УХВАЛА

28 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 308/12109/22

провадження № 61-2801ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Краснощокова Є. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк», яка подана адвокатом Мікрюковим Сергієм Володимировичем, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 2023 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Ужгородського міського нотаріального округу Закарпатської області Селехман Олександр Анатолійович, Акціонерне товариство «Комерційний інвестиційний банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-Промисловий центр» про визнання незаконними і скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію припинення іпотеки й обтяжень, визнання права іпотекодержателя щодо іпотечного майна за іпотечним договором,

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» АТ «Комерційний інвестиційний банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 24 березня 2025 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для подання до Верховного Суду підписаної касаційної скарги у новій редакції, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та яка відповідає вимогам статті 392 ЦПК України, додати до неї копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

На виконання вимог наведеної ухвали Верховного Суду від 25 березня 2025 року представник АТ «Комерційний інвестиційний банк» - адвокат Мікрюков С. В. 07 березня 2025 року подав до Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року в справі №233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) зазначено, що процесуальний закон у визначених випадках передбачає необхідність оцінювання правовідносин на предмет подібності. З цією метою суд насамперед має визначити, які правовідносини є спірними, після чого застосувати змістовий критерій порівняння, а за необхідності - також суб`єктний і об`єктний критерії. З поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків сторін спору) є основним, а два інші - додатковими. Суб`єктний і об`єктний критерії матимуть значення у випадках, якщо для застосування норми права, яка поширюється на спірні правовідносини, необхідним є специфічний суб`єктний склад цих правовідносин або їх специфічний об`єкт.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі №147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зроблено висновок, що під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

В уточненій редакції касаційної скарги заявник зазначає підставою касаційного оскарження судових рішень пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України - суд апеляційної інстанцій застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 19 жовтня 2022 року у справі № 354/397/17, від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справі № 906/516/19, №905/633/19, №922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі №910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 15 липня 2021 року у справі № 204/5525/18.

Разом з тим, на постанови Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі № 354/397/17, від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справі № 906/516/19, №905/633/19, №922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі №910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19 заявник посилався у первинній редакції касаційної скарги, поданій 05 березня 2025 року, та Верховний Суд в ухвалі від 24 березня 2025 року вказав, що зміст цих постанов свідчить, що вони постановлені не у подібних правовідносинах.

В уточненій редакції касаційної скарги заявник також посилається на неврахування правових позицій Верховного Суду у справах про відновлення прав іпотекодержателя: від 18 травня 2022 року та 10 січня 2023 року у справі № 918/459/21, від 26 лютого 2019 року у справі № 907/9/17, від 04 жовтня 2023 року у справі № 906/1026/22, проте ці постанови Верховного Суду стосуються питання визначення ціни позову та сплати судового збору. Разом з тим порушення судами норм процесуального права при вирішенні питання визначення розміру судового збору при прийнятті позовної заяви не є підставою відкриття касаційного провадження при оскарженні у касаційному порядку по суті судових рішень, визначених у пункті 1 частини першої статті 389ЦПК України.

Отже, висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин в справі, що переглядається.

Формальне посилання на висновки Верховного Суду, які зроблені за неподібних правовідносин, не може бути підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права (частина перша статті 400 ЦПК України).

Тому недоліки касаційної скарги щодо необхідності зазначення підстав касаційного оскарження судового рішення, визначені в ухвалі Верховного Суду від 24 березня 2025 року, заявник не усунув.

Відповідне невиконання вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.

Станом на 30 квітня 2025 року згідно з даними Єдиної автоматизованої системи Верховного Суду інших заяв про усунення недоліків касаційної скарги не надходило.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, №21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

За змістом статті 185 ЦПК України, якщо скаржник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.

Керуючись статтями 183, 185, 260, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Комерційний інвестиційний банк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 2023 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 лютого 2025 року вважати неподаною та повернути скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснощоков