електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-5380), а тому за правовими наслідками цей договір прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

17.11.2022 ТОВ «Бізнес позика» свої зобов`язання перед Відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 16 000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_3 , номер якої надано йому позичальником та вказано в кредитному договорі,транзакція у системі «ТАС PAY» № 536015787 (т. 1 а.с.77).

Виходячи з наведеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 16 000,00 грн.

Судова колегія зазначає, що відповідач, підписавши кредитний договір, підтвердив факт ознайомлення з його змістом та Правилами, а також отримання повної та достатньої інформації для належного розуміння умов надання послуги. Таким чином, відповідач усвідомлено погодився з умовами договору, включаючи строки кредитування, розмір кредиту та процентної ставки, порядок її нарахування, а також був належним чином поінформований про реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту.

Умовами укладеного Договору (п. 2.7.) та Додаткової угоди до нього ( п. 2.7) передбачено надання позики на строк 51 тиждень, тобто до 08.11.2023 ( т.1 а.с. 36 - 43,65 - 67).

Оскільки взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконав у позивача з 09.11.2023 виникло правло вимагати повернення позичених коштів разом з нарахованими процентами за період з 17.11.2022 по 09.11.2023.

Надний позивачем розрахунок заборгованості підтверджує нарахування відсотків у межах строку дії кредитного договору (т. 1 а.с.21-32).

Тому судова колегія відхиляє доводи апелянта щодо відсутності у позивача права вимоги у дійсному спорі.

Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року №1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері, у зв`язку з чим, у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Правилами ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своєму правовому висновку у постанові від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18) зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першоїстатті 1054 ЦК Україниє обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується з обґрунтованістю позовних вимог в частині стягнення заборгованості відповідно до Кредитного договору №453268-КС-002 від 17.11.2022 у розмірі 84 983,68 грн яка скаладється з: суми прострочених платежів за тілом кредиту - 16 000,00 грн та суми прострочених платежів по процентах - 68 983,68 грн. А у задоволені позовних вимог про стягнення комісії належить відмовити

Доводи апелянта про відстуніть повноважень у Мишевської Н.М. діяти від імені та в інтересах ТОВ «Бізнес позика» не знайшли свого підитвердження.

Згідно з матеріалів справи були додані копії документів, які підтверджують повноваження Мишевської Н.М. на представництво інтересів ТОВ «Бізнес Позика», а саме: копія довіреності представника (а.с.18.), копія положення самопредставництво інтересів ТОВ «Бізнес Позика» (а.с.91.) та копія наказу про прийняття Мишевської Н.М. на роботу (т. 1 а.с.93.).

Відповідно ч. 3 ст. ст. 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Згідно з ч.2 ст. 60 ЦПК України під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Враховуючи вищезазначене, Мишевська Н.М., мала право подати позовну заяву в інтересах ТОВ «Бізнес позика» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 453268-КС-002.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 28 листопада 2024 року скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ТОВ «Бізнес позика» задоволено частково (на 97,25%). За розгляд справи у суді першої інстанції ТОВ «Бізнес позика» заплатило судовий збір у розмірі 2422,40 грн тому з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгяд в суді першої 2355,78 грн. За розгляд справи в апеляційній інстанції ОСОБА_1 заплатив судовий збір у розмірі 3633,60 грн, тому з ТОВ «Бізнес позика» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 99,93.

Колегія суддів вважає за можливе застосувати взаємозалік судового збору сплаченого в суді першої та апеляційної інстанції та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес позика» 2255,85 грн (2355,78 -99,93).

Керуючись ст.ст.141, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обеженою відповідальністю «Бізнес позика» - задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2024 року - скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» здовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за Договором №453268-КС-002 про надання кредиту від 17.11.2022, станом на 25.07.2024 у загальному розмірі 84 983 (вісімдесят чотири тисячі дев`ятсот вісімдесят три) гривень 68 копійок, яка складається з: суми прострочених платежів за тілом кредиту - 16 000,00 гривень; суми прострочених платежів по процентах - 68 983,68 гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у сумі 2255,85 (дві тисячі двісті п`ятдесят п`ять) гривень 85 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текс судового рішення виготовлено 30 квітня 2025 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

А.І. Люшня