Номер провадження: 22-ц/813/76/25
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Одеська міська рада, ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Михайлюка О.А. 16 грудня 2024 року у м. Одеса, -

встановила:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про встановлення факту родинних відносин, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Одеська міська рада, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали від 16 грудня 2024 року у справі №521/19413/24, яка підлягає скасуванню відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31 березня 1995 року, передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Ані Сімейним кодексом України, ані Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» не передбачено порядок зміни прізвища батьком ОСОБА_2 , якщо воно не співпадає з прізвищем сина ОСОБА_1 . Заявник ( ОСОБА_1 ) не може вирішити спір шляхом подання позову до суду на загальних підставах, оскільки відсутня норма матеріального права, яка б зобов`язувала батька ОСОБА_2 змінити власне прізвище на прізвище сина ОСОБА_1 . Зі свого боку, заінтересована особа ОСОБА_2 не може замінити своє прізвище, оскільки з цим прізвищем пов`язані правовстановлюючі факти, що виникли на підставі документів, в яких зазначено прізвище: « ОСОБА_4 ».

Таким чином, єдиним ефективним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Сторони про розгляд справи на 08 квітня 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явився представник ОСОБА_1 ..

Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно положень ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із даною заявою, ОСОБА_1 просив встановити факт родинних відносин із батьком ОСОБА_2 , посилаючись на існування розбіжностей у написанні їх прізвищ, та зазначаючи, що встановлення даного факту необхідно заявнику для виїзду за кордон для лікування батька-інваліда.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, суд першої інстанції посилався на те, що: представником заявника подано заяву про усунення недоліків, в якій вказано, що між заявником ОСОБА_1 , заінтересованою особою ОСОБА_2 та заінтересованою особою ОСОБА_3 існує спір з приводу того, кому з них потрібно змінити прізвище для реалізації прав та обов`язків, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Сімейним кодексом України; у цій справі вже існує спір між сином і матір`ю з одної сторони та батьком з іншої сторони щодо правильності перекладу на українську мову прізвища, яке зазначено в свідоцтві про народження російською мовою.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду необґрунтованим, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у ст. 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до ветеранів чи інвалідів війни, проходження військової служби, перебування на фронті, у партизанських загонах, одержання поранень і контузій при виконанні обов`язків військової служби, про встановлення причин і ступеня втрати працездатності, групи інвалідності та часу її настання, про закінчення учбового закладу і одержання відповідної освіти, одержання урядових нагород. Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах від 08 листопада 2019 року у справі №161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі №370/2598/16-ц.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права, який є суттю суперечності, конфлікту, протиборства сторін.

Поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/1174/20.

У даному випадку колегія суддів приймає до уваги, що між ОСОБА_1 та заінтересованими особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не існує спору про право, оскільки вказані особи жодним чином не оспорюють факт родинних відносин між сторонами та визнають, що заявник є їх сином.

Спірні взаємовідносини між сином і матір`ю, з однієї сторони, та батьком з іншої сторони щодо правильності перекладу на українську мову прізвища заявника, яке зазначено у свідоцтві про народження російською мовою, свідчать про існування необхідності встановлення стану родинних відносин, але не спору про право цивільне.

Окреме провадження - це одностороннє провадження, в якому відсутній спір про право.

Характерною ознакою категорії справ окремого провадження є відсутність у них спору про право, метою яких є встановлення юридичного факту або стану. При цьому, в порядку окремого провадження може вирішуватися спір про факт, але не спір про право цивільне.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Відповідна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21

З урахуванням викладеного колегія суддів доходить висновку, що судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту родинних відносин, є суд цивільної юрисдикції на підставі ст. 19 ЦПК України та п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, у зв`язку із чим ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2024 року підлягає скасуванню, а цивільна справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 379, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2024 року- скасувати.

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Одеська міська рада, ІНФОРМАЦІЯ_1 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 01 травня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе