Справа № 462/1165/25
провадження 2/462/1417/25
У Х В А Л А

05 травня 2025 року, суддя Залізничного районного суду міста Львова Ліуш А.І., вивчивши цивільну справу за позовом Товариства індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів «Самокат» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по сплаті членських внесків за період 2022-2024 рр. у сумі 6560 грн. основного боргу, неустойку у розмірі 56,84 грн. (за 2024 рік), три відсотки річних у розмірі 196,80 грн. та інфляційні витрати у розмірі 891,72 грн.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступного переконання. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можуть розглядатися будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 3 частини першої статті 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України "Про кооперацію".

Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та / або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (статі 2, 23 Закону України "Про кооперацію").

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про кооперацію" одними з основних прав члена кооперативу є участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах.

Корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав (частина шоста статті 96-1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

Отже, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справах №683/351/16-ц та №695/2665/16-ц).

У свою чергу, асоційований член кооперативу - фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі. При ліквідації кооперативу асоційований член кооперативу має переважне порівняно з членами кооперативу право на одержання паю.

Тобто у кооперативі допускається асоційоване членство для осіб, які визнають його статут та внесли пай. Порядок вступу до кооперативу та участь асоційованого члена в його господарській та іншій діяльності, права та обов`язки такого члена, розміри паїв та виплат на паї визначаються статутом кооперативу (стаття 14 Закону України "Про кооперацію").

За змістом статті 8 Закону України "Про кооперацію" вбачається, що основним правовим документом, що регулює діяльність кооперативу, є статут. У ньому визначаються порядок вступу до кооперативу і виходу з нього, права і обов`язки його членів та асоційованих членів, порядок встановлення розмірів і сплати внесків та паїв членами кооперативу та відповідальність за порушення зобов`язань щодо їх сплати, порядок скликання загальних зборів, його органи управління, контролю та їх компетенція, порядок утворення майна кооперативу і розподілу прибутку, умови реорганізації і ліквідації кооперативу та інші положення, що не суперечать законодавчим актам України.

Так, у пункті 1.1 статуту Товариства індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів «Самокат» визначено, що Товариство засновано та діє, зокрема, відповідно до Закону України "Про кооперацію" .

У статуті Товариства індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів «Самокат» вказано, що Товариство створене на добровільних засадах і на основі індивідуального членства осіб, а метою створення кооперативу є, зокрема, задоволення потреб членів Товариства в гаражних боксах та їх експлуатації (пункт 1.4).

Відповідно до пункту 1.9 статуту Товариства індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів «Самокат» оплата вступних та щомісячних внесків є обов`язковою умовою членства у Товаристві.

Тобто, за своєю правовою природою Товариство індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів «Самокат» належить до обслуговуючого кооперативу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 у справі №509/577/18 дійшла висновку, що члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності, є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 у справі №592/2083/15-ц дійшла висновку, що спір за позовом про стягнення з члена споживчого товариства несплачених додаткових пайових внесків, передбачених статутом, виник з корпоративних відносин, а тому його варто розглядати за правилами господарського судочинства.

Також Верховний Суд у постановах від 28.03.2023 у справі №916/213/22, від 30.05.2023 у справі №916/212/22, від 07.06.2023 у справі №916/211/22, від 28.02.2024 у справі №906/160/23 дійшов висновку, що неповідомлення асоційованого члена про проведення загальних зборів, на яких прийняті рішення щодо його обов`язків, є порушенням його прав і має наслідком визнання недійсними таких рішень. Тобто Верховний Суд у кожній справі вважав спір корпоративним, який стосувався саме порушення корпоративних прав асоційованого члена.

У постанові від 13.09.2023 у справі №916/147/22 Верховний Суд розглянув спір про стягнення з членів кооперативу грошових коштів (заборгованості зі сплати внесків) на користь кооперативу саме у порядку господарського судочинства.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою статті 20 ГПК України), зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Отже, з огляду на предмет спору членів обслуговуючого кооперативу необхідно вважати носіями корпоративних прав, а відносини між кооперативом та його членами, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, - корпоративними.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що спір у даній справі виник між Товариством індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів «Самокат» та його членом щодо стягнення членських внесків, які справляються для забезпечення поточної діяльності Товариства, суд вважає, що у силу положень пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України ця справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

За правилами пункту 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, виходячи із обґрунтування позовних вимог, суб`єктивного складу сторін, предмету спору та характеру спірних правових відносин убачається, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки місцевому загальному суду не підвідомчі, так як відносяться до юрисдикції господарських судів, у зв`язку з чим у відкритті провадження у справі слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись 3, 186, 353-355 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

у відкритті провадження за позовом Товариства індивідуальних забудовників та експлуатації гаражів «Самокат» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Позовну заяву з додатками повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу його право на звернення до Господарського суду Львівської області за правилами положень ГПК України в порядку господарського судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана учасниками справи протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Суддя: А.І. Ліуш