Номер провадження: 22-ц/813/1914/25
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 Кобильника Д.О.,

переглянувши справу №523/18074/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 липня 2024 року у складі судді Кисельова В.К., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 11 жовтня 2023 року до суду з вищеназваним позовом до відповідача ОСОБА_3 , просила встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу у період з 30 травня 2020 року по 14 серпня 2021 року.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав.

09 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала заяву про відмову від позову та закриття з цих підстав провадження у справі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 червня 2024 року прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позову, провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу закрито.

14 червня 2024 року відповідач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на правову допомогу в розмірі 27500,00 грн.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 надала заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, за змістом яких просила відмовити у стягненні витрат на правову допомогу у заявленому розмірі.

Додатковим рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 липня 2024 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000,00 грн.

Висновок суду мотивовано тим, що у разі відмови позивача від позову витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Про наявність судових витрат позивач повідомляв у відзиві на позов, а потому 14 червня 2024 року подав заяву про ухвалення додаткового рішення. При визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд виходив з критеріїв їхньої реальності та розумності їхнього розміру, враховував заперечення позивача щодо обґрунтованості витрат та пропорційності зі складністю справи, обсягом наданих послуг. Суд вважав, що витрати, пов`язані з вивченням документів, підготовкою відзиву, підготовкою заперечень у заявленій сумі 12500,00 грн. не відповідають складності справи, що прийнятною є сума 4000,00 грн. Суд встановив, що з 4 судових засідань фактично відбулося 2 судові засідання, що з урахуванням вартості участі представника у судовому засіданні за 1 годину 2500,00 грн. прийнятною є сума 5000,00 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Стадника П.О. в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення.

В апеляційній скарзі представник Стадник П.О. в інтересах Базика МО. просить додаткове рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про залишення заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу без задоволення.

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість додаткового рішення з підстав порушення норм процесуального права полягає у наступному. Факт сплати понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в рамках даної справи не підтверджений належними доказами (квитанцією до прибуткового касового ордера, платіжним дорученням з відміткою банку або іншим банківським документом, касовим чеком). Власноручно складена адвокатом квитанція не може бути належним та допустимим доказом оплати відповідачем гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Заяву разом з доказами на підтвердження понесення судових витрат відповідач подав після закриття провадження у справі, що було самостійною підставою для відмови у задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, на що суд уваги не звернув.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує наступним. Доводи про неналежність квитанції про сплату гонорару як доказу понесених витрат безпідставні. Законодавством України щодо діяльності адвоката не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Верховний Суд виходить з того, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ, який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Крім того, відшкодуванню підлягають не лише фактично понесені особою витрати, але й ті, які особа понесе у майбутньому. Про судові витрати заявлено у відзиві, у відповіді на відзив представник позивача заперечував щодо розміру судових витрат. У відзиві по позов зазначено орієнтовний розрахунок судових витрат. На протязі 5 днів після ухвалення судом остаточного рішення по справі разом із заявою про ухвалення додаткового рішення були надані до суду докази понесених витрат, на підставі яких судом ухвалено додаткове рішення. Підстав для залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без розгляду у суду не було.

Перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, додаткового рішення без змін з огляду на наступне.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.8 ст.141 ЦПК України).

У разі відмови позивача від позову витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача (ч.3 ст.142 ЦПК України).

Професійну правничу допомогу відповідачу ОСОБА_3 на стадії розгляду справи в суді першої інстанції надано адвокатом Кобильником Д.О., що підтверджено Договором про надання правової допомоги №05-04/23 від 20 квітня 2023 року, укладеним між ОСОБА_3 та адвокатом Кобильником Д.О.; Додатковою угодою №2 від 26 листопада 2023 року до Договору про надання правової допомоги №05-04/23 від 20 квітня 2023 року; Актом №1 від 13 червня 2024 року приймання-передачі виконаних послуг відповідно до Договору про надання правничої допомоги №05-04/23 від 20 квітня 2023 року; Квитанцією від 14 червня 2024 року про сплату вартості наданих адвокатом послуг 27500,00 грн.

Доводи щодо неналежності доказів сплати послуг не приймаються.

Чинне законодавство, в тому числі й Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не встановлює вимог до розрахункового документа, що надається адвокатом при сплаті клієнтом послуг, та до форми такого документа. Судова практика виходить з того, що адвокат може видавати клієнту складений у довільній формі документ (квитанцію, довідку, тощо), який підтверджує факт отримання коштів від клієнта.

Критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи судом при визначенні до стягнення витрат у розмірі 9000,00 грн. замість заявлених 27500,00 грн., дотримано.

Понесені витрати бути фактичними та неминучими, визначений судом до стягнення розмір витрат обґрунтований.

Доводи щодо не заявлення про компенсацію витрат на правничу допомогу до закриття провадження у справі не приймаються.

Про витрати на правничу допомогу відповідачем заявлено з поданням відзиву на позов.

Заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу подано на протязі п`яти днів після прийняття судом рішення про закриття провадження у справі.

Передбачені частиною 8 статті 141 ЦПК України порядок та строк подання заяви про стягнення судових витрат та доказів на підтвердження розміру витрат дотримано.

Підстави для скасування додаткового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 липня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 02 травня 2025 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

С.М.Сегеда