КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 752/791/25

номер провадження: 22-ц/824/7529/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року у складі судді Кордюкової Ж.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Капітал» про розірвання договору, стягнення коштів та пені,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гарант Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Гарант Капітал»), у якому просив:

- розірвати договір про участь у фонді фінансування будівництва (далі - ФФБ) від 15 червня 2018 року № 86153, укладений між ОСОБА_1 та акціонерним товариством акціонерний комерційний банк «Аркада» (далі - АТ АКБ «Аркада»), правонаступником якого є ТОВ «ФК «Гарант Капітал»;

- стягнути з ТОВ «ФК «Гарант Капітал» на свою користь передані в управління за договором від 15 червня 2018 року № 86153 грошові кошти в сумі 762 482 грн 03 коп., реальні збитки, що виникли внаслідок порушення зобов`язань за договором від 15 червня 2018 року № 86153 у сумі 440 428 грн 87 коп. та пеню, що нарахована внаслідок порушення зобов`язань за договором від 15 червня 2018 року № 86153 у сумі 29 535 грн 50 коп.

Одночасно ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення вказаного вище позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 762 482 грн 03 коп., що знаходяться на рахунках в банківських установах, які відкрито ТОВ «ФК «Гарант Капітал».

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що 15 червня 2018 року між ПАТ АКБ «Аркада» та ОСОБА_1 було укладено договір про участь у ФФБ №86153, відповідно до якого управитель приймає від довірителя кошти в управління та відповідно до правил фонду і цього договору перераховує частину таких коштів для фінансування будівництва, решта коштів (оперативний резерв) залишається в управлінні управителя.

Зазначав, що передача коштів в управління підтверджується квитанцією від 19 червня 2018 року № 9 та свідоцтвом про участь у ФФБ від 19 червня 2018 року № НОМЕР_1 . Метою передачі коштів в управління є отримання позивачем у власність об`єкта інвестування - квартири, загальною площею 45,41 кв.м, в об`єкті будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Указував, що до ТОВ «ФК «Гарант Капітал» перейшли права та обов`язки управителя ФФБ виду А «ЕВРИКА» на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 12 січня 2021 року у справі №910/14860/20.

Станом на дату подання позову об`єкт інвестування позивачу не переданий, на його неодноразові письмові вимоги про виконання визначених договором обов`язків щодо контролю за забудовником, який порушує строки будівництва, відповідач не реагує.

Заявник наголошував, що відповідачем привласнено грошові кошти у розмірі 16 677 000 грн 00 коп., які нараховано на залишок коштів на рахунках ФФБ, що свідчить про нецільове витрачання коштів ФФБ, а тому вважав, що у разі не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду про виплату позивачу переданих до ФФБ коштів. Вказував, що, враховуючи нецільове використання відповідачем коштів ФФБ, а також не вжиття заходів щодо стягнення виплачених довірителям коштів із забудовника, стягнення коштів на користь довірителя у разі дострокового розірвання договору про участь у ФФБ має відбуватись з усіх відкритих відповідачем рахунків.

Таким чином, на думку заявника, часткове забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 762 482 грн 03 коп. є необхідним з огляду на наявність фактів витрачання відповідачем коштів ФФБ з порушенням встановленого законом порядку, що може істотно ускладнити або навіть унеможливити виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог. Вказував, що підстав для надання зустрічного забезпечення у даному випадку немає.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що в заяві про забезпечення позову не зазначені обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо розірвання договору та стягнення грошових коштів, у випадку задоволення судом зазначених вимог, належних і допустимих доказів на підтвердження таких обставини надано не було. Суд першої інстанції зазначив, що накладення арешту на грошові кошти в сумі 762 482 грн 03 коп., що знаходяться на рахунках в банківських установах, які відкрито ТОВ «ФК «Гарант Капітал», може спричинити відповідачу перешкоди у здійсненні ним своєї господарської діяльності. Вважаючи, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, позивач не довів належними чи допустимими доказами, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання відповідачем такого рішення суду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу про часткове забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти в сумі 762 482 грн 03 коп., що знаходяться на рахунках в банківських установах, які відкрито ТОВ «ФК «Гарант Капітал», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що внаслідок порушення відповідачем покладених на нього договором та Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» № 978-IV (далі - Закон № 978) обов`язків, позивач не отримав оплачений ним об`єкт інвестування у встановлений договором строк. Відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що у разі накладення арешту на кошти в сумі 762 482 грн 03 коп. він буде позбавлений можливості взагалі функціонувати як управитель ФФБ.

Таким чином, позивач вважає, що висновок суду про те, що арешт коштів в сумі 762 482 грн 03 коп. стане перешкодою у здійсненні відповідачем своєї господарської діяльності не ґрунтується на наявних у справі доказах.

Наголошує, що до заяви про забезпечення позову він додав рішення Аудиторської палати України від 21 листопада 2024 року № 152/6 (далі - рішення № 152/6), яке містить інформацію про нецільове використання відповідачем коштів ФФБ, яке полягає у зарахуванні до власного доходу процентів, нарахованих на залишок коштів на рахунках ФФБ і це рішення № 152/6 підтверджує існування ризиків, про які він вказував у заяві про забезпечення позову.

Вважає, що суд першої інстанції належним чином не звернув увагу на те, що до заяви про забезпечення позову він додав лист Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 30 січня 2024 року № 13/05/2676, згідно з яким у відповідача станом на 31 жовтня 2023 року оперативний резерв в ФФБ виду А «Еврика» відсутній.

Стверджує, що поданий відповідачем разом із запереченнями наказ ТОВ «ФК «Гарант Капітал» від 12 лютого 2024 року про відкриття рахунку ФФБ виду А «Еврика» в акціонерному товаристві «Сенс Банк» не є належним та допустимим доказом створення оперативного резерву.

Звертає увагу, що крім вимог про розірвання договору про участь у ФФБ та повернення переданих в управління коштів, позивачем заявлено вимоги про відшкодування збитків. Хоча вказана в заяві про часткове забезпечення позову сума забезпечення співпадає з розміром суми, яку було передано в управління за договором про участь у ФФБ, це не означає, що забезпечення має застосовуватися тільки для гарантування виконання рішення суду в частині однієї з вимог. Управитель при здійсненні управління ФФБ не несе відповідальності власним майном за виплату коштів довірителю ФФБ в разі його відмови від участі у ФФБ виду А, якщо він дотримався встановлених Правилами ФФБ процедур щодо забезпечення можливості отримання довірителем коштів з ФФБ на вимогу довірителя.

Стверджує, що враховуючи наявність в позові різних грошових вимог, докази нецільового використання відповідачем коштів ФФБ, а також відсутність доказів створення оперативного резерву ФФБ у встановленому законодавством розмірі, стягнення коштів у разі задоволення позовних вимог має відбуватись з усіх відкритих відповідачем рахунків. Відповідно, забезпечення позову має здійснюватися шляхом накладання арешту на грошові кошти на всіх рахунках відповідача. Вважає, що захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами. Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав відповідача, оскільки грошові кошти, на які накладається арешт, залишаються в його власності.

Представник ТОВ «ФК «Гарант Капітал» - адвокат Колеснікова Ю.Е. подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що позивач просив частково забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 762 482 грн 03 коп. Однак у апеляційній скарзі, обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на грошові кошти відповідача на всіх рахунках, позивач вказує, що ним заявлені ще й інші позовні вимоги, та просить накласти арешт по 762 482 грн 03 коп. на кожному рахунку відповідача. Тобто в апеляційній скарзі позивач змінив обсяг своїх вимог, заявивши по суті нову заяву про забезпечення позову, а не його частини, на стадії апеляційного провадження, що є порушенням вимог ЦПК України. Таким чином, апеляційному перегляду підлягає ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в тому об`ємі, в якому ця заява була заявлена позивачем, а саме, щодо часткового забезпечення позову в межах суми 762 482 грн 03 коп., яка була внесена ним до фонду фінансування будівництва. Вважає, що доводи апеляційної скарги про здійснення відповідачем нецільового використання коштів та безпідставне зарахування до свого доходу 16 677 000 грн 00 коп. відсотків за залишками коштів на поточних рахунках, не відповідають дійсності. Відповідач не здійснював безпідставне зарахування до свого доходу жодних коштів. Наголошує, що результатом управління коштами, яке здійснює відповідач, є не отримання коштів, а отримання довірителями вигоди від здійснення управління майном, а саме, отримання у власність об`єктів інвестування, як це визначено Правилами ФФБ та договором про участь у ФФБ. Кошти ФФБ не підлягають оподаткуванню, бо не є доходом відповідача, а є коштами, які передаються в управління, на відміну від коштів, нарахованих на залишки коштів ФФБ, які не були передані в управління, а тому підлягають оподаткуванню як дохід. Що стосується посилання позивача на фінансову звітність й аудиторський звіт та рішення Аудиторської палати України від 21 листопада 2024 року №152/6 як на докази, які підтверджують доводи апеляційної скарги, то ці докази не містять жодної інформації про начебто вчинені відповідачем порушення, а тому є неналежними та недостатніми. До того ж Аудиторська палата не наділена повноваженнями визначати цільове чи нецільове використання коштів. Фактично, у Аудиторської палати України були зауваження до форми, а не змісту висновків аудитора.

Наголошує, що 25 листопада 2024 року відповідач зміг відновити роботу по управлінню грошовими коштами в межах ФФБ виду А «ПАТРІОТИКА». Якщо судом буде накладений арешт на рахунки відповідача, то для 8 500 людей строк отримання їх квартир знову буде переноситись, адже діяльність відповідача буде заблокована, що буде порушувати їх права як заінтересованих осіб, які не є учасниками цієї справи.

Крім того, вказує, що як зазначає сам позивач, кошти ФФБ у відповідача наявні та були використані ним виключно для повернення грошових коштів довірителям, тобто за прямим цільовим використанням. Отже, жодних ризиків того, що відповідач не виконає рішення суду у разі задоволення позову або уникне його виконання, відсутнє. З урахуванням наведеного, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) міститься правовий висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, враховуючи предмет позовних вимог, оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і заявленими позовними вимогами, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх застосування.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову не зазначені обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо розірвання договору та стягнення грошових коштів, у випадку задоволення судом зазначених вимог, належних і допустимих доказів на підтвердження таких обставини надано не було.

Суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки такі обмеження можуть призвести до незворотних наслідків.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що у грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ТОВ «ФК «Гарант Капітал», у якому просив:

- розірвати договір про участь у ФФБвід 15 червня 2018 року № 86153, укладений між ОСОБА_1 та АТ АКБ «Аркада», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Гарант Капітал»;

- стягнути з ТОВ «ФК «Гарант Капітал» на свою користь передані в управління за договором від 15 червня 2018 року № 86153 грошові кошти в сумі 762 482 грн 03 коп., реальні збитки, що виникли внаслідок порушення зобов`язань за договором від 15 червня 2018 року № 86153 у сумі 440 428 грн 87 коп. та пеню, що нарахована внаслідок порушення зобов`язань за договором від 15 червня 2018 року № 86153 у сумі 29 535 грн 50 коп.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить накласти арешт на грошові кошти в сумі 762 482 грн 03 коп., що знаходяться на рахунках в банківських установах, які відкрито ТОВ «ФК «Гарант Капітал».

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що 15 червня 2018 року між ПАТ «АКБ «Аркада» та ОСОБА_1 укладено договір про участь у ФФБ №86153, відповідно до умов якого управитель приймає від довірителя кошти в управління та відповідно до правил фонду і цього договору перераховує частину таких коштів для фінансування будівництва, решта коштів (оперативний резерв) залишається в управління управителя.

Об`єктом будівництва за цим договором є житловий будинок АДРЕСА_2 .

У відповідності до пункту 6 договору про участь у ФФБ №86153 від 15 червня 2018 року за довірителем закріплюється об`єкт інвестування, а саме, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , складова частина об`єкта будівництва житловий будинок № 28 , номер об`єкта інвестування 111.

Також встановлено, що 19 червня 2018 року ОСОБА_1 сплатив на користь АТ «АКБ «Аркада» грошові кошти у розмірі 777 249 грн 78 коп. та отримав свідоцтво про участь у ФФБ виду А «Еврика» №267874 за програмою ТОВ «Аркада-будівництво».

У постанові від 03 липня 2019 року у справі №127/220/19 (провадження № 61-8690св19) Верховний Суд дійшов висновку, що при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що у справі не встановлено обставин, які свідчать про те, що невжиття зазначеного заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо розірвання договору та стягнення грошових коштів, у випадку задоволення судом зазначених вимог, належних і допустимих доказів на підтвердження таких обставин позивачем не надано.

При цьому, колегія суддів враховує, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ТОВ «ФК «Гарант Капітал» здійснювало дії, спрямовані на майбутнє ухилення від виконання рішення суду, а потенційна можливість таких дій не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви про забезпечення позову (див. постанову Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18)).

Посилання позивача на фінансову й облікову звітність щодо відповідача й рішення Аудиторської палати України від 21 листопада 2024 року № 152/6, яке містить інформацію про нібито нецільове використання відповідачем коштів ФФБ, апеляційний суд вважає необґрунтованими в межах розгляду заяви про забезпечення позову, оскільки ці документи самі по собі не свідчать про те, що ТОВ «ФК «Гарант Капітал» свідомо здійснювало або здійснює дії, спрямовані на майбутнє ухилення від виконання рішення суду.

Обставини можливого порушення відповідачем як юридичною особою фінансової дисципліни не стосується предмету доказування в рамках вирішення питання про забезпечення цивільного приватно-майнового позову фізичної особи.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що у заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просить накласти арешт на грошові кошти в сумі 762 482 грн 03 коп., що знаходяться на рахунках в банківських установах, які відкрито ТОВ «ФК «Гарант Капітал».

Проте відомостей про наявність відкритих рахунків ТОВ «ФК «Гарант Капітал» в банківських установах та їх номери, позивач суду не надав.

Водночас не зазначення позивачем чіткої інформації про конкретні рахунки, що належать відповідачу, та у яких саме банківських установах, не дозволяє визначити на яких саме рахунках знаходяться кошти, на які позивач (заявник) просить накласти арешт (див. правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №320/3560/18 (провадження № 61-5051св19).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 762 482 грн 03 коп., що знаходяться на рахунках в банківських установах, які відкрито ТОВ «ФК «Гарант Капітал».

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 16 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: