КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8726/2025
Справа № 371/91/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 квітня 2025 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 січня 2025 року, ухвалене у складі судді Кириленко М.О. в м. Миронівка у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В січні 2024 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом, просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошову компенсацію у розмірі частини щомісячних лізингових платежів на частини сплаченого грошового внеску при укладанні договору лізингу за період з моменту укладення договору лізингу по листопад 2020 року включно.

Змінивши предмет позову в травні 2024 року, просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошову компенсацію в розмірі 215490,51 грн. та судовий збір 2155 грн.

Позов мотивувала тим, що 17 квітня 2010 року уклала із відповідачем шлюб, розірваний рішенням Миронівського районного суду Київської області від 07 квітня 2021 року.

В період перебування в шлюбі на ім`я позивача було зареєстровано житловий будинок та земельну ділянку в АДРЕСА_1 , з приводу зазначених об`єктів ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Проте в зазначеній справі ОСОБА_1 не зазначив інше майно, щодо якого було укладено договір лізингу в період шлюбу. Лізингові платежі та інші платежі, які були необхідними при укладанні договору, сплачені за період шлюбу та є об`єктом спільної сумісної власності. Так, сторонами було придбано автомобіль Toyota Corollа шляхом укладення договору лізингу з АТ КБ «ПриватБанк». Згідно листа РСЦ ГСЦ МВС в Київській області від 18 жовтня 2023 року станом на 17 жовтня 2023 року транспортний засіб Toyota Corollа 03 жовтня 2018 року зареєстровано за АТ КБ «ПриватБанк». Згідно листа ГСЦ МВС від 24 жовтня 2023 року, 03 жовтня 2018 рок,у здійснено первинну реєстрацію придбаного в торгівельній організації ввезеного з-за кордону нового Toyota Corollа 2018 року випуску, за АТ КБ «ПриватБанк» з видачею номерних знаків НОМЕР_1 .

В зв`язку з тим, що автомобіль купувався за договором лізингу, то власником до здійснення повної виплати вартості автомобіля є банк згідно вимог чинного законодавства, оскільки за договором лізингу майно передається в тимчасове володіння та користування.

В подальшому, згідно відповіді-листа ГСЦ МВС від 29 грудня 2023 року, в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів станом на 27 грудня 2023 року містяться відомості про реєстрацію 20 грудня 2023 року в ТСЦ 3244 транспортного засобу Toyota Corollа, 2018 року випуску, за ОСОБА_1 . Виходячи з даної відповіді, можна зробити висновок про те, що відповідачем сплачені всі лізингові платежі за договором.

З жовтня 2018 року по листопад 2020 року (фактично припинені шлюбні відносини) сторони спільно сплачували щомісячні (лізингові) платежі за автомобіль за рахунок спільних коштів подружжя та внесли частину спільних коштів при укладанні договору лізингу. Відтак, позивач має право на отримання компенсації у вигляді частини сплачених щомісячних платежів (лізингових платежів) та частини сплаченого грошового внеску при укладанні договору лізингу за період шлюбу.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 23 січня 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 215490,51 грн., що становить грошової компенсації внесених коштів у якості платежів за договором фінансового лізингу № КІЕ7А-00000246 від 27 вересня 2018 року за час їх шлюбу за період з 26 вересня 2018 року по 28 жовтня 2020 року включно, судовий збір в розмірі 2155 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішеннями суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 січня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнути на її користь дійсної вартості автомобіля Toyota Corollа, що становить 132 317 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що позивач просить суд стягнути з нього фактично вартість нового автомобіля, не враховуючи його дійсної вартості з урахуванням амортизації, пошкоджень при дорожньо-транспортних пригодах, втрати товарної вартості тощо. Автомобіль використовувався як позивачем, так і ним, за час користування автомобіль втратив свою первинну вартість, перебував у дорожньо-транспортній пригоді.

Вважав, що позивач вправі вимагати стягнення із частини вартості спірного автомобіля, а не стягнення грошової компенсації внесених коштів у якості платежів за договором фінансового лізингу, оскільки поділу підлягає майно, яке фактично набуте подружжям за час шлюбу, або ж кошти, які були отримані в результаті відчуження майна без згоди іншого співвласника, а не кошти, за які подружжям було набуте вказане майно у період шлюбу.

Наводив зміст ст. 806 ЦК України, роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», з яких вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини між зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Посилався на правові висновки Верховного Суду в постанові від 27 лютого 2019 року в справі № 464/7011/16-ц, від 06 квітня 2023 року в справі № 199/291/21, від 08 травня 2023 року в справі № 753/1902/21 про те, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості станом на час розгляду справи.

Вказував, що згідно висновків експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 28 травня 2024 року, ринкова вартість автомобіля Toyota Corollа д.н.з. НОМЕР_2 станом на момент проведення дослідження складає 264 634 грн., а станом на 07 квітня 2021 року (дата ухвалення рішення про розірвання шлюбу) складає 288 848 грн. Таким чином, дійсна вартість автомобіля на час судового розгляду становить 264 634 грн., частина якої підлягає стягненню з нього на користь позивача.

Від позивача ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Посилалась на те, що з жовтня 2018 року (згідно графіку погашення, додаток № 2 сплачено перший лізинговий платіж) по листопада 2020 року (фактично припинені шлюбні відносини згідно рішення суду про розірвання шлюбу) сторони сплачували щомісячні (лізингові) платежі за рахунок спільних коштів подружжя та внесли частину спільних грошей при укладенні договору лізингу. Відтак, позивач має право на отримання заявленої грошової компенсації у вигляді частини сплачених щомісячних лізингових платежів в розмірі 242 928,89 грн., частини сплаченого авансового лізингового платежу при укладанні договору лізингу за період шлюбу в розмірі 172 720 грн. (п. 14.7 договору) та частини внесеного 26 вересня 2018 року платежу на відшкодування частини вартості предмету лізингу в розмірі 15332,14 грн.

Щодо правових норм матеріального характеру, що регулюють спірні відносини, наводила зміст ст. 60, 68, 69, 71 СК України, ст. 806 ЦК України, правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 911/1278/20.

Наголошувала, що виходячи з норм чинного законодавства та обставин справи, грошова компенсація не може бути обрахована з ринкової вартості автомобіля, оскільки подружжя не набуло права власності на автомобіль, останній не є та не був предметом спільної сумісної власності. Відповідач став власником транспортного засобу лише в грудні 2023 року, після того, як сплатив всі необхідні лізингові платежі спочатку з позивачем як подружжям, а потім, після розірвання шлюбу, самостійно, до того часу власником транспортного засобу був АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та стягуючи на її користь з відповідача 215490,51 грн., суд першої інстанції виходив із того, що оскільки договір фінансового лізингу № КІЕ7А-00000246 від 27 вересня 2018 року на придбання автомобіля марки Toyota Corolla, 2018 року випуску, укладений під час шлюбу, придбаний автомобіль після розірвання шлюбу залишився у ОСОБА_1 , який набув право власності на автомобіль після розірвання шлюбу, позивач вправі вимагати грошову компенсацію частини внесених коштів у якості платежів за договором фінансового лізингу.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 квітня 2010 року, розірваному рішенням Миронівського районного суду Київської області від 07 квітня 2021 року в справі № 371/1185/20. Рішенням встановлено, що з початку листопада 2020 року сторони проживають окремо, шлюбні відносини між ними припинені (а. с. 14 - 20).

27 вересня 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали договір фінансового лізингу № КІЕ7А-00000246, за умовами статті 2 якого лізингодавець (банк) зобов`язується набути у власність вказаний лізингоодержувачем ( ОСОБА_1 ) транспортний засіб і надати лізингоодержувачу це майно за плату в тимчасове користування. Лізингодавець на умовах фінансового лізингу передає у платне володіння та користування предмет лізингу, найменування, марка, модель, комплектація, рік випуску, ціна одиниці, кількість і загальна вартість якого на момент укладення договору наведені в ст. 14 п. 14.1 цього договору, додатку 1 (специфікації), а лізингоодержувач зобов`язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та платежі з відшкодування витрат лізингодавця, пов`язаних з виконанням договору, на умовах цього договору. По закінченню строку лізингу, до лізингоодержувача переходить право власності на предмет договору лізингу згідно з умовами цього договору. Строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу зазначений в ст. 14. п. 14.1 цього договору і складається з періодів (місяців) лізингу, зазначених в додатку 2 «Графік сплати лізингових платежів» до договору та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмета лізингу, але, в будь-якому випадку, не може бути менше одного року. Предмет лізингу є власністю лізингодавця протягом усього строку дії даного договору.

Згідно п. 11.1 договору лізингу, сторони дійшли згоди про те, що на протязі 10 робочих днів з дня закінчення строку лізингу, передбаченого договором, при обов`язкових умовах сплати лізингоодержувачем в повному обсязі заборгованості, сплати можливих штрафних санкцій та відшкодування витрат, збитків лізингодавця, та при обов`язковій відсутності відмови лізингодавця від договору (розірвання договору) відповідно до умов договору та чинного законодавства, лізингодавець зобов`язаний підписати акт звірки взаєморозрахунків та переходу права власності. Право власності на предмет лізингу переходить від лізингодавця до лізингоодержувача в момент підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печаткою лізингодавця акту звірки взаєморозрахунків та переходу права власності, але не раніше, ніж через один рік, починаючи з дати підписання сторонами акту.

Згідно п. 14 договору лізингу, строк лізингу складає 60 місяців. Лізингоодержувач вносить авансовий лізинговий платіж у розмірі 172720 грн. на транзитний рахунок. Щомісяця в період сплати лізингових платежів лізингоодержувач сплачує лізинговий платіж в розмірі 9435,25 грн. та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов`язані з виконанням договору, та які виникли у лізингодавця протягом місяця, який передує поточному місяцю (а. с. 72 - 75).

З додатку №1 до договору фінансового лізингу КІЕ7А-00000246 від 27 вересня 2018 року, акту приймання-передачі від 03 жовтня 2018 року, судом встановлено, що лізингоодержувач ОСОБА_1 отримав транспортний засіб марки Toyota Corolla 2018 року випуску (а. с. 75 зворот, а. с. 76).

Згідно додатку № 2 до договору фінансового лізингу № КІЕ7А-00000246, 26 вересня 2018 року лізингоодержувачем підлягало сплаті 151332,14 грн., в подальшому з 28 жовтня 2018 року по 28 серпня 2019 року включно - лізингові платежі в розмірі 9435,25 грн., з 28 вересня 2019 року по 28 серпня 2020 року включно - лізингові платежі в розмірі 9301,49 грн., з 28 вересня 2020 року по 28 серпня 2021 року включно - лізингові платежі в розмірі 9174,42 грн., з 28 вересня 2021 року по 28 серпня 2022 року включно - лізингові платежі в розмірі 9053,70 грн., з 28 вересня 2022 року по 28 серпня 2023 року включно - лізингові платежі в розмірі 8939,02 грн., і 25 вересня 2023 року в розмірі 6271,98 грн., всього 699015,43 грн. (а. с. 76 зворот).

Листами РСЦ ГСЦ МВС в Київській області від 18 жовтня 2023 року та 24 жовтня 2023 року повідомлено, що 03 жовтня 2018 року транспортний засіб Toyota Corollа зареєстрований за АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 24, 25 - 26).

Листом РСЦ ГСЦ МВС в Київській області від 29 грудня 2023 року повідомлено, що в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів станом на 27 грудня 2023 року містяться відомості про реєстрацію 20 грудня 2023 року в ТСЦ 3244 транспортного засобу Toyota Corolla 2018 року випуску, за ОСОБА_1 (актуальний власник) (а. с. 27).

Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 25 березня 2024 року повідомлено, що договір лізингу, угода від 27 вересня 2018 року в комплексах банку закрита 27 серпня 2022 року; автомобіль Toyota Corollа, д.н.з. НОМЕР_1 . Заборгованості по кредитному договору за № КІЕ7А-00000246 від 27 вересня 2018 року немає, дата закриття кредиту 27 серпня 2022 року (а. с. 71).

Згідно висновку судового експерта Заіменка В.О. за результатами проведення транспортно- товарознавчої експертизи від 28 травня 2024 року № 28/05, проведеної на підставі договору від 24 травня 2024 року, укладеного ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ринкова вартість автомобіля Toyota Corolla д.н.з. НОМЕР_2 , станом на момент проведення дослідження складає 264634 грн., ринкова вартість автомобіля Toyota Corollа д.н.з. НОМЕР_2 , станом на 07 квітня 2021 року складає 288848 грн. Згідно дослідницької частини висновку, зовнішнім оглядом встановлено, що досліджуваний автомобіль на ходу, технічно справний, але має сліди попередніх пошкоджень передньої та правої частини кузова, капота КТЗ, переднього правого крила, передніх та задніх правих дверей, заднього крила, боковини кузова (наявні сліди попереднього відновлення КТЗ, рихтування, фарбування. Пошкодження встановлені за допомогою візуального огляду та автомобільного товщиноміра лакофарбового покриття ЕТ 555). Збільшена шумність та димність двигуна. При перевірці автомобіля в русі наявний стук та збільшений шум передньої підвіски КТЗ (а. с. 107 - 147, 116).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом першої інстанції з додатку № 2 до договору фінансового лізингу встановлено, що 26 вересня 2018 року внесено 151332,14 грн. в рахунок відшкодування вартості предмету лізингу, загальний лізинговий платіж за період з 28 жовтня 2018 року по 28 серпня 2019 року складає по 9435,25 грн.; з 28 вересня 2019 року по 28 серпня 2020 року складає по 9301,49 грн.; з 28 вересня 2020 року по 28 жовтня 2020 року складає по 9174,42 грн., що становить 242928,89 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 просила в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути на її користь грошову компенсацію частини коштів, внесених подружжям за період шлюбу, у якості платежів за договором фінансового лізингу, предметом лізингу за яким є автомобіль Toyota Corolla, 2018 року випуску.

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), від 22 вересня 2020 року в справі № 214/6174/15-ц (провадження № 14-114цс20).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої-третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (правові висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 27 листопада 2024 року в справі № 947/24794/19, провадження № 61-3788св24, від 03 грудня 2024 року в справі № 553/2879/21, провадження № 61-9985св24, від 19 грудня 2024 року в справі № 211/5222/23, провадження № 61-11946св24 та інших).

Відповідно до положень статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному із подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

При поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо одним із подружжя укладений договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Відповідно до ст. 1, 2, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про фінансовий лізинг» 1998 року (в редакції, чинній станом на час укладення договору фінансового лізингу від 27 вересня 2018 року), за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Якщо сторони договору лізингу уклали договір купівлі-продажу предмета лізингу, то право власності на предмет лізингу переходить до лізингоодержувача в разі та з моменту сплати ним визначеної договором ціни, якщо договором не передбачене інше.

Відповідно до ч. 9 ст. 7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Таким чином, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, проаналізувавши всі доводи сторін, дослідивши та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справах доказів, встановивши, що 26 вересня 2018 року внесено 151332,14 грн. в рахунок відшкодування вартості предмету лізингу, загальний лізинговий платіж за період з 28 жовтня 2018 року по 28 серпня 2019 року складає по 9435,25 грн.; з 28 вересня 2019 року по 28 серпня 2020 року складає по 9301,49 грн.; з 28 вересня 2020 року по 28 жовтня 2020 року складає по 9174,42 грн., що становить 242928,89 грн., суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, не спростованого доводами апеляційної скарги, про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації виплачених лізингових платежів за час перебування сторін у шлюбних відносинах з 26 вересня 2018 року до 28 жовтня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги, що відшкодування позивачу грошової компенсації виплачених лізингових платежів в розмірі 215490,51 грн. не відповідає дійсній вартості транспортного засобу з урахуванням його використання з 2018 року, амортизації, пошкоджень при дорожньо-транспортних пригодах, втрати товарної вартості, і фактично відшкодовано частину вартості нового автомобіля на час його придбання, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, враховуючи, що право власності на транспортний засіб відповідачем зареєстровано лише 20 грудня 2023 року, а тому транспортний засіб Toyota Corollа д.н.з. НОМЕР_2 , з метою придбання якого за рахунок спільних коштів подружжя вносились лізингові платежі, на момент припинення шлюбних відносин не набув статусу спільного майна подружжя, оскільки перебував у власності АТ КБ «ПриватБанк» та поділу як спільне майно подружжя не підлягав.

При цьому транспортний засіб Toyota Corollа д.н.з. НОМЕР_2 перебував у фактичному користуванні відповідача ОСОБА_1 та залишився у нього після припинення шлюбних відносин, чого відповідачем у апеляційній скарзі не спростовується.

За таких обставин, апеляційний суд відхиляє як нерелевантні посилання апеляційної скарги на правові висновки Верховного Суду в постанові від 27 лютого 2019 року в справі № 464/7011/16-ц, від 06 квітня 2023 року в справі № 199/291/21, від 08 травня 2023 року в справі № 753/1902/21 про те, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості станом на час розгляду справи, оскільки у цих справах судами встановлено інші обставини та правові висновки стосуються інших правовідносин щодо поділу майна, яке згідно закону вважається спільним майном подружжя.

Враховуючи наведене, дійсна ринкова вартість автомобіля Toyota Corollа д.н.з. НОМЕР_2 встановленню судом першої інстанції не підлягала, а висновок транспортно-товарознавчої експертизи від 28 травня 2024 року, згідно якого визначено ринкову вартість транспортного засобу на момент розгляду справи, не є належним доказом в межах даної справи та не спростовує правильних висновків суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 січня 2025 року залишити без задоволення.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 травня 2025 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.