Ухвала

Іменем України

29 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 761/21981/21

провадження № 61-5441ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу адвоката Мещанінова Анатолій Михайловича як представника ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Імпульс-Газ», про відшкодування шкоди, за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року за нововиявленими обставинами,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь майнову шкоду, завдану внаслідок залиття квартири в сумі 53 725,00 грн, моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн, витрати на проведення оцінки розміру матеріального збитку в сумі 3 500,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн та судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 818,00 грн.

Шевченківський районний суд м. Києва заочним рішенням від 21 листопада 2022 року позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 67 233,39 грн, з яких: 53 725,00 грн - майнова шкода, завдана внаслідок залиття квартири; 8 000,00 грн - моральна шкода; 3 500,00 грн - витрати на проведення оцінки розміру матеріального збитку; 8 926,50 грн - витрати на професійну правничу допомогу; 1 081,89 грн - судові витрати зі сплати судового збору. В решті позову відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 14 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Мещаніновим А. М., задовольнив частково. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 21 листопада 2022 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду, завдану внаслідок залиття квартири у розмірі 53 725,00 грн, моральну шкоду в розмірі 8 000, 00 грн, витрати на проведення оцінки розміру матеріального збитку в розмірі 3 500,00 грн. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

24 травня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мещанінов А. М. звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року за нововиявленими обставинами.

Заяву представник ОСОБА_1 - адвокат Мещанінов А. М. мотивував тим, що в основу судового рішення першої та апеляційної інстанції покладено акт обстеження квартири АДРЕСА_1 , складений комісією та затверджений директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпульс-Газ», яким зафіксовано залиття квартири позивача з квартири № 5 , розташованої поверхом вище, що сталося 14 лютого 2021 року.

Однак, згідно із відповіддю КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», яка є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_3 , отриманої відповідачем 29 квітня 2024 року на адвокатський запит, гр. ОСОБА_2 щодо залиття його квартири АДРЕСА_1 із заявою не звертався, акт про залиття квартири 22 квітня 2021 року не складався, члени комісії, які зазначені в акті - інженер ОСОБА_4 , майстер технічної дільниці ОСОБА_5 , слюсар-сантехнік ОСОБА_6 в трудових відносинах з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» у квітні 2021 року не перебували.

Вважає, що факти, викладені у листі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» мають істотне значення для розгляду цієї справи та існували на час її розгляду, але не були досліджені і не могли бути відомі заявнику, оскільки стали відомі лише 29 квітня 2024 року та є нововиявленими обставинами, у зв`язку із чим наявні підстави для перегляду справи за нововиявленими обставинами.

01 липня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мещанінов А. М. подав до апеляційного суду заяву про закриття провадження у справі, оскільки на момент прийняття Київським апеляційним судом постанови від ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Київський апеляційний суд постановою від 17 грудня 2024 року постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди скасував та в цій частині закрив провадження у справі.

Київський апеляційний суд ухвалою від 17 грудня 2024 року за клопотанням представника ОСОБА_3 - адвоката Ясинецького О. А. залучив до участі у справі в частині позовних вимог про відшкодування майнової шкоди - ОСОБА_3 як правонаступника позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Київський апеляційний суд ухвалою від 08 квітня 2025 року відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої представником - адвокатом Мещаніновим А. М., про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року за нововиявленими обставинами. Постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди - залишив в силі.

Оскаржуване судове рішення мотивоване тим, що заява про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року ґрунтується не на нововиявлених обставинах, а на новому доказі, який був запитаний стороною відповідача та отриманий у КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» вже після розгляду справи та набрання судового рішення апеляційного суду законної сили. Доводи заявника, на які він посилається, як на нововиявлені обставини, не є такими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

25 квітня 2025 року адвокат Мещанінов А. М. як представник ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 квітня 2025 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції належним чином не переглянув постанову Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року в межах нововиявлених обставин, не врахував наведену релевантну судову практику та помилково не встановив наявність саме нововиявлених обставин у справі, які є істотними та суттєво впливають на правильне вирішення справи по суті.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Верховного Суду дійшла наступного висновку.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду лише тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення (рішення Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 28 листопада 1999 року у справі «Брумареску прти Румунії» («Brumarescu v. Romania»), п. 61). Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (рішення ЄСПЛ від 24 липня 2003 року у справі «Рябих проти росії» («Ryabykh v/ russia»), п. 52), рішення ЄСПЛ від 29 січня 2016 року у справі «Устименко проти України», п. 46).

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд.

Порядок перегляду судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами у цивільних справах врегулювано главою 3 розділ 5 ЦПК України.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Відповідно до положень статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 423 ЦПК України).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні в справі «Правєдная проти Росії» від 18 листопада 2004 року зазначив, що одним із аспектів принципу верховенства права є принцип правової певності, який, окрім іншого, передбачає, що, якщо суд ухвалив остаточне рішення по суті спору, таке рішення не може бути піддане перегляду. Цей принцип встановлює, що жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало законної сили, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин. Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості надати цей доказ на остаточному судовому слуханні, а також те, що цей доказ є вирішальним.

Отже, істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це, передусім, ті, що взагалі не були предметом розгляду у вказаній цивільній справі, у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи.

Не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювались судом у процесі розгляду справи.

Неналежне виконання сторонами своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і неподання суду усіх доказів, збирання нових доказів після розгляду справи на думку колегії суддів не є нововиявленими обставинами, а тому і не можуть тягнути за собою перегляд судового рішення з зазначених підстав.

Звертаючись до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, представник заявника посилався на те, що 29 квітня 2024 року від КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», яка є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_3 , ним було отримано відповідь від 22 квітня 2024 року № 18-АЗ/24 на адвокатський запит, згідно з якої стало відомо про те, що гр. ОСОБА_2 щодо залиття його квартири АДРЕСА_1 із заявою не звертався, акт про залиття квартири 22 квітня 2021 року не складався, члени комісії, які зазначені в акті - інженер ОСОБА_4 , майстер технічної дільниці ОСОБА_5 , слюсар-сантехнік ОСОБА_6 в трудових відносинах з КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» у квітні 2021 року не перебували.

Системний аналіз заяви, доданих до неї документів з огляду на зазначені норми права дає підстави для висновку, що наведені адвокатом Мещаніновим А. М. обставини не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, оскільки:

зазначені обставини існували на час розгляду справи і заявник, за умови належної реалізації своїх процесуальних прав, в ході розгляду справи не був позбавлений можливості отримати зазначену інформацію;

заявником не доведено факту неможливості подати відповідні докази під час розгляду справи.

При таких обставинах суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року за нововиявленими обставинами.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження судом апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Також, посилання представника заявника у касаційній скарги на неврахування апеляційним судом висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, які викладені у наведених ним постановах Верховного Суду, колегія суддів відхиляє, оскільки ці висновки зроблені за інших фактичних обставин.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди із висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин та зводяться до переоцінки доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. У силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Ураховуючи викладене, оскільки правильне застосовування судом норм матеріального та процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а касаційна скарга є необґрунтованою, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Мещанінова Анатолій Михайловича як представника ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 08 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Імпульс-Газ», про відшкодування шкоди, за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 14 березня 2024 року за нововиявленими обставинами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

М. Ю. Тітов