Справа № 346/3968/24
Провадження № 2/346/204/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Сольського В. В.

з участю секретаря судового засідання Біди Ю. Б.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Коломия цивільнусправу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на користь непрацездатного батька, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про стягнення аліментів на користь непрацездатного батька.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_5 .

Прізвище дочки позивача після реєстрації шлюбу - ОСОБА_6 .

Позивач ОСОБА_1 проживає сам та не перебуває в шлюбі з 07 лютого 1995 року.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1 позивач є інвалідом II групи загального захворювання довічно.

У звязку з хворобою позивач ОСОБА_1 змушений постійно проходити медичне обстеження та лікування.

Дохід позивача ОСОБА_1 , складається тільки з пенсії, яка не дозволяє забезпечити належне лікування, оздоровлення, харчування та проживання, оплату комунальних послуг.

Через постійну нестачу коштів у зв`язку з подорожчанням цін, позивач потребує матеріальної допомоги, та вважає, що дочка яка є працездатною може допомогти в його утриманні.

Враховуючи наведене, що позивач є непрацездатним, несе значні витрати на своє лікування, потребує матеріальної допомоги, просить стягувати із ОСОБА_2 на користь непрацездатного батька ОСОБА_1 , аліменти на його утримання в розмірі 4000 грн., щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і довічно.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 подала письмові пояснення, в яких зазначила що позивач ухилявся від виконання своїх батьківських обов?язків, не брав ані фінансової, ані іншої матеріальної, ані особистої участі у її та її рідної сестри - ОСОБА_7 вихованні, утриманні до досягнення повноліття, так само як і у додаткових витратах, в тому числі на забезпечення здобуття відповідачем та її рідною сестрою повної загальної середньої та/чи вищої освіти, не піклувався про їхнє здоров?я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не готував їх до самостійного життя та не поважав їх. Натомість, постійні зловживання позивачем алкогольними напоями призводили до його неспровокованої неконтрольованої агресії, частих побиттів і знущань над відповідачкою, її рідною сестрою та їхньою матір?ю - ОСОБА_4 , безпідставних застосувань до них фізичних покарань, а також інших видів покарань, які принижували людську гідність. З рештою, така поведінка позивача призвела до окремого від позивача проживання, а згодом, у 1995 році - до розірвання шлюбу між матір?ю відповідачки із позивачем. На момент розірвання шлюбу між матір?ю відповдіача із Позивачем відповідачу було 11 років, а її рідній сестрі - 8. Зокрема, вказала, що позивач у своїй позовній заяві не зазначає того, що у нього є ще одна донька - ОСОБА_7 , а також жива матір позивача - ОСОБА_8 . Зазначила, що сплата аліментів на утримання непрацездатного батька у заявленому позивачем розмірі буде надто обтяжливою для відповідачки, так як на її спільно із чоловіком - ОСОБА_3 утриманні перебувають двоє синів: неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який наразі навчається у 11 класі, і на подальше навчання якого у ВНЗ, їхньою сім`єю незабаром будуть нестись значні витрати; та малолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який навчається у закладі дошкільної оскіти, у зв`язку із чим сім`я відповідача несе значені витрати серед іншого на харчування дитини та додаткові навчальні програми (гуртки). Враховуючи вищевказане та з огляду на розмір доходу відповідачки, призначення судом аліментів на утримання непрацездатного батька у заявленому позивачем розмірі буде надто обтяжлим для неї, а сплата таких аліментів в цілому мала б місце за рахунок позбавлення дітей відповідача (внуків позивача) повноцінного забезпечення як належною освітою, так і належними умовами зростання і виховання.

Зокрема, відповідач надала додаткові письмові пояснення, в яких покликається на те, що звертаючись до суду з позовом, позивач вказував, що доходу, який він отримує, не вистачає на його потреби, в тому числі на належне лікування, оздоровлення, харчування та проживання, оплату комунальних послуг, однак на підтвердження цього позивач не надав жодного належного доказу. Натомість, із поданої позивачем суду виписки із медичної картки, згідно якої позивач перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні медичної реабілітації КНП «Коломийська районна лікарня» КМР у 2022 році, не вбачається розмір витрат на лікування, оскільки відповідно до статті 49 Конституції України у державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно. Це ж стосується й інших виданих медичними закладами документів, наданих позивачем суду. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів того, що отримуваний ним дохід в тому числі пенсія, не забезпечує його потреб, а матеріальне становище є скрутним. Відповідач вказала, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що витрати позивача значно перевищують його дохід, натомість, розмір пенсії та взагальному дохід позивача навіть більший прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Також пояснила, що батько безоплатно проживає у належній їй на праві власності квартирі у м. Коломиї, і вона інколи замість нього сплачує комунальні послуги та надає батькові продукти. А тому просить, у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити з підстав викладених у ньому.

Відповідач просила у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його недоведеність. Зокрема, просила врахувати подані нею письмові пояснення.

Вивчивши матеріали справи, докази на які посилають сторони, як на підставу своїх доводів та заперечень суд дійшов таких висновків.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 21 червня 2024 року повторно Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_5 , є донькою позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_11 (а.с.6).

Як слідує із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 07 лютого 1995 року зроблено запис за №36 (а.с.7).

Згідно із витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого із подружжя №6 від 16 липня 2024 року, у зв`язку із реєстрацією шлюбу 14 квітня 2007 року, відповідач змінила своє прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с.10-11).

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою пенсійного віку та особою з інвалідністю другої групи, причина інвалідності - загальне захворювання, що стверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_4 серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Як слідує із виписки із медичної карти стаціонарного хворого №10398, позивач ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікування у КНП «Коломийська районна лікарня» КМР з 12.09.2017 року по 03.10.2017 року, останньому рекомендовано нагляд у сімейного лікаря, травматолога, санаторно-курортне лікування (а.с.11 зворотній акруш).

Згідно із виписки з медичної картки стаціонарного хворого №490, виданої КНП «Коломийська районна лікарня» КМР (дата поступлення позивача у лікувальний заклад - 18.01.2022 року та дата виписки - 25.01.2022 року) у позивача встановлений реабілітаційний діагноз - двобічний коксартроз, останньому рекомендовано використання тростини при ходьбі, дозована фізична активність включаючи вправи та дозовану пішу прогулянку. Позивач виписувався з покращенням на подальше спостереження сімейного лікаря (а.с.11).

Із доданої копії езофагогастродоуденоскопії Коломийскьої ЦРП від 20.03.2019 року, заключення лікаря: … шлунково-кишковий пролапс. Дифузний ексудативний гастрит з підвищеною кислотноутворюючою функцією асоційований з Hb. pylori. Виразка цибулини 12п кишки (а.с.12).

Згідно із довідкою про доходи №9459 4249 4129 1458 сума пенсії за період з 01.01.2024 року по 30.06.2024 року складає: 20895,40 грн. (3299,56 грн. за січень- лютий та 3574,07 грн. за наступні місяці) (а.с.9).

Як вбачається із довідки про доходи № 5111 8711 0319 2390 сума пенсії за вересень 2024 року склала - 3574,07 грн. (а.с.95).

Із долучених відповідачем копій свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 та свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 вбачається, що остання є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.25, 27).

Відповідачка працює в Департаменті з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, її дохід за січень - вересень 2024 року склав - 324450,90 грн.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що з 1991 року проживала в гуртожитку по сусідству з сім`єю позивача. орієнтовно у 1993 році дружина позивача виїхала за кордон, двоє дітей - дочок залишилися з позивачем.Недовгий час ОСОБА_14 доглядав дочок, за кілька місяців почав приходити додому дуже пізно, після 11 год вечора, діти залишались без догляду. Одна з дітей була тоді в першому класі, друга, орієнтовно, в другому-третьому класі. Через пару місяців після цього дружина ОСОБА_14 передала з-за кордону кошти для придбання квартири для сім`ї. Діти залишились проживати у новій квартирі з ОСОБА_14 , який однак їх зовсім не доглядав і не піклувався про них. Побачивши таку ситуацію вона забрала дітей проживати до себе. Діти продживали у неї до 1999 року. За весь цей час ОСОБА_14 до дітй не навідувався, матеріально та морально дітям не допомагав. Перед тим як мало відбутись судове засідання ОСОБА_14 телефонував їй з погрозами, щоб вона не йшла в суд і не давала жодних свідчень.

Свідок ОСОБА_15 в суді пояснила, що знає сім`ю ОСОБА_14 з 1996 року. ОСОБА_4 - дружина позивача, була її подругою та розповідаа їй про ситуацію в родині. Розповідала, що в той час як дружина за кордоном на заробітках ОСОБА_14 про дітей не дбає, не забезпечує та не підтримує їх, діти завжди знаходяться в сусідки ОСОБА_16 , а батько до них не приходить. Вказала, що квартиру придбали за кошти, зароблені ОСОБА_17 , матір`ю дітей, за кордоном.

Позивач категорично заперечував все, що під присягою вказали свідки, а також пояснення відповідачки, однак жодних доказів на спростування повідомлених ними обставин під час судового розгляду не надав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Статтею 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Обов`язок повнолітніх дітей утримувати батьків чинним законодавством не пов`язується з працездатністю дітей і їх можливістю надавати батькам матеріальну допомогу та виникає на підставі сукупності наступних умов:

- походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення);

- непрацездатність матері, батька (тобто вони є особами, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» або особами з інвалідністю);

- потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому варто закцентувати увагу на тому, що обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №212/1055/18-ц), хоча, звичайно, цей чинник ураховують при визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України.

Стаття 202 Сімейного кодексу України не містить визначення, за яких обставин особа може вважатися такою, що потребує матеріальної допомоги.

Натомість право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Зазначений правовий висновок викладено Верховним судом України у постанові від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15.

До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд в постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 301/160/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Як встановлено судом, позивач є особою пенсійного віку та особою з інвалідністю ІІ групи та отримує пенсію (а.с.8, 9, 95).

Статтею 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» передбачено, що прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення встановлюється законом про державний бюджет на відповідний рік.

Згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", встановлено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність осіб, - 2361 гривні.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено прожитковий мінімум осіб, які втратили працездатність, - 2361 гривні.

Із матеріалів справи вбачається та не заперечувалось позивачем, що він є пенсіонером, особою з інвалідністю ІІ групи, і перебуває на обліку в Коломийському об`єднаному управлінні ПФУ в Івано-Франківській області та згідно долучених довідок про доходи за періоди: січень 2024 - лютий 2024 розмір отримуваної пенсії щомісячно становив 3299.56 грн., березень 2024 -червень 2024 розмір отримуваної пенсії щомісячно становив 3574.07 грн. (а.с.6) вересень 2024 розмір отримуваної щомісячної пенсії становив 3574.07 грн. (а.с.95), тобто позивач отримував пенсію в розмірі понад встановлений законом прожитковий мінімум.

Співвідношення доходу позивача до встановленого законодавцем розміру прожиткового мінімуму має суттєве значення під час вирішення спору за вимогами, пред`явленими на підставі статей 202, 205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру присуджених аліментів. Зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 210/2171/16-ц (провадження № 61-20845св18).

Слід вказати, що необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Позивач повинен довести необхідність отримання такої допомоги.

Обґрунтовуючи свою потребу в матеріальній допомозі позивач вказує лише на те, що він є непрацездатний, несе значні витрати на своє лікування та потребує матеріальної допомоги.

Доказів щодо неможливості забезпечити належне, призначене лікарем, лікування та оздоровлення, матеріали справи не містять.

Зокрема, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що розмір отримуваної ним пенсії є нижчим за розмір необхідних щомісячних витрат на ліки, харчування та інші витрати.

Посилання позивача на незадовільний стан здоров`я не підтверджують обставин його щомісячних витрат на лікування, які перевищують його дохід у вигляді пенсії.

Таким чином, посилаючись на потребу в допомозі від відповідачки та недостатність коштів для задоволення своїх потреб, позивач в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надав суду доказів щодо розміру своїх витрат на забезпечення життєдіяльності.

Виходячи зі змісту ст. 19 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мінімальний розмір пенсії забезпечує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому позивачку не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 1 ст. 202 СК України, що свідчить про безпідставність та недоведеність її позовних вимог.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При ухваленні рішення суд керується принципом побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки.

Зокрема, суд також бере до уваги ту обставину, що обов`язок утримувати батьків покладається на усіх дітей, та як встановлено судом, позивач має також повнолітню та працездатну доньку - ОСОБА_7 , утримання від якої має можливість отримувати, але з позовом до неї не звертався. Разом з тим суд відкидає аргумент відповідачки, що у позивача є жива матір, яка також могла б надавати йому допомогу, оскільки, очевидним є той факт, що остання також є непрацездатною особою.

В судовому засіданні не встановлено обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, які давали б достатні підстави покласти на відповідачку обов`язок утримувати непрацездатного батька, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Судовий збір за розгляд справи судом слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 202-206 Сімейного кодексу України, ст. ст. 10-13, 247, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на користь непрацездатного батька, відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , житель АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_7 , жителька АДРЕСА_2 .

Суддя: Сольський В. В.