Справа № 564/2100/18 Головуючий у 1 інстанції: Снітчук Р. М.
Провадження № 22-ц/802/456/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю:

секретаря судового засідання - Губарик К. А.,

представника заявника- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Укрфінанс Груп, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю Вегас-Агро, приватний виконавець виконавчого округу Рівненської області Сідоренко Сергій Петрович, про заміну сторони виконавчого провадження, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» на ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 15 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

28 лютого 2024 року ТОВ «ФК Укрфінанс Груп» повторно звернулося до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчих провадженнях № 58582085, № 58580666, покликаючись на те, що рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 20.11.2018 року у справі №564/2100/18, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ «Вегас-Агро» на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 011/17530/335128 від 08 грудня 2016 року у розмірі 2 014 761,69 грн, на даний час не виконано та до нього, як правонаступника первісного кредитора, перейшло право вимоги до солідарних боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ "Вегас-Агро" за цим кредитним договором на підставі зазначеного судового рішення. Вказує, що товариство набуло право вимоги 27 травня 2020 року на підставі договору про відступлення права вимоги, укладеного між ним та АТ «Оксі Банк», яке також цього дня набуло своє право вимоги за цим кредитним договором в АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Покликаючись на положення ст. 512, 514 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», заявник ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» просить замінити вибулого стягувача на нього як правонаступника.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 29 лютого 2024 року заяву ТОВ «ФК Укрфінанс Груп» про заміну сторони виконавчого провадження залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України (із застосуванням аналогії закону).

Постановою Рівненського апеляційного суду від 02 липня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» залишено без задоволення, ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 29 лютого 2024 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 грудня 2024 року касаційну скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» задоволено, ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 29 лютого 2024 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 02 липня 2024 року скасовано.

Справу за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» про заміну сторони виконавчого провадження направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 15 січня 2025 року закрито провадження у справі за заявою ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» про заміну сторони виконавчого провадження.

Не погодившись із даною ухвалою суду, ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, постановленої з порушенням норм процесуального права, вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі, не врахувавши правові висновки, викладені Верховним Судом при касаційному перегляді даної справи та в постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13.11.2024 у справі № 186/871/14-ц, в яких вказується, що заява про заміну сторони виконавчого провадження відноситься до процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судового рішення, яке повинно бути розглянуто у передбаченому законом порядку, оскільки заявник має право звертатися до суду з відповідною заявою стільки раз, скільки це необхідно, аби виконати судове рішення. А тому судом не може бути відмовлено у відкритті провадженні чи закрито провадження з тих підстав, що таке питання за заявою стягувача вже було розглянуто судом .

Просить ухвалу суду скасувати та постановити судове рішення, яким заяву про заміну сторони його правонаступником задовольнити повністю.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду справи, відповідно до вимог ч.6, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилися. А тому колегія суддів ухвалила розгляд справи проводити за відсутності учасників справи, які не з`явилися, що відповідає нормам ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп», який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявник повторно звернувся із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з тих самих підстав, що і в попередній заяві, яка була розглянута судом та судове рішення за наслідком її розгляду набрало законної сили, а також заява подана з приводу того самого предмету, між тими ж сторонами.

З такими висновками суду колегія суддів не може погодитись, оскільки він не відповідає матеріалам справи та вимогам закону й правовим висновкам Верховного Суду з огляду на наступне.

Разом з тим, згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. А також слід взяти до уваги приписи статті 417 ЦПК України, якою визначено, що вказівки, які містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Судом встановлено, що заочним рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2018 року у цивільній справі № 564/2100/18 позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ «Вегас-Агро» на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 011/17530/335128 від 08 грудня 2016 року у розмірі 2 014 761,69 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

09 січня 2019 року Костопільським районним судом Рівненської області видано виконавчі листи у справі № 564/2100/18.

11 березня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Сідоренко С. П. відкрито виконавчі провадження № 58582085(щодо боржника ОСОБА_3 ), № 58580666 (щодо боржника ОСОБА_2 ), № 58578901(щодо ТОВ «Вегас-Агро») з виконання рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2018 року у цивільній справі № 564/2100/18.

27 квітня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Рівненської області Сідоренком С. П. винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу у виконавчому провадженні ВП №58578901 (щодо боржника ТОВ «Вегас-Агро»), який міг бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 27 квітня 2023 року.

27 травня 2020 року між АТ "Райффайзен Банк Аваль" та АТ «Оксі Банк» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого АТ "Оксі Банк" набуло право вимоги до вказаних боржників за кредитним договором №011/17530/335128 від 08.12.2016 р.

27 травня 2020 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Украфінанс Груп» було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого заявник набув право вимоги до боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ТОВ «Вегас-Агро» за кредитним договором №011/17530/335128 від 08.12.2016 р.

27 травня 2020 року між ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп» та ОСОБА_4 було укладено договори відступлення права вимоги за кредитним та іпотечним договорами.

