ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/192/25 Справа № 2-1845/11 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

секретар Піменова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення основного боргу за кредитним договором, відсотків та пені за користування кредитом (суддя першої інстанції Куцевол В.В., повний текст рішення складено 02 лютого 2024 року),

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2010 року Відкрите акціонерне товариства Комерційний банк «Надра» звернулось до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення основного боргу за кредитним договором, відсотків та пені за користування кредитом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 214 159,42 доларів США, в еквіваленті становить 1 713 532,36 грн.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 16.03.2023, залучено до участі у справі, як правонаступника позивача ПАТ КБ «НАДРА», ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення основного боргу за кредитним договором, відсотків та пені за користування кредитом відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився директор ТОВ «Дніпрофінансгруп» Скребець О.С., та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом було ухвалено рішення при неповно та всебічно з`ясованих обставинах справи, не здійснено їх дослідження в сукупності, не здійснено інших процесуальних обов`язків покладених на суд.

Скаргу мотивує тим, що незгода відповідача з укладеним кредитом зводиться до небажання виконувати свої кредитні зобов`язання.

Відповідачкою під час розгляду справи не було заявлено клопотання про витребування для огляду оригіналів кредитного договору та іпотеки.

Судом першої інстанції не було встановлено всі факти якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, проігноровано докази, які містяться в матеріалах справи.

Наголошує на тому, що стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості заявлений позивачем.

ОСОБА_4 просив рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Від представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому адвокат зазначив, що при укладенні договору відступлення, оригінали первинних документів, кредитного договору, договору іпотеки, договорів поруки з усіма додатками не передавались та не могли передаватись з боку Банка до ТОВ «Дніпрофінансгруп», оскільки такі оригінали документів та договорів фізично відсутні.

Також зазначив, що позивачем не надано доказів отримання та видачі відповідачці кредитних коштів.

ОСОБА_5 просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» - Доманський В.П. доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував та просив залишити рішення суду без змін.

Згідно із ч. 2ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано:

-копію кредитного договору №900326/ФЛ від 17.09.2008 сторонами якого є ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого, остання отримала кредит у розмірі 183 359,40 доларів США зі сплато відсотків за користування грошима у розмірі 15,09% річних та з кінцевим строком повернення до 12.09.2028;

-копію договору поруки №900326/ФЛ-П1 від 17.09.2008, сторонами якого є ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_2 , за умовами якого останній взяв на себе обов`язок солідарно відповідати перед кредитором у разі порушення ОСОБА_1 взятих на себе кредитним договором зобов`язань;

-копію договору поруки №900326/ФЛ-П2 від 17.09.2008, сторонами якого є ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_3 , за умовами якого останній взяв на себе обов`язок солідарно відповідати перед кредитором у разі порушення ОСОБА_1 взятих на себе кредитним договором зобов`язань;

-копію розрахунку заборгованості, відповідно до якого її розмір, станом на 05.02.2010 становить 214 159,42 долари США, що становить 1 713 532,36 грн. та яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 180 654,46 доларів США, заборгованості за процентами 30 272,37 доларів США;

-копію бланку в якому зазначено особистий рахунок № НОМЕР_1 , 17.09.2008, вхідне сальдо 0,00; усього оборотів 181 359,40, 889 494,79; вихідне сальдо - 181 359,40, 889 494,79;

-копії претензій про погашення заборгованості від 08.02.2010;

-копії паспортів відповідачів та копії РНОКПП;

-копію договору про відступлення права вимоги №GL3N216953 від 24.04.2020, за умовами якого ПАТ «КБ «НАДРА» відступило ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» право вимоги за договором №900326/ФЛ від 17.09.2008 та договорами поруки №900326/ФЛ-П1 і №900326/ФЛ-П2.

Відповідно до копії постанови про закриття кримінального провадження винесеної старшим слідчім слідчого відділу Новомосковського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Бут А.О. від 18.07.2017, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0003188 від 23.08.2014 закрито у зв`язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що наданий позивачем бланк, не може бути прийнятий як доказ перерахування коштів на виконання умов кредитного договору, оскільки не містить: назву документа; посилання на кредитний договір; валюту операції. Крім того, зазначений, у вказаному бланку номер розрахункового рахунку не можливо ідентифікувати з зобов`язаннями пов`язаними з кредитним договором №900326/ФЛ, оскільки кредитний договір не містить посилання щодо погодженого номеру розрахункового рахунку відкритого для перерахування коштів за вказаним правочином.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до положень ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Звертаючись із даним позовом до суду ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» наголошувало на тому, що між ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 , 17.09.2008, було укладено кредитний договір №900326/ФЛ, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 183 359,40 доларів США зі сплато відсотків за користування грошима у розмірі 15,09% річних та з кінцевим строком повернення до 12.09.2028.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору №900326/ФЛ, між ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_2 , 17.09.2008, було укладено договір поруки №900326/ФЛ-П1, за умовами якого останній взяв на себе обов`язок солідарно відповідати перед кредитором у разі порушення ОСОБА_1 взятих на себе кредитним договором зобов`язань.

Також, з метою забезпечення належного виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору №900326/ФЛ, між ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_3 , 17.09.2008, було укладено договір поруки №900326/ФЛ-П2, за умовами якого останній взяв на себе обов`язок солідарно відповідати перед кредитором у разі порушення ОСОБА_1 взятих на себе кредитним договором зобов`язань.

ОСОБА_1 допустила неналежне виконання умов кредитного договору №900326/ФЛ, що виразилося у не внесенні чергового платежу та стало передумовою для виникнення заборгованості, ВАТ КБ «НАДРА» вимушено звернутися до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», (у редакції Закону чинній станом на 17.09.2008) документ, який містить відомості про господарську операцію є первинним документом.

Згідно з положеннями ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.5 та 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки зних маютьмістити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої)операції; дату здійснення поточної операції; код банку,у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції(відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.

Отже первинні бухгалтерські документи, виписка з особового рахунку є належними доказами щодо перерахування банком коштів на рахунок позичальника, що відповідно, свідчить про виконання банком взятих на себе обов`язків по наданню кредитних коштів.

Саме таку позицію висловив Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 року у справі 278/2177/15-ц

Доводи апеляційної скарги банку про те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено надані до матеріалів справи докази, що призвело до ухвалення невірного рішення, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки судом була надана повна та всебічна оцінка наданим доказам у справі.

Колегія суддів наголошує на тому, що позивачем не було надано належних доказів наявності кредитної заборгованості за кредитним договором №900326/ФЛ від 17.09.2008 року, оскільки як правильно вказав суд першої інстанції, наданий доказ перерахування кредитних коштів не відповідає встановленій формі бухгалтерського документа, яка б підвереджувала таку операцію.

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Отже, позивачем не надано доказів на підтвердження розміру заборгованості за спірним кредитним договором, тому твердження сторони позивача щодо доведеності заборгованості за цим договором не підтверджено належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем не було надано належних доказів на перерахування кредитних коштів відповідачці.

В той час, як відповідач заперечує факт перерахування йому грошових коштів.

Колегія суддів зазначає, що обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Частинами першою-третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

У зв`язку із недоведенням позивачем факту перерахування відповідачу кредитних коштів з метою доведення виконання умов договору про надання кредиту, а також фактичного користування відповідачем кредитними коштами, колегія суддів не знаходить правових підстав для стягнення на користь позивача заборгованості.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Крім того,слід наголосити на тому, що при подані апеляційної скарги позивачем не було заявлено клопотання про залучення в якості нового доказу копії висновку експерта №70/36-39 від 11.02.2013 року, також не було внесено заперечень у скарзі на ухвалу суду про залишення клопотання позивача без розгляду про залучення висновку експерта.

Апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено наявність заборгованості відповідачів перед Товариством.

Згідно статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог свідчить про їх недоведеність та необґрунтованість, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях та є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем не було надано доказів перерахування кредитних коштів, колегія суддів вважає, що були відсутні підстави для задоволення позову Товариства, а тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О.В. Халаджи

О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська