КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2025 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/3115/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів - Писаної Т.О., Гаращенка Д. Р.

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі: адвоката Деркач О. В., в інтересах ОСОБА_1 ,

адвоката Чвир О. М., в інтересах ОСОБА_2 ,

представника ТДВ «Страхова група» Оберіг» Алєксєєва В. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Деркач Олександри Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 ,

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва у складі судді Машкевич К. В.

від 05 вересня 2024 року

у цивільній справі № 752/4870/24 Голосіївського районного суду міста Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група» Оберіг»

про стягнення страхового відшкодування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд з даним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що вона є власником транспортного засобу Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 .

Зазначала, що 09.12.2022 на Обухівському шосе в с. Ходосівка Обухівського р-ну Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участі належного їй транспортного засобу, та автомобіля Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідачки ОСОБА_2 .

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.01.2023 винною в даній ДТП визнано відповідачку ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний їй транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідачки була застрахована в ТДВ «Страхова група Оберіг».

Відповідно до висновку експерта від 21.01.2023, складеного за ініціативою позивача та наданого ТДВ «Страхова група Оберіг», вартість відновлювального ремонту належного позивачці транспортного засобу, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу, становить 110 714 грн 19 коп.

Однак, 27.09.2023 ТДВ «Страхова група Оберіг» повідомила позивача про визначення вартості відновлювального ремонту на підставі Звіту від 11.03.2023 в розмірі 94 578 грн 89 коп.

Зазначала про те, що позивач надала ТДВ «Страхова група Оберіг» копії документів про оплату ремонту включно з сумою ПДВ, однак страхове відшкодування було виплачено без врахування цієї суми й 27.09.2023 було перераховано ОСОБА_1 83 391 грн 91 коп. страхового відшкодування.

Вважала, що сума страхового відшкодування має розраховуватися відповідно до Висновку від 21.01.2023, виконаного на замовлення позивача оскільки Звіт був складений через 3 місяці після повідомлення позивачем про дорожньо-транспортну пригоду й він не був їй наданий всупереч надісланій вимозі та п. 35.3 ст. 35 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За наведених обставин вважала, що з урахуванням франшизи в розмірі 2 500 грн, до стягнення з ТДВ «Страхова група Оберіг» належить 24 822 грн 28 коп. страхового відшкодування.

Також зазначала про те, що внаслідок несвоєчасної виплати суми страхового відшкодування, відповідно до ст. 625 ЦК України позивач має право на стягнення з Товариства 4 246 грн 97 коп. інфляційних втрат, річних та пені, а також моральної шкоди у розмірі 5000 грн, завданої неможливістю користуватися транспортним засобом, та необхідністю пошуку фінансів для його відновлення.

Крім того, зазначала, що вартість ремонту автомобіля, який було завершено 31.05.2023, склала 207 378 грн 00 коп. При цьому сума страхового відшкодування складає 108 214 грн 19 коп.

Таким чином, на підставі ст. 1194 ЦК України, різницю в сумі 99 163 грн 81 коп. має відшкодувати відповідачка ОСОБА_2 , а також спричинену моральну шкоду в розмірі 5 000 грн, оскільки позивач, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з вини відповідачки ОСОБА_2 перебувала в пригніченому стані, не могла використовувати автомобіль, що вплинуло негативно на її звичний спосіб життя.

Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов та стягнути з ТдВ «Страхова група» Оберіг» 24 882 грн 28 коп. невиплаченої суми страхового відшкодування; 595 грн 73 коп. інфляційних втрат; 309 грн 80 коп. - 3% річних; 3 341 грн 44 коп. пені; 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; 7 000 грн та 340 грн 69 коп. судових витрат за проведення транспортно-товарознавчої експертизи та сплаченого судового збору; стягнути з відповідачки ОСОБА_2 99 163 грн 81 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 5 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди; 605 грн 60 коп. та 1 041 грн 64 коп. сплаченого судового збору.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі адвокат Деркач О. В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вказує, що самого факту перебування пошкодженого автомобіля, належного позивачу, достатньо для виникнення у неї права на відшкодування завданої їй у зв`язку з пошкодженням автомобіля майнової та моральної шкоди. Станом на дату подання позову у цій справі у позивача вже був обов`язок щодо компенсації ТОВ «Пакпрінт», суми вартості відновлювального ремонту, з урахуванням податку на додану вартість, який виник у зв`язку з пошкодженням її транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, зокрема, не враховано положення статей 1 та 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також статей 16, 316 та 386 ЦК України, внаслідок чого зроблено помилковий висновок щодо відсутності у позивача порушених прав. Також вважає, що такий висновок не узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 28.01.2019 у справі №521/21748/16-ц щодо подібних правовідносин.

Зазначала, що у позивача було недостатньо власних коштів для проведення ремонту автомобіля Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого 09.12.2022 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в зв`язку з чим позивач звернулася з проханням розглянути можливість оплати вартості такого ремонту до ТОВ «Пакпрінт», яким час від часу використовувався автомобіль позивача для задоволення власних господарських потреб на підставі договору № 03/10/22А про надання транспортного засобу у користування від 03.10.2022 (копія договору знаходиться в матеріалах справи).

