Справа № 715/3998/24
Провадження № 2/715/65/25
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 квітня 2025 року Глибоцький районний суд Чернівецької області
в складі: головуючого судді Цуренка В.А.
секретар судового засідання Оршевська С.М.
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в селищі Глибока в залі суду справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 , звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 28 березня 2024 року між позивачем позикодавцем ОСОБА_1 (далі позивач) та позичальником ОСОБА_2 (далі відповідач) укладено договір позики на суму 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) доларів США.
Згідно з положеннями ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
На підтвердження факту укладення договору та отримання відповідачем грошових коштів, останнім була підписана відповідна розписка.
За правилами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до п. 2 Договору Позики від 28 березня 2024 року позичальник зобов`язується повернути позикодавцю суму грошових коштів за наступним графіком:
1. 10 000 (десять тисяч) доларів США до 28.05.2024 року (двадцять восьмого травня дві тисячі двадцять четвертого року);
2. 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США до 28.07.2024 (двадцять восьмого липня дві тисячі двадцять четвертого) року;
3. 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США до 28.09.2024 (двадцять восьмого вересня дві тисячі двадцять четвертого) року;
4. 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США до 28.11.2024 (двадцять восьмого листопада дві тисячі двадцять четвертого) року;
5. 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США до 28.01.2025 (двадцять восьмого січня дві тисячі двадцять п`ятого) року;
6. 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США до 28.03.2025 (двадцять восьмого березня дві тисячі двадцять п`ятого) року;
7. 12 500 (дванадцять тисяч п`ятсот) доларів США до 28.05.2025 (двадцять восьмого травня дві тисячі двадцять п`ятого) року.
Однак відповідач не здійснив жодного платежу за період з 28 травня 2024 року по 27 листопада 2024 року, відповідно до пункту 2 Договору, чим порушив затверджений графік повернення грошових коштів та прострочив виплату платежів більш ніж на 30 днів.
Згідно п. 6 Договору Позики сторони домовились, що у разі, якщо позичальник прострочить виплату платежів більш ніж на 30 днів, позикодавець має право достроково звернути стягнення на всю суму заборгованості шляхом направлення відповідної вимоги. З дня направлення такої вимоги штрафні санкції за порушення графіку платежів не нараховуються.
Згідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
У зв`язку з викладеним вище, 14 листопада 2024 року позивач звернувся до відповідача засобом поштового зв`язку з вимогою повернути позичені кошти в семиденний строк з дня отримання вимоги. Згідно трекінгу поштового відправлення відповідач отримав вказану вимогу 19.11.2024 року, відповідно семиденний строк закінчився 26 листопада 2024 року. Таким чином, позивачем були використані заходи досудового врегулювання спору. Однак з метою захисту свого порушеного права він змушений звернутися до суду.
Відтак, станом на день звернення з даною позовною заявою до суду відповідач не виконав вимогу позивача та не повернув передані йому у позику грошові кошти.
Відтак, у відповідача виникла заборгованість за договором позики у розмірі 85 000 (доларів США).
Просить суд, ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики від 28.03.2024 року у розмірі 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) доларів США.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, однак його представниця, адвокат Поляк Марія Володимирівна подала до суду заяву, у якій зазначила, що вимоги позову підтримує повністю та просить суд їх задовольнити, справу розглянути у їх відсутності та зазначила, що не заперечує, щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомив і не просив суд відкласти розгляд справи. Представник відповідача, адвокат Чубей Олександр Дмитрович в судове зсідання призначене на 03 квітня 2025 року 10:30 год., не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою Морарь Ю.М., окрім того відповідач та представник відповідача повторно не з`явилися в судове засідання призначене на 30 квітня 2025 року 11:00 год, та представник відповідача надіслав суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою захисника Чубей О.Д. Відзиву до суду не надали. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст.280 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 28.03.2024 року, було укладено письмовий договір позики, на суму 85 000 (вісімдесят п`ять тисяч) доларів США, які він зобов`язався повернути за відповідним графіком зазначеним у п.2 Договору позики, що підтверджується оригіналом та копією розписки та копією договору позики.
Згідно ст. 526, 626, 629 ЦК України: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договором є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та у порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України: боржник вважається таким що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Відповідач не здійснив жодного платежу за період з 28 травня 2024 року по 27 листопада 2024 року, відповідно до пункту 2 Договору, чим порушив затверджений графік повернення грошових коштів та прострочив виплату платежів більш ніж на 30 днів.
Згідно п. 6 Договору Позики сторони домовились, що у разі, якщо позичальник прострочить виплату платежів більш ніж на 30 днів, позикодавець має право достроково звернути стягнення на всю суму заборгованості шляхом направлення відповідної вимоги. З дня направлення такої вимоги штрафні санкції за порушення графіку платежів не нараховуються.
Згідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
У зв`язку з викладеним вище, 14 листопада 2024 року позивач звернувся до відповідача засобом поштового зв`язку з вимогою повернути позичені кошти в семиденний строк з дня отримання вимоги. Згідно трекінгу поштового відправлення відповідач отримав вказану вимогу 19.11.2024 року, відповідно семиденний строк закінчився 26 листопада 2024 року. Таким чином, позивачем були використані заходи досудового врегулювання спору. Однак з метою захисту свого порушеного права він змушений звернутися до суду.
Відтак, станом на день звернення з даною позовною заявою до суду відповідач не виконав вимогу позивача та не повернув передані йому у позику грошові кошти.
Відтак, у відповідача виникла заборгованість за договором позики у розмірі 85 000 (доларів США).
Як вбачається з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.
При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 № 723/304/16-ц.
30 квітня 2025 року представник позивача, адвокат Поляк Марія Володимирівна, подала до суду клопотання про долучення до метеріалів справи доказів понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу та просить суд, стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн. 00 коп.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
За змістом частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, подано до суду наступні документи:
- копію договору №263/22 від 14 грудня 2022 року про надання юридичної
(правничої) допомоги від 14 грудня 2022 року;
- копію додаткової угоди № 1 до Договору №263/22 від 14 грудня 2022 року про надання юридичної (правничої) допомоги від 14 грудня 2022 року;
- копію звіт-акта про наданні послуги у зв`язку із розглядом справи №715/3998/24;
- копію квитанції до прибуткового касового ордера №29/04/52 від 29 квітня 2025 року;
Таким чином, представником позивача своєчасно було подана заява в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України та своєчасно надані суду документи щодо понесених судових витрат після ухвалення судового рішення.
Дослідивши надані представницею позивача документи, судом встановлено, що в таких наявний обґрунтований розрахунок витраченого адвокатом часу щодо надання кожного виду послуг; зазначено конкретний обсяг наданих послуг; зазначено вартість кожного виду послуг окремо.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення судових витрат на правничу допомогу та витрат по сплаті судового збору.
На пiдставi викладеного, ст.ст. 526, 533, 610-612, 614, 624, 625, 1046-1047 ЦК України, керуючись ст.ст. 4-13, 19, 23, 76-81, 141, 142, 259, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Повний текст судового рішення виготовлено 30 квітня 2025 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: