Справа № 587/2572/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Вортоломей І. Г., за участю секретаря судового засідання Бондаренко О. М., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом та просить розірвати шлюб, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, поділити спільні грошові кошти, що знаходилися на рахунках відповідача у АТ «Універсал банк» на дату припинення спільного проживання 26 лютого 2024 року, стягнувши на користь позивачки половину цих грошових коштів, стягнути половину вартості транспортного засобу Hyundai Santa Fe, державний номерний знак НОМЕР_1 , телевізора Ergo та всієї зброї на користь позивачки, а також всі понесені судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що з 03 лютого 2007 року позивачка перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що з грудня 2023 року позивачці стало відомо, що відповідач тривалий час перебуває у відносинах з іншою особою, ніякі розмови з цього приводу не переконали відповідача змінити своє ставлення до сімейних цінностей. Позивачка зазначає, що мають з відповідачем різні погляди на сімейне життя, відсутнє взаєморозуміння щодо подальшого спільного проживання, сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, через що сімейні стосунки між ними погіршилися та призвели до припинення таких відносин. З 26 лютого 2024 року відповідач поїхав з постійного місця проживання сім`ї та проживає окремо. На теперішній час шлюб існує лише формально і кожен живе своїм життям. Примирення між сторонами та збереження шлюбу є неможливим. Відповідач є здоровим, працездатний, тому має сплачувати аліменти на рівні частки з усіх видів заробітку на двох неповнолітніх дітей. 13 січня 2022 року придбано транспортний засіб Hyundai Santa Fe з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який відповідач після повідомлення про бажання розірвати шлюб вирішив перереєструвати на свою матір ОСОБА_7 (Договір купівлі - продажу транспортного засобу №5946/2024/4412228) для уникнення поділу, однак продовжує ним користуватися. Також за період шлюбу подружжям було набуто: карабін Remington 783, телевізійний приціл Saim SCP 19W, тепловізор Pulsar Quantum HD 31S, який відповідач у березні 2024 року продав, телевізор Ergo LE 40 вартістю 7090,00 грн. Середня ринкова ціна телевізійного прицілу Saim SCP 19W становить близько 51192,20 грн (Позивач зазначає близько 1300$), а тепловізор Pulsar Quantum HD 31S відповідач продав за 34000 грн. Приблизна вартість карабіну Remington 783 в інтернет-магазинах становить 35280 грн. Також до поділу спільного майна подружжя відносяться кошти на банківських рахунках. Позивачу відомо, що на рахунку відповідача у Монобанку (Акціонерне товариство «Універсал банк») є спільні кошти.

Ухвалою суду від 23 липня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 20 серпня 2024 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_3 адвоката Кузнєцова А. С. витребувано докази у справі.

09 вересня 2024 року ухвалою суду призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

Після надходження висновку експерта ухвалою суду від 07 жовтня 2024 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою Сумського районного суду від 17 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

14 березня 2025 року представником позивача подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів вартості тепловізора Pulsar Quantum HD 31S та телевізора Ergo LE 40 та про поновлення строку на подання вказаних доказів.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. З вказаних приписів вбачається, що процесуальним законодавством передбачається два види процесуальних строків: строки, встановлені законом, та строки, встановлені судом.

У свою чергу аналіз вищевикладених положень у сукупності з принципами змагальності та диспозитивності, які закріплені приписами ст. 12, 13 ЦПК України, дає можливість зробити висновок, що розгляд і вирішення цивільних справ здійснюється з урахуванням встановлених законом або визначених судом. Таким чином, під час судового розгляду цивільної справи процесуальні дії, рішення вчиняються та приймаються відповідно, а процесуальні документи подаються у чітко визначені процесуальні строки.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України, якою врегульовано подання доказів, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи.

У клопотанні представник позивача зазначив, що докази вартості тепловізора помилково не були ним додані до позовної заяви, однак направлялись відповідачу, що підтверджується пунктом 9 в описі до цінного листа. Водночас в додатках до позову, направлених до суду разом з позовною заявою, вказаний доказ відсутній, що не заперечується представником позивача. Аналогічний пакет документів без вказаного доказу направлений на адресу відповідача, що підтверджено представником відповідача в судовому засіданні. Докази вартості телевізора до позовної заяви взагалі не додавались. Поважних причин неподання своєчасно вказаних доказів, неможливості їх подання у встановлені законом строки представником позивача не зазначено, обґрунтованих доводів щодо не існування цих доказів на момент подання позову також не подано, тому суд визнає причини несвоєчасного подання вказаних доказів неповажними і визнає їх неподаними та відмовляє у прийнятті їх до розгляду.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Ейсмонт Є.А. подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що проти розірвання шлюбу відповідач не заперечує, в частині стягнення аліментів вказав, що відповідач не відмовляється від обов`язку утримувати своїх дітей, але просить врахувати наявність інших утриманців, рівень його доходів і визначити розмір аліментів на двох дітей у розмірі 1/3 частини його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки син проживає з його батьками і перебуває на його утриманні, а донька проживає за кордоном. Відповідач не заперечує проти грошової компенсації 50% дійсної ринкової вартості відчуженого транспортного засобу та на 50% грошової компенсації карабіну Remington 783, але заявлена вартість карабіну позивачем властива для нового карабіну. Що стосується телевізійного прицілу Saim SCP 19W та тепловізора Pulsar Quantum HD 31S, то відповідач заперечує факт набуття у власність вказаних речей, тому вважає, що підстави для стягнення з нього 50% грошової компенсації їх вартості відсутні. Стягнення половини вартості телевізора також вважає необґрунтованим. В цій частині позовних вимог просить відмовити.

Представником позивача подано відповідь на відзив, в якому він зазначив, що відповідачем не надано доказів того, що розмір аліментів має бути зменшеним саме до мінімального гарантованого державою розміру 1/3 частини його доходів, оскільки стан здоров`я у відповідача задовільний, він має стабільний неофіційний дохід, інших дітей, непрацездатної дружини, батьків не має. Відповідно до поданих доказів відповідач працював і продовжує працювати водієм у ФОП « ОСОБА_8 » та має неофіційний дохід, у довідці про доходи зазначений лише офіційний дохід, який не відповідає його реальному доходу. Підставою для зменшення розміру аліментів відповідач зазначає перебування на його утриманні батьків, але жодних доказів того, що вони дійсно перебувають у нього на утриманні та що ним такі витрати (утримання) понесені, ним не надано. Відповідач заперечує факт набуття у власність телевізійного прицілу Saim SCP 19W та тепловізора Pulsar Quantum HD 31S, але доказів того, що вказане майно не перебувало у власності подружжя. до відзиву не додано. Щодо карабіну Remington 783, відповідач не заперечував права позивача на 50 % грошової компенсації, однак вважав, що розрахована сума з інтернет-ресурсів є завищеною, однак доказів того, що сума інша, не надав.

Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали позовну заяву, просили її задовольнити в повному обсязі. Від позовної вимоги щодо поділу спільних коштів, які перебували на рахунку відповідача на момент припинення шлюбних відносин, позивачка відмовилась у зв`язку з незначним їх розміром.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні просили позовні задовольнити частково з підстав, наведених у відзиві, а також дійшли згоди щодо вартості карабіну Remington 783 в розмірі 25 тис. грн. та стягнення на користь позивачки половини цієї суми.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначив, що він знайомий з відповідачем майже 15 років, разом навчалися в училищі та є хрещеним батьком дитини сторін. Йому відомо, що відповідач працює на маршрутці, яку саме заробітну плату він отримував, йому не відомо, лише чув, що платили мінімальну заробітну плату та в конверті, оскільки так всі отримували. Телевізійний приціл та тепловізор відповідач придбав у 2022 році для полювання, вибирали пристрої з ним разом, при спілкуванні відповідача з продавцем не був присутній, про що вони домовлялись і за яких умов ці прилади придбавались, йому не відомо, ці прилади разом з відповідачем він забирав на Новій пошті, як здійснювався розрахунок він точно не пам`ятає, здається готівкою. Телевізійний приціл ОСОБА_10 коштував 52000-54000 грн, тепловізор ОСОБА_11 - 650 доларів. Відповідач користувався пристроєм не в його присутності, але є фотографії, зроблені прибором, показував ці фотокартки. ОСОБА_12 поділося це майно йому не відомо. На цей час спілкується з позивачкою, з ОСОБА_13 відносини не підтримує з квітня 2024 року. Вважав, що пристрої куплені із сімейного бюджету, оскільки він спілкувався з подружжям, вони це обговорювали при зустрічах, чиї саме були кошти, йому не відомо, їхнім бюджетом він не цікавився. Зазначив, що за цей рік був 1 раз у позивачки, син був з нею.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні зазначила, що є рідною сестрою позивачки. Сторони одружилися 17 років тому, розлад в сім`ї розпочався 5-6 років тому. На цей час їх донька проживає за кордоном, а син - з позивачкою, проте більше часу проводить у батьків відповідача, там навчається онлайн, бо навчання дистанційне, оскільки мама в цей час працює. Відповідач працює водієм на міській маршрутці №21 у ФОП ОСОБА_8 . Який саме розмір офіційного та неофіційного доходу отримував відповідач, їй відомо зі слів її чоловіка, який також працював водієм маршрутки, інколи сам відповідач розповідав, скільки отримував неофіційного доходу за день. Який саме розмір він дійсно отримував і як проводились розрахунки, вона не знає і не бачила. Від сторін їй відомо, що вони купували тепловізор і приціл, але як саме і за які кошти, їй не відомо. Телевізор у сторін був, висів на стіні, але де він зараз їй не відомо, бо давно не була у позивачки вдома, спілкується переважно в телефонному режимі. З дітьми сторін вона спілкується, в переписці з донькою дізналася, що батько зараз грошей не надсилає, останній раз надавав весною та влітку 2024 року, кошти їй надсилає мама. Син більшість часу перебуває у батьків відповідача, сам відповідач живе окремо, чи забирає до себе сина їй не відомо.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні зазначив, що є знайомим сторін, вони є кумами, його батьки проживають напроти батьків відповідача в с. В. Сироватка.З дітьми сторін знайомий, де проживають діти йому не відомо, знає, що син приїжджає до батьків відповідача, бо товаришує з його племінником. Зазначив, що у 2022 році придбав приціл Ірей 19 приблизно за 50 тис. грн., надав його в користування відповідачу, який користувався ним близько року і хотів його викупити, але не купив, тому у 2023 році свідок його продав. Чи це приціл Saim SCP 19W, про який зазначено в позові, йому не відомо, чи були у відповідача інші приціли йому не відомо. За тепловізор йому нічого не відомо. Телевізор у сторін вдома бачив, але що з ним, йому також не відомо.

Свідок ОСОБА_16 зазначила, що є рідною сестрою позивачки, сторони одружилися років 18 тому, у них двоє дітей. Відповідач є хрещеним батьком її доньки. З ним вона не спілкується з моменту припинення сімейних відносин сторін, до нього в неї негативне ставлення. Відносини між сторонами були складні, але сестра хотіла зберегти шлюб, тому до правоохоронних органів не зверталась. Телевізор у сторін був, вона його бачила, бо коли розпочалась війна, вона з сім`єю проживала вдома у сторін, на цей час телевізора немає, що саме його забрав відповідач, вона не бачила. Тепловізор і приціл були у сторін, але з якою метою придбавалися вона не знає, чи це ті прилади, що є предметом спору, їй не відомо. Чула, що приціли вони купляли, а потім продавали, і різницю мали як дохід. Цим займався відповідач. З дітьми сторін спілкується. Оскільки позивачка працює, син більшість часу проводить у батьків відповідача, у її з позивачкою батьків та в неї, бо син сторін є однолітком її сина, тому в неї він буває часто. Доньку, яка перебуває за кордоном, та сина переважно матеріально забезпечує позивачка, батько майже не утримує. З приводу доходу відповідача їй відомо від свого колишнього чоловіка, що, працюючи водієм міського маршрутного таксі, відповідач отримував офіційний та неофіційний дохід.