25 серпня 2020 року ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області було замінено сторону у виконавчому провадженні №58580666, №58582085, №58578901 на ОСОБА_4 , однак рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 16.11.2021 року зазначені вище договори відступлення права вимоги ОСОБА_4 визнано недійсними. Отже, стягувачем залишилося ТОВ «Фінансова Компанія «Укрфінанс Груп».

Як установлено судом, 23 червня 2023 року ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» зверталося до суду із заявою про заміну сторони стягувача у виконавчих провадженнях № 58582085, № 58580666, № 58578901.

Ухвалою Костопільського районного суду Рівненської області від 12 липня 2023 року було відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» про заміну сторони виконавчого провадження у зв`язку з тим, що заявник звернувся до суду із вказаною заявою лише 23 червня 2023 року, тобто після спливу строку пред`явлення виконавчого листа №564/2100/18 від 09 січня 2019 року до примусового виконання, який закінчився 27 квітня 2023 року.

Ухвала Костопільського районного суду Рівненської області від 12.07.2023 року про відмову у задоволенні заяви ТОВ "Фінансова компанія Укрфінанс Груп" про заміну сторони виконавчого провадження набрала законної сили.

Проте, як видно із матеріалів даної справи, 28 лютого 2024 року ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» повторно звернулося до суду із заявою про заміну сторони стягувача у виконавчих провадженнях № 58582085, № 58580666 лише щодо боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Як указує заявник, рішення суду про стягнення солідарно заборгованості не виконане, а щодо цих боржників виконавчі провадження не були повернуті та виконавчі дії щодо них продовжуються.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана з попередніми частинами єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає в захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), є виконанням судових рішень як заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав.

До процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, належить, зокрема, звернення судових рішень до виконання, виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, мирова угода в процесі виконання, відстрочення і розстрочення виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання, зупинення виконання судового рішення, заміна сторони виконавчого провадження (розділ VІ ЦПК України).

Розгляд таких процесуальних питань не є окремим видом судового провадження, а є виконанням судових рішень як заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження, суд замінює таку сторону її правонаступником.

Отже, заміна сторони виконавчого провадження є процесуальним питанням, пов`язаним з виконанням судових рішень (стаття 442 розділу VI ЦПК України).

Пункт 3 частини першої статті 255 ЦПК України визначає, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Однак, ці підстави спрямовані на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який уже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Разом з тим, такі підстави не підлягають до застосування при вирішенні процесуальних питань, зокрема і щодо заміни сторони виконавчого провадження.

У постанові від 13 листопада 2024 року у справі № 186/871/14-ц (провадження № 14-97цс24) Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, у тому числі і заміна стягувача у виконавчому провадженні, і видача дубліката виконавчого документа, є триваючими правовідносинами до тих пір, поки судове рішення не буде виконане в порядку, передбаченому законом. Тому державний / приватний виконавець чи заявник має право звертатися до суду з відповідним поданням, заявою, направленими на виконання статті 129 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення, стільки раз, скільки це необхідно, аби виконати судове рішення (за винятком випадків, передбачених статтею 44 ЦПК України).

Відповідно до практики ЄСПЛ право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

З огляду на викладене, висновки суду першої інстанції не можна вважати обґрунтованими та такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав.

Отже, вирішуючи питання щодо заміни стягувача правонаступником, необхідно керуватися принципом обов`язковості судового рішення та тим, що виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду та завершальною стадією судового провадження, а незабезпечення виконання рішення суду призведе до порушення прав, гарантованих статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Сам факт правонаступництва у матеріальних правовідносинах, без відповідного судового рішення про процесуальне правонаступництво, не забезпечує повної реалізації прав такої особи на виконання судового рішення, адже лише стягувач має право на отримання виконавчого листа та пред`явлення його до виконання.

Закриваючи провадження у даній справі за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», суд першої інстанції зазначеного не врахував.

Судом не перевірено по суті і не надано аналізу, зазначеному в постанові Верховного Суду від 11 грудня 2024 року у цій справі правового висновку Великої Палати Верховного суду від 13 листопада 2024 року у справі №186/871/14, та помилково постановив ухвалу з порушенням норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з чим скасовує ухвалу суду першої інстанції на підставі п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України.

Однак, заявник в апеляційній скарзі просив апеляційний суд розглянути його заяву по суті та ухвалити судове рішення, задовольнивши вимоги про заміну сторони виконавчого провадження.

Вказана вимога апеляційної скарги не може бути задоволена апеляційним судом, оскільки це суперечить нормам п.6 ч.1 ст.374 та ст.379 ЦПК України, якими визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, а не вирішувати її по суті.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд помилково закрив провадження у справі, не врахував наведене, тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» задовольнити частково.

Ухвалу Костопільського районного суду Рівненської області від 15 січня 2025 року в даній справі скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді