01.05.2025 Справа № 756/192/25
Справа № 756/192/25
Провадження № 2/756/1979/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Тиха О.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів,

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (далі - ТОВ «Пологовий будинок «Лелека») про стягнення грошових коштів, у якому просила стягнути з відповідача на її користь грошову суму у розмірі 99 941,46 грн., яка складається із: грошових коштів, сплачених за Договором № 376В/09/2021 від 13.09.2021 - 15 655,00 грн.; 3% річних - 1 172,22 грн.; інфляційних втрат - 3 934,79 грн., грошових коштів, сплачених за Договором № 1267Р/12/2021 від 30.12.2021 - 59 703,00 грн.; 3% річних - 4 470,46 грн.; інфляційних втрат - 15 005,99 грн., а також судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору - 1 211,20 грн., витрат на професійну правничу допомогу - 7 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 13.09.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» був укладений Договір № 376В/09/2021 про надання медичних послуг (спостереження вагітності) Пакет «Максимальна турбота» з 6-13 тижнів до пологів (одноплідна вагітність), відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачу кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у проведенні циклу амбулаторного спостереження вагітності в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги.

13.09.2021 вартість послуг за вказаним договором, з урахуванням знижки, а також суми страхового платежу, що склало 44 685,00 грн., була сплачена позивачем.

За вказаним договором відповідачем були частково надані послуги та сума невикористаних коштів за договором становить 15 655,00 грн.

30.12.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» був укладений Договір № 1267Р/12/2021 про надання медичних послуг з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Стандарт», відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачу кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у веденні пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги.

На виконання умов договору позивачем здійснено оплату вказаних послуг згідно до умов договору у сумі 64 343,00 грн.

У зв`язку з воєнними діями позивач була змушена народжувати дитину в іншому місті, тож жодних послуг від ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», передбачених договором № 1267Р/12/2021, вона не отримувала, а народила дитину в іншому медичному закладі.

Сплачені ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 62 543,00 грн. переведені на депозит останньої, із яких 23.06.2022 позивач скористалась послугами на суму 2 840,00 грн.

19.06.2022 заява про повернення сплачених грошових коштів у розмірі 15 655,00 грн. та 59 703,00 грн. була направлена позивачем на електронну адресу відповідача.

До теперішнього часу відповідачем сплачені за договорами кошти не повернуто, незважаючи на неодноразові звернення позивача, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з позовом.

Ухвалою суду від 13.01.2025 відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

13.02.2025 представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому останній зазначив, що 13.09.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» був укладений Договір № 376В/09/2021 про надання медичних послуг (спостереження вагітності) Пакет «Максимальна турбота» з 6-13 тижнів до пологів (одноплідна вагітність). Відповідно до умов вказаного договору позивачем було сплачено на користь відповідача кошти у розмірі 44 685,00 грн., що складається з: основної суми договору спостереження, з урахуванням 10% знижки, - 42 885,00 грн.; страхового платежу «Захищена вагітність» - 1 800,00 грн., яка згідно Договору добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби № 7619/999/318/210002285 від 13.09.2021 сплачена на користь страховика - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія». За час спостереження вагітності ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» були надані позивачу послуги на суму 27 230,00 грн., таким чином, сума невикористаних послуг за договором спостереження складає 15 655,00 грн. = 44 685,00 грн. - 1800,00 грн. - 27 230,00 грн. Оскільки заява про припинення дії договору, як то передбачено п. 8.1.2. Договору, не була направлена ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», а тому дія вказаного договору припинилась 27.04.2022, тобто датою пологів.

Крім того, 30.12.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» був укладений Договір № 1267Р/12/2021 про надання медичних послуг з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Стандарт», відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачу кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у веденні пологів. Згідно з умовами вказаного договору позивачем було сплачено на користь відповідача кошти у розмірі 64 343,00 грн., що складається з: основної суми договору спостереження, з урахуванням 7% знижки, - 62 543,00 грн.; страхового платежу «Безпечні пологи розширена» - 1 800,00 грн., яка згідно Договору добровільного страхування здоров`я на випадок хвороби № 7619/999/318/210003485 від 30.12.2021 сплачена на користь страховика - ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Для оплати вказаних послуг ОСОБА_1 було оформлено споживчий кредит в АТ «Універсал Банк» та банком на рахунок відповідача було перераховано грошові кошти у сумі 59 710,30 грн. При цьому, за вказаним договором ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» були надані позивачу послуги на суму 2 840,00 грн.

Таким чином, сума яка підлягає поверненню позивачу складає 55 070,30 грн. = 59 710,30 грн. - 1 800,00 грн. - 2 840,00 грн.

Крім того, з 06.03.2022 ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» у зв`язку з веденням активних бойових дій біля пологового будинку та пошкодженням будівлі, було вимушене призупинити свою роботу до 01.09.2022. Вказані події є форс-мажорною обставиною, яка виключає відповідальність сторін. Просив відмовити у стягненні 3% річних та інфляційних втрат, які є мірою цивільно-правової відповідальності, на підставі ч. 1 ст. 617 ЦК України, а також з урахуванням того, що нарахування та сплата інфляційних втрат не передбачена умовами договорів, укладених між сторонами.

Також просив зменшити розмір правничої допомоги, яку просить стягнути позивач, до 3000,00 грн., оскільки вважає, що розмір витрат, визначених позивачем є завищеним та не відповідає складності справи.

24.02.2025 на адресу суду надійшла відповідь на відзив представника позивача.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, принцип змагальності згідно ст.12 ЦПК України забезпечує повноту дослідження обставин справи. Даний принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Судом встановлено, що 13.09.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» був укладений Договір № 376В/09/2021 про надання медичних послуг (спостереження вагітності) Пакет «Максимальна турбота» з 6-13 тижнів до пологів (одноплідна вагітність), відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачу кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у проведенні циклу амбулаторного спостереження вагітності в обсязі та на умовах, передбачених договором та додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги.

Відповідно до п. 5.2. Договору вартість медичної допомоги, що надається пацієнту медичним закладом складає 44 685,00 грн., яка була сплачена позивачем у повному обсязі.

Крім того, 30.12.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» був укладений Договір № 1267Р/12/2021 про надання медичних послуг з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Стандарт», відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачу кваліфіковану медичну допомогу, яка полягає у веденні пологів пацієнта в обсязі та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього, у відповідності з існуючими стандартами медичної допомоги.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено та який діє на день ухвалення рішення.

У наданому листі Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року за № 2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.

За змістом ст. 509, ч. 3 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості та виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно положень ст. 598, 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до положень статті 610-611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як вбачається з відзиву, відповідачем не заперечується факт укладення вказаних договорів та перерахування позивачем грошових коштів у сумі 44 685,00 грн. за Договором № 376В/09/2021 від 13.09.2021.

Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З огляду на викладене та відповідно до положення ЦПК України, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, які визнаються учасниками справи.

Отже, з огляду на викладене факт укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» Договору № 376В/09/2021 від 13.09.2021 та Договору № 1267Р/12/2021 від 30.12.2021, а також перерахування позивачем на рахунок відповідача грошових коштів за Договором № 376В/09/2021 від 13.09.2021 є доведеним, як і вартість послуг, які не були використані позивачем за Договором № 376В/09/2021 від 13.09.2021.

Відповідно до п. 8.1. Договору № 1267Р/12/2021 від 30.12.2021 вартість послуг за цим договором становить 64 343,00 грн.

З рахунку-фактури № 69619 від 30.12.2021 вбачається, що вартість послуг у сумі 64 343,00 грн. складається з: вартості послуги «родопоміч через природні родові шляхи при одно плодовій вагітності з урахуванням знижки 62 543,00 грн. та суми страхового платежу «Безпечні пологи розширена» - 1 800,00 грн.

Так, 30.12.2021 між позивачем ОСОБА_1 та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», в особі агента ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», укладено Договір добровільного медичного страхування № 7619/999/318/210003485, відповідно до умов якого позивач застрахувалась на випадок настання страхових випадків, передбачених договором, сума страхового платежу - 1800,00 грн.

Вказана сума страхового платежу 04.01.2022 була перерахована ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на рахунок ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується платіжним дорученням № 50 та реєстром укладених договорів страхування за 23.12.2021.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про страхування» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов`язаний внести страховику згідно з договором страхування.

Як вбачається з Договору добровільного медичного страхування № 7619/999/318/210003485 від 30.12.2022, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» виступає страховим агентом, який діє від імені та за дорученням страховика і виконує частину його страхової діяльності, а саме: укладає договори страхування, одержує страхові платежі, виконує роботи, пов`язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань. Страхові агенти є представниками страховика і діють в його інтересах за винагороду на підставі договору доручення із страховиком (ст.15 Закону України «Про страхування» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин).

Крім того, з наданих матеріалів вбачається, що 30.12.2021 ОСОБА_1 з метою забезпечення виконання платіжних зобов`язань за Договором № 1267Р/12/2021 від 30.12.2021 уклала з АТ «Універсал Банк» кредитний договір за послугою «Покупка частинами», відповідно до якого АТ «Універсал Банк» перерахував на рахунок ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» грошові кошти в розмірі 59 710,30 грн., що підтверджується випискою з поточного рахунку ТОВ «Пологовий будинок «Лелека».

Таким чином, фактично вартість медичних послуг, які були оплачені позивачем саме на користь відповідача становить 57 910,30 з урахуванням грошових коштів, які надійшли на рахунок відповідача та за відрахуванням страхового платежу у розмірі 1 800,00 грн., здійсненого на користь страховика ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Як зазначає відповідач та не заперечує позивач, за Договором № 1267Р/12/2021 від 30.12.2021 ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» були надані позивачу послуги на суму 2 840,00 грн.

Таким чином, вартість не використаних позивачем послуг за Договором № 1267Р/12/2021 від 30.12.2021 складає 55 070,30 грн. = 57 910,30 грн. - 2 840,00 грн.

Відповідач не виконав умови Договору № 376В/09/2021 від 13.09.2021 та Договору № 1267Р/12/2021 від 30.12.2021 у повному обсязі, медичні послуги позивачу надав частково, проте грошові кошти сплачені позивачем в рахунок оплати ціни послуг медичного закладу за вказаними договорами не повернув.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти, сплачені за Договором № 376В/09/2021 від 13.09.2021 у сумі 15 655,00 грн.; за Договором № 1267Р/12/2021 від 30.12.2021 у сумі 55 070,30 грн., а всього 70 725,30 грн.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2021 у справі № 913/785/17 визначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Таким чином, форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін та неможливість виконання договірних зобов`язань особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлює виконання на підставі вимог законодавства.

Надаючи оцінку аргументам відповідача щодо причин невиконання умов договору, суд погоджується із тим, що таке невиконання могло бути наслідком поважних та навіть об`єктивних причин, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку російської федерації. Суд також враховує, що такі обставини офіційно визнані форс-мажорними (непереборними обставинами), які сторони не могли передбачити.

Проте, суд зазначає, що обставини непереборної сили, відповідно до статті 617 ЦК України, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Наявність форс-мажорних обставин у відповідача не позбавляє позивача права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три проценти річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду від 10.04.2018 року по справі № 914/1033/17).

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18)).

При цьому, у ст. 617 ЦК України встановлені загальні підстави для звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 09.11.2016 у справі № 3-1195гс16. Згідно з наявною судовою практикою стягнення визначених у судовій практиці платежів підтверджується.

Згідно з п. 10.1 Договору № 1267Р/12/2021 від 30.12.2021, він може бути достроково припинений з ініціативи пацієнта за умови письмового повідомлення медичного закладу із зазначенням причин розірвання Договору. В такому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення пацієнта, при цьому, пацієнту, на його вимогу, повертається сплачена за Договором сума вартості Договору, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

У разі розірвання Договору до закінчення терміну його дії за ініціативою пацієнта або медичного закладу, а також внаслідок медичних показань, що свідчать про недоцільність або неможливість надання подальшої медичної допомоги, пацієнту протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту розірвання/припинення Договору повертається сплачена за договором сума вартості медичної допомоги, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

Крім того, передбачено, що дія договору припиняється також у разі, якщо неможливість виконати Договір медичним закладом виникла з вини пацієнта (пацієнт провів пологи в іншому лікувальному закладі або місці). В такому випадку пацієнту, на його вимогу, повертається сплачена за Договором сума вартості Договору, за відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги.

Аналогічні положення містяться у розділі 8 Договору № 376В/09/2021 від 13.09.2021

Позивач зверталася до відповідача з заявами про повернення грошових коштів, оскільки медичні послуги їй надані не були і дитину вона народжувала в іншому пологовому будинку. Як убачається з наявного в матеріалах справи електронного листування сторін, відповідачем 20.06.2022 підтверджено факт звернення ОСОБА_1 з заявою про розірвання договору та повернення коштів до відповідача.

Однак, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» кошти, сплачені за договором, укладеним з ОСОБА_1 , останній не повернуто.

Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язань щодо повернення позивачу грошових коштів, у нього виник обов`язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу 3 % річних та інфляційних втрат від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 5 272,54 грн. та інфляційні втрати в розмірі 17 776,38 грн.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти, сплачені за Договором № 376В/09/2021 від 13.09.2021 у сумі 15 655,00 грн.; за Договором № 1267Р/12/2021 від 30.12.2021 у сумі 55 070,30 грн., на загальну суму 70 725,30 грн., а також три проценти річних у розмірі 5 272,54 грн. та інфляційні втрати в розмірі 17 776,38 грн., у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000, від 30.09.2009 №23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно із ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що 16.12.2024 між ОСОБА_1 та адвокатом Коваль М.О. укладено Договір про надання правової допомоги № б/н.

Пунктом 3.2 вказаного договору передбачено, що гонорар адвоката за надання консультацій, аналіз законодавства, складання позову, виготовлення додатків, подання позову складає 7 000,00 грн.

Своїм підписом у акті прийняття-передачі наданих послуг від 24.12.2024 ОСОБА_1 погодилась з кількістю та вартістю наданих їй послуг за Договором про надання правової допомоги № б/н від 16.12.2024.

ОСОБА_1 здійснила оплату вартості надання правничої допомоги на загальну суму 7 000,00 грн., що підтверджується: квитанцією про оплату № 306978766 від 16.12.2024 на суму 1000,00 грн.; квитанцією про оплату № 307340249 від 18.12.2024 на суму 6000,00 грн.

Положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на викладене, ураховуючи складність та значення справи для сторін, обсяг проведеної роботи представником позивача, який підтверджений належними та допустимими доказами, а також доводи сторін, у зв`язку з частковим задоволенням позову, а також ціну позову та розмір фактично задоволених вимог, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 568,10 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони також пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 141, 263-265, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 70 725 (сімдесят тисяч сімсот двадцять п`ять) гривень 30 копійок; три проценти річних у розмірі 5 272 (п`ять тисяч двісті сімдесят дві) гривні 54 копійки; інфляційні втрати в розмірі 17 776 (сімнадцять тисяч сімсот сімдесят шість) гривень 38 копійок; витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 136 (одна тисяча сто тридцять шість) гривень 47 копійок; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 568 (шість тисяч п`ятсот шістдесят вісім) гривень 10 копійок.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Квітки Цісик, буд. 56.

Суддя О.О. Тиха