Факт оплати вартості ремонту автомобіля Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 , ТОВ «Автомир», підтверджується відповідними платіжними інструкціями Товариства, які знаходяться в матеріалах справи.

Звіт від 11.03.2023 № 130889 було підготовлено оцінювачем ОСОБА_3 без особистого огляду об`єкта дослідження виключно на підставі фотографій та акту огляду транспортного засобу (дефектної відомості) від 16.12.2022. Тому такий звіт підлягає відхиленню (аналогічний висновок Верховного Суду щодо подібних правовідносин наведено у його постанові від 20.03.2019 у справі № 607/14918/15-ц), адже підготовлений з порушенням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методики і він не є належним доказом. Вважає, що для розрахунку суми страхового відшкодування варто керуватись Висновком від 21.01.2023 № 01-21/01, виготовлений на замовлення позивача, а не Звітом від 11.03.2023 № 13088, що наданий страховою компанією.

Фактичний розмір майнової шкоди, завданої Позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відповідає вартості ремонту автомобіля Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 , яка склала 207 378 коп. Разом з цим сума страхового відшкодування, яку зобов`язана сплатити позивачу страхова компанія, становить 108 214 грн 19 коп. З огляду на зазначене, на ОСОБА_2 покладається обов`язок з відшкодування позивачу завданих майнових збитків у розмірі: 207 378 грн - 108 214,19 грн = 99 163,81 грн.

Також зазначає, що позивачеві були спричинені моральні страждання, які проявилися в душевних та психічних хвилюваннях також і внаслідок того, що ОСОБА_2 ухилялася від добровільного відновлення порушених прав позивача. У добровільному порядку ОСОБА_2 не вчинила жодних дій, спрямованих на відшкодування позивачеві як майнової, так і моральної шкоди, хоча від дня дорожньо-транспортної пригоди пройшло вже більше року.

У поданому відзиві представник ТДВ «Страхова група «Оберіг» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним.

Відповідач ОСОБА_2 правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

В судовому засіданні адвокат Деркач О. В., в інтересах ОСОБА_1 , підтримала подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Адвокат Чвир О. М., в інтересах ОСОБА_2 , та представник ТДВ «Страхова група» Оберіг» Алєксєєв В. В. проти апеляційної скарги заперечили, вважаючи рішення суду законним.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення адвоката Деркач О. В., в інтересах ОСОБА_1 , адвоката Чвир О. М., в інтересах ОСОБА_2 , та представника ТДВ «Страхова група» Оберіг» Алєксєєва В. В., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, та відзиву на неї, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 9.12.2022 на Обухівському шосе в с. Ходосівка Обухівського р-ну Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів: Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності позивачці, та Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням відповідачки ОСОБА_2 .

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16.01.2023 винною в ДТП визнано відповідачку ОСОБА_2 ( а.с.19 - 20).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачці транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідачки ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «Страхова група» Оберіг».

Відповідно до Висновку експерта від 21.01.2023, складеного на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту належного їй транспортного засобу, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, становить 110 714 грн 19 коп.

Листом ТДВ «Страхова група «Оберіг» від 27.09.2023 повідомило позивачку про розмір страхового відшкодування, визначеного на підставі Звіту № 130889 від 11.03.2023.

З урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в сумі 94 578 грн 89 коп. за вирахуванням франшизи в розмірі 2 500 грн та ПДВ в розмірі 8 686 грн 98 коп., розмір страхового відшкодування склав 83 391 грн 91 коп.

Вказана сума була перерахована позивачці платіжною інструкцією № 1 від 27.09.2023. Вказана обставина позивачкою не заперечувалась.

Відповідно до Висновку судового експерта Куліша О. В. №01-21/01 від 21.01.2023 року вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику транспортного засобу - Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження 09.12.2022 в цінах на дату розрахунку 21.01.2023 становить 110 714 грн 19 коп. Дана сума визначена як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників КТЗ та без втрати товарної вартості ( а.с. 36 - 72 ).

З Договору № 03/10/22А «Про надання транспортного засобу у користування» від 03 жовтня 2022 року, укладеного між позивачкою та ТОВ «Пакпрінт», встановлено, що автомобіль Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 позивачка передала в користування Товариству строком на 1 рік.

За умовами п. 1.2 договору Товариство зобов`язалося ремонтувати та обслуговувати автомобіль протягом визначеного договором терміну користування, витрати щодо підтримання належного стану та працездатності автомобіля покладається на Товариство.

Відповідно до рахунку ТОВ «Автомир» № В000037296 від 03.05.2023 вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачки, з урахуванням витратних матеріалів, склала 207 378 грн.

Відповідно до Акту виконаних робіт № 0000-61355 від 31.05.2023 транспортний засіб позивачки був відновлений.

Судом встановлено, що на рахунок ТОВ «Автомир» в банківській установі вартість відновлювального ремонту була перерахована ТОВ «Пакпрінт» трьома платіжними інструкціями 02.05.2023 в сумі 66 616 грн, 15.05.2023 в сумі 78 354 грн та 22.06.2023 в сумі 62 408 грн. ТОВ «Автомир» є платником податку на загальних підставах.

28.04.2023 між сторонами була укладена додаткова угода № 1 до договору №03/10/22А «Про надання транспортного засобу» від 03.10.2022, за умовами якої ТОВ «Пакпрінт» сплачує на користь ТОВ «Автомир» вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням витратних матеріалів у сумі 207 378 грн. Сторони дійшли згоди, що позивачка зобов`язана компенсувати ТОВ «Пакпрінт» вартість ремонту автомобіля до 31.12.2024 шляхом перерахування на банківські рахунки Товариства. Порядок компенсації вказаної суми при укладенні Додаткової угоди сторонами не визначався.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що витрати з відновлювального ремонту транспортного засобу поніс його користувач відповідно до умов укладеного з позивачкою 03.10.2022 договору - ТОВ «Пакпрінт», дані про те, що на момент звернення позивачки до суду в березні 2024 року вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням витратних матеріалів у сумі 207 378 грн, або її частина, позивачкою була компенсована ТОВ «Пакпрінт», в матеріалах справи відсутні, та дійшов висновку про те, права позивачки, за захистом яким вона звернулася до суду, не порушені.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Законодавець у статті 4 ЦПК України встановив, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої вказаної статті).

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Порушенням є такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке. Порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті. Вказані норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Верховний Суд наголошував, що вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки недоведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні (постанова Верховного Суду від 10.09.2020 у справі №904/3368/18).

Звертаючись до суду позивачка вказувала, що у наслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено її автомобіль, а їй завдано майнової й моральної шкоди.

Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Аналіз наведеної норми права з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди; діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Обставини ДТП та факт того, що відповідач ОСОБА_2 є заподіювачем шкоди, сторонами не оспорюються.

У питанні заподіяння шкоди позивачці колегія суддів виходить з наступного.

Поняття майнової шкоди в цивільному праві охоплює широкий спектр негативних наслідків, що виникають у майновій сфері особи, перш за все у наслідок пошкодження або знищення майна й мають грошову оцінку.

Пошкодження або знищення майна є найбільш прямим видом майнової шкоди й полягає: у зменшенні цінності майна, або ж - необхідності витрат на відновлення майна до попереднього стану, або ж - у повній втраті майна.

Майнова шкода, яку становлять витрати на відновлення майна, вартість пошкодженого майна є реальними збитками, а неотримані доходи - упущеною вигодою.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України відшкодування збитків є одним із способів відшкодування майнової шкоди. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.

При цьому, особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 30.10.2019 у справі № 753/19288/14-ц (провадження № 61-9687св18), від 02.06.2022 у справі № 638/10072/17 (провадження № 61-15443св20).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановивши, що витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу були понесені не позивачкою, а саме ТОВ «Пакпрінт», суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування шкоди позивачці, адже вона не понесла витрат на відновлення майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що самого факту перебування пошкодженого автомобіля Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_1 , у власності позивача достатньо для виникнення у неї права на відшкодування завданої їй у зв`язку з пошкодженням такого автомобіля майнової та моральної шкоди не заслуговують на увагу та не ґрунтуються на загальних принципах відшкодування шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.01.2019 у справі №521/21748/16-ц, колегія суддів відхиляє як помилкові, адже за встановлених обставин справи вказана позиція Верховного Суду не є релевантною, оскільки у справі №521/21748/16-ц, судом задля запобігання подвійному стягненню була вирішена колізія між вимогами орендаря та власника на відшкодування однієї й тієї ж шкоди. У даній справі завдана позивачці майнова шкода, а саме вартість відновлювального ремонту транспортного засобу, фактично відшкодована позивачці Товариством «Пакпрінт», яке власних вимог, щодо відшкодування понесених ним витрат не заявляло.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильності визначення розміру майнової шкоди та страхового відшкодування, за встановлених обставин не мають правового значення, адже за умови здійснення відновлювального ремонту, розмір майнової шкоди визначається реальною вартістю матеріалів і робіт, затрачених на відновлення транспортного засобу.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, які заявлені до ТДВ «Страхова група «Оберіг», колегія суддів зазначає, що обставин, які є підставою для відшкодування моральної шкоди у межах даної справи не встановлено, адже право на відшкодування моральної шкоди як страхового відшкодування у разі настання страхового випадку охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів вважає також безпідставними доводи позивача про спричинення відповідачкою ОСОБА_2 ухиленням від добровільного відновлення порушених прав позивача більше ніж упродовж року після ДТП моральної шкоди, адже факт оплати ремонту третьою особою й відновлення автомобіля 31.05.2023 свідчить про відсутність у позивачки майнових втрат, які б могли стати підставою для вимог про моральну шкоду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Отже оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають встановленим обставинам, підстави для зміни чи скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги не встановлені.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Деркач Олександри Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 28 квітня 2025 року.

Судді: Є. П. Євграфова

Т. О. Писана

Д. Р. Гаращенко