КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/7777/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025року місто Київ

справа № 361/1861/24

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Писанець Н.В., у справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року АТ «СЕНС БАНК» звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 263371,58 грн.

В обґрунтування вимог посилався на те, що 09 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк», яке в подальшому було перейменоване в АТ «СЕНС БАНК» та ОСОБА_1 укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії№501357317.

Вказував, що відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати відповідачу кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. У випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації.

Зазначав, що АТ «Альфа Банк» належним чином виконавсвій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, проте відповідачсвоїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, яку позивач і просить сьягнути з останнього.

Вказував, що зметою досудового, добровільного врегулювання спору на адресу позичальника було направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, однак дану вимогу залишено відповідачем без реагування.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2024 року позов АТ «СЕНС БАНК» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «СЕНС БАНК» заборгованість за кредитним договором №501357317 від 09 вересня 2021 року в розмірі 263371,56 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3950,57 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції при розгляді справи не перевірив дотримання позивачем законодавчо встановленого порядку укладання кредитного договору, але прийняв його як належний доказ по справі, хоча з матеріалів справи вбачається, що банк запропонував йому оферту, яка складається з двох видів кредитування, а саме: отримання споживчого кредиту під 45 % річних або відкриття відновлюваної кредитної лінії під 26 % річних.

Вказував, що вдодатках до позовної заяви відсутній акцепт на укладання угоди про надання споживчого кредиту підписаний позичальником.

Зазначав, що позивач повідомив, що надав позичальнику на вибір також два паспорта споживчого кредиту з різними умовами кредитування, але вибір умов кредитування зробив самостійно без погодження з позичальником, про що суд першої інстанції не зробив правовий висновок.

Вважає, що позивач не надав до суду сам правочин, як підставу для надання кредиту, де визначені всі умови кредитування для позичальника, на підставі яких здійснюється стягнення коштів та порушення зобов`язання.

Посилався на те, що позивач не надав до суду окремо запитувану інформацію щодо підписаного позичальником акцепту на укладення угоди про надання особистого кредиту з відсотковою ставкою 45%, на підставі якої стягуються кошти з відповідача, як основну підставу укладання кредитного договору. В мотивувальній частині рішення, суд першої інстанції залишив цей факт поза увагою, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і відповідно до необгрунтованого прийняття рішення судом.

Відповідач в судовому засіданні апеляційного суду вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у його відсутність на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягаєзадоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обгрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.638 та ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір шляхом акцептування відповідачем оферти на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501357317, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якої АТ «Альфа Банк» зобов'язавсянадати відповідачу кредит в сумі 200000 грн., з фіксованою процентною ставкою у розмірі 45% річних, строком на 60 місяців до 09 вересня 2026 року. Для повернення заборгованості використовується рахунок № НОМЕР_1 (Розділ І).

Згідно з п.3 оферти, кредит надавався позичальнику для власних потреб, розмір 200000 грн., спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Альфа-Банк».

Розділом ІІ вказаної оферти визначені умови для кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, а саме: відновлювальна кредитна лінія до 200000 грн., зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 26% річних.

АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 своїми підписами узгодили в письмовій формі графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що становить додаток №1 до укладеного між сторонами договору №501357317 від 09 вересня 2021 року.

Підписанням оферти ОСОБА_1 підтвердив, що він беззаперечно ознайомлений у письмовій формі зі всією інформацією, необхідною для прийняття усвідомленого рішення щодо отримання кредиту; з нормами Закону України «Про споживче кредитування» та нормативними актами НБУ.

09 вересня 2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було підписано акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк», відповідно до п.2.1. якого підписанням цього акцепту ОСОБА_1 підтверджує акцепт Публічної пропозиції та укладення договору між ним та АТ «Альфа-Банк» на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці банку www.alfabank.ua.

Відтак, зі змісту оферти та додатку №1 до неї вбачається, що ОСОБА_1 підтвердив своїм електронним підписом, що згодний з публічною пропозицією АТ «Альфа-Банк» на укладення угоди про надання споживчого кредиту №501357317.

Позивач до позовної заяви додав два паспорти споживчого кредиту від 09 вересня 2021 року підписаних між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 .

Відповідно до умов вказаних паспортів споживчого кредиту:

сторонами узгоджено максимальну суму кредиту - 200000 грн., строк кредитування - 12 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору, процентна ставка встановлена в розмірі 26% річних;

сторонами узгоджено максимальну суму кредиту - 200000 грн., строк кредитування - 60 місяців, процентна ставка встановлена в розмірі 45% річних.

В апеляційній скарзі відповідач не заперечує, що у нього існують правовідносини із позивачем, однак вказує на те, що банк запропонував йому оферту, яка складається з двох видів кредитування, а саме: отримання споживчого кредиту під 45 % річних або відкриття відновлюваної кредитної лінії під 26 % річних. При цьому в додатках до позовної заяви відсутній акцепт на укладання угоди про надання споживчого кредиту, підписаний позичальником.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи, оскільки як вбачається з матеріалів справи, а саме виписки по особовому рахунку за період з 09 вересня 2021 року по 30 серпня 2023 року, відповідачу відповідно до договору №501357317 було надано кредит у розмірі 200000 грн. та відповідно ОСОБА_1 періодично здійснював внесення сум на погашення як суми кредиту, так і суми відсотків за кредитним договором №501357317 від 09 вересня 2021 року.

Виписка з рахунку є первинним бухгалтерським документом відповідно до положень Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором (постанови від 23 вересня 2019 року у справі №910/10254/18, від 19 лютого 2020 року у справі №910/16143/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 21 вересня 2022 року у справі №381/1647/21, від 07 грудня 2022 року у справі №298/825/15-ц).

Згідно розрахунку заборгованості, у відповідача станом на 30 серпня 2023 року наявна заборгованість за кредитним договором №501357317 від 09 вересня 2021 року у розмірі 263371,58 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 164789,90 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 98581,68 грн.

З вказаного розрахунку вбачається, що відповідачу було надано кредит у розмірі 200000 грн., з відсотковою ставкою 45% та відповідач періодично здійснював погашення як суми кредиту, так і відсотків.

Таким чином, відповідач погодився з умови договору та виконував його.

Доказів того, що вказаний договір №501357317 від 09 вересня 2021 року у встановленому законом порядку визнавався недійсним відповідач не надав.

При цьому, сам по собі факт направлення відповідачем оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту №501357317, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, акцептування банком такої пропозиції та надання відповідачу коштів у розмірі 200000 грн. свідчить про укладення між сторонами угоди про надання споживчого кредиту №501357317 на умовах визначних у Розділі І.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає

Відповідач, заперечуючи проти позову, не надав ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції доказів, які б спростовували визначений позивачем розмір заборгованості за кредитом.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ «СЕНС БАНК» та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №501357317 від 09 вересня 2021 року у розмірі 263371,58 грн.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для задоволення позову є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2025 року.

Головуючий:

Судді: