Справа № 741/2119/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 квітня 2025 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Кузюри В.О.

за участі :

секретаря Ященко Л.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Носівська міська рада в особі органу опіки та піклування , про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із відповідачкою - ОСОБА_3 .Від цього шлюбу в них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

08 серпня 2024 року за №1333 виконавчим комітетом Носівської міської ради Чернігівської області прийнято рішення, яким затверджено висновок Органу опіки та піклування Носівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аналогічне рішення було прийнято 25 червня 2020 року за №149 виконавчим комітетом Носівської міської ради Чернігівської області, яким затверджено висновок про доцільність позбавлення прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно її малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак, на той час, постановою Чернігівського Апеляційного суду віл 16.02.2023 постановлено, зокрема, попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_5 . На сьогоднішній день відповідачка не змінила ставлення до виховання сина ОСОБА_5 . Вона не спілкується з відповідачем та сином, не цікавиться його розвитком. Відповідачка ухиляється від виконання відносно сина своїх батьківських обов`язків, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей, не відвідує сина вдома та в школі. Син постійно проживає з позивачем і перебуває на його утриманні.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали і просять їх задовольнити з підстав зазначених в позові, оскільки відповідачка не виконує своїх батьківських обов"язків, не спілкується з сином , останній раз вона бачила сина коли йому був 1 рік , позивач виховує сина сам, йому допомагає його мати коли він працює , а на даний час він має намір створити сім"ю з іншою жінкою та хоче щоб у сина була мати.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася , стороною позивача надана нотаріально посвідчена заява про розгляд справи в її відсутність та визнання позову. Також відповідачка належним чином повідомлена судом про розгляд справи.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Носівської міської ради .в судове засідання не з`явився , до суду надіслали заяву з проханням проводити розгляд без участі представника.

Враховуючи, що відповідачка згідно із ст. 128 ЦПК України повідомлена, відзив не подала, причини неявки в судове засідання не повідомила, суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК розглядає справу на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі є батьками сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Носівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому від 08.08.2024 № 1333, виконавчий комітет Носівської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стосовно малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вказаному висновку вказано, що питання надання даного висновку розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. ОСОБА_3 проінформувала про те, що згодна з позбавленням батьківських прав (а.с.8-10).

Відповідно до актів обстеження умов проживання від 13.10.2022 року та від 08.05.2023 року ОСОБА_1 , для виховання та розвитку дитини має всі необхідні умови, разом з ОСОБА_1 проживає син та мати ОСОБА_6 (а.с. 17,18).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах ОСОБА_3 станом на 28.06.2024 рік має заборгованість в розмірі 60375, 11 грн. (а.с.21).

У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні від 16.07.2015 у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено у численних постановах Верховного Суду: від 08.05.2019 у справі № 409/1865/17-ц (провадження № 61-4022св19); від 02.10.2019 у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18); від 11.03.2020 у справі №638/16622/17 (провадження № 61-13752св19); від 13.04.2020 у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19); від 29.04.2020 у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20).

Наведене також узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним у постанові Верховного Суду від 09.11.2020 у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462 св 20).

Суд зазначає, що висновок органу опіки та піклування є одним із доказів, який відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України оцінюється у взаємному зв`язку з іншими доказами у справі. Проживання матері окремо від дитини не може слугувати підставою для позбавлення батьківських прав.

Водночас, суд враховує, що висновок органу опіки і піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України).

Подібний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 742/710/19.

Жодної з обставин, які положеннями ст. 164 СК України визначені підставами позбавлення батьківських прав, на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав посилається на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, разом з дитиною не проживає, його навчанням і життям не цікавиться, матеріальної чи будь-якої іншої допомоги не надає.

Між тим, у судовому засіданні так і не було встановлено на основі наданих суду доказів, що відповідачка є особою, яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідачки застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів Національної поліції, накладення адміністративного стягнення, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Сам лише факт проживання відповідачки окремо від дитинги не є належним підтвердженням систематичної винної поведінки відповідачки та ухилення матері від виконання батьківських обов`язків.

Обов`язковим елементом ухилення від виконання батьківських обов`язків, як підстава позбавлення батьківських прав, що передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачки відносно своїх дітей в матеріалах справи відсутні.

Висновок органу опіки та піклування Носівської міської ради Чернігівської області, що затверджений рішенням виконавчого комітету від 08.08.2024 №1333, щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 складений поверхнево і ґрунтується лише на інформації з КНП № Носівський центр первинної медико-санітарної допомоги" Носвіської міської ради від 11.06.2024 року про те, що ОСОБА_5 зареєстрований у педіатра ОСОБА_7 , дитиною постійно опікується батько. На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_3 присутня не була. Позиція матері дитини, яка лише у листі висловила згоду на позбавлення її батьківських прав, комісією не досліджувалася, заходи впливу до матері не застосовувалися, як і не встановлювались обставини, які стали підставою залишення нею сина і переїзду за місцем реєстрації, з яких причин вона не бере участі у вихованні дитини, рідко з ним спілкується, чи не є ці причини об`єктивними, обумовленими можливими життєвими труднощами в її житті, тощо. За таких обставин висновок органу опіки і піклування не може вважатися об`єктивним. Згідно листа Служби у справах дітей Носівської міської ради , наданого представником позивача ОСОБА_2 . Служба у справах дітей Носівської міської ради не мала можливості здійснювати контроль щодо виконання батьківських обов"язків ОСОБА_3 , так як остання не проживала на території Носівської міської ради . ОСОБА_3 проживає на території Бобровицької міської об"єднаної територіальної громади , проте до Служби в справах дітей Бобровицької міської ради позивач не звертався щодо отримання висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав , відповідно не з"ясовувалися умови проживання відповідачки , її матеріального забезпечення , стан здоров"я , причини неналежного виконання нею батьківських обов"язків , вона не попереджалася про необхідність зміни свого ставлення до сина та виконання батьківських обов"язків.

Фізична неможливість спілкування матері з дітьми через проживання на відстані один від одного не може бути підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав, а свідчить про відсутність емоційного зв`язку між ними, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 09.10.2024 у справі № 755/17233/16-ц, провадження № 61-7070 св 24.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька (матері) від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджалися вони офіційно про необхідність змінити ставлення до дітей.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

На думку суду, позбавлення відповідачки батьківських прав порушуватиме її права та не відповідатиме інтересам самої дитини, оскільки дитина залишиться без матері. Відсутність у дитини на цьому етапі життя психологічного зв`язку з матір`ю не виключає можливість налагодження між ними відносин у майбутньому. Факт прийняття рішення про позбавлення матері батьківських прав матері сам по собі є психотравмуючим фактором для дитини. Означене вимагає для прийняття такого рішення надання вагомих і бузсумнівних доказів на підтвердження передбачених ст. 164 СК України обставин, чого у даному випадку позивачем не виконано.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно свого сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дітей батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачкою від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про недоведеність існування правових підстав для позбавлення відповідачки ОСОБА_3 батьківських прав у даному випадку, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, адже не було достовірно доведено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідачки батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено саме на позивача.

Однак, беззаперечні докази винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов`язками відповідачкою, які б свідчили про злісне ухилення нею від виховання своїх дітей і як наслідок необхідність застосування крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав, у матеріалах справи відсутні. В своїх поясненнях позивач зазначив , що коли відповідачка залишала родину , він одразу попередив , що дитину він не віддасть, вона залишиться з ним. Отже у суду є сумнів , що відповідачка погодилася на позбавлення її батьківських прав добровільно , без тиску з боку позивача , оскільки в апеляційному суді вона доводила свою спроможність виконувати батьківські обов"язки по відношенню до свого сина.

Приймаючи до уваги, що судом не встановлено фактів умисного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, вчинення нею будь-якого негативного психологічного тиску на свою дитину, спричинення дітям будь-якої моральної чи фізичної шкоди, тому суд не знаходить достатніх підстав, передбачених ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав, у зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі, витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись ст. 12, 81, 141, 258-260, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Носівська міська рада в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Бобровицького районного суду В.О. Кузюра

Повний текст рішення складено 18.04.2025 року