Свідок ОСОБА_17 є батьком відповідача, в судовому засіданні зазначив, що у сина двоє дітей, які від народження зареєстровані за адресою проживання свідка у с. В. Сироватка, Сумського району. Старша донька відповідача виїхала в Польщу пів року тому. Онук більшість часу проводить у них, навчається теж у них, оскільки уроки проводяться дистанційно, коли мама вихідна, їде до неї. Коли дитина перебуває у них, його утримують вони і батько, відповідач перераховує кошти на карту сина, поповнює рахунок на телефоні. Відповідач проживає окремо і дитина їздить до нього. За телевізор і приціл йому нічого не відомо. Стосовно речей, які син продає на ОСОБА_18 , йому теж не відомо. Син йому цього не розповідає. Колись син займався полюванням, рушниця у нього є і зберігається у нього. Він та син працюють водіями на міському маршрутному таксі №21, де вони отримують заробітну плату. Частина коштів, зароблених від перевезення, передається власнику, інша частина витрачається на заправку авто, різницю він собі не залишає.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 03 лютого 2007 року позивач з відповідачем уклали шлюб, зареєстрований виконкомом Басівської сільської ради Сумського району Сумської області, актовий запис №01, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с. 13).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 (а.с. 14-15).

Відповідно до довідки Верхньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області №483/03-29 від 14 серпня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та має такий склад сім`ї: батько ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та бабуся ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 41).

Щодо розірвання шлюбу

Зі змісту позовної заяви вбачається, що причиною розірвання шлюбу стала відсутність взаєморозуміння між подружжям, що робить неможливою подальшу побудову сімейних відносин. Сторони подружні стосунки не підтримують, сімейних відносин не поновлювали і не мають наміру цього робити. Позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивачка скористалась вказаним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберігати шлюб з відповідачем, з чим відповідач погоджується. Приймаючи до уваги заяву позивачки, згоду відповідача, суд вважає, що причини, які спонукали позивачку до розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

За таких обставинах справи суд вважає, що сім`я сторін розпалася остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя і тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 114, абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Щодо стягнення аліментів

За положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, відповідно до частини 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з вимогами статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За нормами частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як передбачено частинами 1, 3 статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Як передбачено частиною 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви.

Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач ОСОБА_4 є особою працездатного віку, має офіційну роботу та стабільний заробіток, дані про осіб, які б перебували на його утримані, відсутні, і він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти і не заперечує проти цього.

Однак, позивачка не довела належними і допустимими доказами заявлений до стягнення розмір аліментів у розмірі частки від доходів відповідача, зокрема обґрунтованість стягнення аліментів на сина та доньку у заявленому нею розмірі. Надані свідками покази щодо отримання відповідачем неофіційний доходів не ґрунтуються на вимогах закону і не можуть братися судом до уваги, оскільки вказані обставини не відомі безпосередньо свідкам, а отримані ними від інших осіб. Інших переконливих доказів щодо стягнення аліментів в заявленому позивачкою розмірі суду не надано.

Оскільки донька ОСОБА_6 на цей час проживає за кордоном, а син ОСОБА_5 періодично проживає у батьків відповідача, враховуючи те, що позивачкою не доведено заявлений в позові до стягнення розмір аліментів, а також згоду відповідача про стягнення з нього аліментів на дітей в розмірі 1/3 частини від його заробітку, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову - з 17 липня 2024 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття, що відповідатиме інтересам дітей, не порушуючи права відповідача та інших осіб.

Суд також зауважує, що позивачка має рівний з відповідачем обов`язок в утриманні їх спільних з відповідачем дітей.

Щодо поділу майна подружжя

Стаття 60 СК України передбачає презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 С К України).

У рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012) встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки.

Відповідно до ч. 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як поділ спільного сумісного майна в натурі, так і визначення розміру часток кожного з них, може здійснюватися на підставі: договору подружжя; рішення суду при наявності спору між подружжям. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 648/3137/15-ц (провадження № 61-17560св21)).

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21)).

Сторонами не спростовано належними та допустимими доказами, що автомобіль «Hyundai Santa Fe» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , 2008 року випуску, VIN НОМЕР_5 , був придбаний в час їх перебування в зареєстрованому шлюбі та зареєстрований на чоловіка ОСОБА_4 , який відповідач продав своїй матері 30 березня 2024 року ОСОБА_7 згідно з договором купівлі-продажу №5946/2024/4412228 від 30 березня 2024 року (а.с. 17-18).

Належних і допустимих доказів того, що вказаний автомобіль визнаний особистою приватною власністю одного з подружжя, сторонами не надано, а тому суд приходить до переконання, що вказаний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя, які на час його придбання перебували в зареєстрованому шлюбі.

Спірний транспортний засіб є рухомим майном та одночасно неподільною річчю.

Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї (частина перша статті 365 ЦК України). Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (частина друга статті 365 ЦК України).

У постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 299/2490/16, від 04 жовтня 2023 року в справі № 345/2224/20 зазначено, що поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно з частиною другою статті 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (Пленум Верховного Суду України п. 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Згідно з висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи № 9/2024 від 04 жовтня 2024 року, проведеної за клопотанням представника позивачки під час розгляду вказаної справи, ринкова (дійсна) вартість транспортного засобу «Hyundai Santa Fe», 2008 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_5 станом цін на 30 березня 2024 року без урахування ПДВ складає 366678,00 гривень (а.с. 80-93).

Спірний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому другий з подружжя має право на відшкодування 1/2 частини вартості спірного автомобіля, визначеної станом на час розгляду справи в розмірі 366678,00 грн., тобто на 183339,00 грн.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки компенсація за її частку в спільному майні в розмірі 183339,00 грн.

Частинами 2 та 3 ст. 372 Цивільного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

В судовому засіданні також встановлено, що в період перебування у шлюбі сторонами був придбаний карабін Remington НОМЕР_6 , калібр 308 Win № НОМЕР_7 , 2019 року, який є спільною сумісною власністю подружжя, тому згідно з середньою ринковою вартістю вживаних карабінів на сайтах продажу в мережі інтернет приблизна ціна його становить 25000 грн та таку ціну погодили сторони у судовому засіданні, тому суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі частини вартості спірного майна, а саме 12500 грн. (25000 : 2 = 12500 грн.)

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд, встановивши, що зазначений транспортний засіб «Hyundai Santa Fe» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , 2008 року випуску та карабін Remington НОМЕР_6 , калібр НОМЕР_8 Win № НОМЕР_7 , 2019 року, набуто сторонами у період шлюбу, є об`єктами їх права спільної сумісної власності, врахувавши факт згоди позивача на одержання грошової компенсації вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль та карабін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення половини вартості майна, а саме телевізора ERGO, модель LE40CTT0АК, телевізійного прицілу Saim SCP 19W, тепловізора Pulsar Quantum HD31S, то в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Як зазначалось вище, 17 жовтня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду, з клопотанням про долучення доказів в частині належності на праві спільної сумісної власності подружжя телевізора ERGO та тепловізора Pulsar Quantum HD31S представник позивача звернувся лише 14 березня 2025 року, тому суд відмовив у поновленні строку на подання цих доказів, визнав такі докази неподаними та відмовив у прийнятті їх до розгляду.

Надані в судовому засіданні покази свідків щодо належності вказаного майна на праві спільної сумісної власності подружжю, як такого, що придбане ними під час шлюбу, суд ставить під сумнів, оскільки вказані покази в частині належності сторонам на праві спільної сумісної власності телевізора ERGO, телевізійного прицілу Saim SCP 19W, тепловізора Pulsar Quantum HD31S є лише їх суб`єктивною думкою, пояснення, які вони надали, не містяться будь-яких конкретизованих відомостей, які б вказували на належність цього майна сторонам. Свідки зазначали, що бачили вдома у сторін телевізор та тепловізор, але що це саме те майно, що є предметом спору, і в кого воно на цей час перебуває, їм не відомо. Покази свідка ОСОБА_9 та ОСОБА_15 щодо перебування прицілу у власності відповідача взагалі різняться, оскільки свідок ОСОБА_9 зазначає, що відповідач обирав та забирав з Нової пошти приціл разом з ним, а ОСОБА_15 вказує, що приціл був його власністю, відповідачу він надав його у користування. З метою усунення вказаних суперечностей позивачем не надано суду жодних переконливих доказів. Тому покази свідків щодо належності вказаного майна на праві спільної сумісної власності подружжя, як таке, що придбане ними під час шлюбу, не є належними та допустимими доказами, які б доводили вказаний факт.

Також, в судовому засіданні позивачка відмовилась від позовних вимог в частині поділу спільних грошових коштів, що знаходились на рахунках ОСОБА_4 у Акціонерному товаристві «Універсал банк» на дату припинення спільного проживання 26 лютого 2024 року у зв`язку з їх незначним розміром.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у ст. 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії цивільного процесу.

Частинами 1, 2 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це у заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

Згідно з ч. 3 ст. 206 ЦПК України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України також передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Підстав для неприйняття відмови позивача від позову судом не встановлено.

За таких обставин суд вважає можливим прийняти відмову позивача ОСОБА_3 від позову в частині стягнення половини суми коштів, які знаходились на рахунку відповідача в банку на час припинення шлюбних відносин сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України провадження у цій частині позовних вимог підлягає закриттю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що майнові вимоги задоволено частково на суму 195839 грн, тобто на 76,0%, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1571,11 грн судового збору, а також на користь позивача необхідно стягнути 968,96 грн сплаченого нею судового збору за вимогу про розірвання шлюбу, що в загальному розмірі становить 2540,07 грн.

Крім того, у зв`язку із задоволенням вимоги про стягнення аліментів відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 968 грн 96 коп., оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову за вказаною вимогою.

Керуючись ст.ст. 60, 63, 69, 70, 105, 110,112, 115, 180, 182, 183, 191 СК України, ст.ст. 12,13,43,76-77, 79-80, 83, 89,197, 206, 255 ЦПК України, ст.ст. 183, 325, 364, 377 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованої: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_9 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_10 ), який зареєстрований 03 лютого 2007 року виконкомом Басівської сільської ради Сумського району Сумської області, актовий запис №01.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_10 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованої: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_9 ) аліменти на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду 17 липня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_10 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованої: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_9 ) половину вартості автомобіля Hyundai Santa Fe з д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску в розмірі 183339 (сто вісімдесят три тисячі триста тридцять дев`ять) гривень 00 копійок та половину вартості Карабіну Remington НОМЕР_6 , калібр 308 Win №RА93543В, 2019 року в сумі 12500 (дванадцять тисяч п`ятсот) гривень.

Прийняти відмову ОСОБА_3 від позовних вимог про поділ коштів, що знаходились на рахунках ОСОБА_4 у Акціонерному товаристві «Універсал банк» на дату припинення спільного проживання 26 лютого 2024 року. Провадження у цій частині позовних вимог закрити.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_10 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрованої: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_9 ) сплачений судовий збір у розмірі 2540 (дві тисячі п`ятсот сорок) гривень 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_10 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне текст рішення складений 01 травня 2025 року.

Суддя І. Г. Вортоломей