Справа № 587/696/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року Сумський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Вортоломей І. Г., присяжних Матюшенко О. О., Пономаренка Г. І., за участю секретаря судового засідання Бондаренко О. М., представника заявника Супруна Д. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Сумський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про оголошення фізичної особи померлою,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року представник заявниці звернувся до суду із вищезазначеною заявою, яку було уточнено в судовому засіданні, у якій просить оголосити померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Солідарне, Сумського району Сумської області, днем смерті ОСОБА_2 вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування зазначив, що ОСОБА_2 є сином заявниці, який мав зареєстроване місце проживання з 03 листопада 2006 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . У 2014 році ОСОБА_2 поїхав з дому до с. Бородіно, Дмитровського району, Московської області, рф. Після цього зник за обставин, які дають підстави вважати, що він загинув під час нещасного випадку. Але в наданих документах містяться розбіжності, в довідці та у свідоцтві про смерть зазначено дату народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , хоча фактично він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визнання ОСОБА_2 померлим необхідне для оформлення спадщини, а саме на частину житлового будинку, житлової площею 62,5 кв.м, з господарчими будівлями, розташованими на приватизованій земельній ділянці, площею 0,37 га, та приватизованої земельної ділянки, площею 0,37 га, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Оголошення особи померлою має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася щодо правовідносин за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 18 лютого 2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито окреме провадження у справі.

У судовому засіданні заявниця та її представник підтримали заяву, просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Сумського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про місце, дату та час повідомлений належним чином, заяв чи клопотань від нього не надходило.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що проживає з 2007 року у с. Солідарному, Сумського району Сумської області, заявниця є її сусідкою навпроти. Їй відомо, що заявниця проживала в будинку АДРЕСА_1 разом із сином до 2013-2014 року, після цього сина заявниці вона більше не бачила. Зі слів сусідки син загинув років 10 тому. Знає, що в заявниці був ще один син. Кому належить спадкове майно їй не відомо.

Заслухавши пояснення заявниці, представника заявника, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до такого.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Солідарному, Сумського району Сумської області народився ОСОБА_2 , в графі батько записаний ОСОБА_4 , в графі мати ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та копією паспорта (а.с. 6 зв.б, а.с. 7). Тобто заявниця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5-7).

З 03 листопада 2006 року по 26 листопада 2017 року ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з реєстру територіальної громади про місце реєстрації особи станом на 10 січня 2025 року (а.с. 7 зв.б.).

Згідно з довідкою Степанівської селищної ради Косівщинського старостинського округу Сумського району Сумської області №03-05-07 від 10 січня 2025 року ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті був постійно зареєстрований та постійно проживав у АДРЕСА_1 , за вказаною адресою також були зареєстровані та постійно проживали ОСОБА_1 мати 1961 року народження, та ОСОБА_5 , брат 1985 року народження (а.с. 15).

Відповідно до «справки о смерти» (рос.) №2434 за формою №33, виданої відділенням №3 Дмитрівського управління РАЦС Головного управління записів актів цивільного стану Московської області, виданої 12 грудня 2017 року, та «свидетельства о смерти» (рос.) VІІ-ИК №575519, виданого 12 грудня 2017 року, актовий запис №2440, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Бородіно, Дмитрівського району, Московської області, Росія (а.с. 8).

Згідно з довідкою №НА/, виданою ГБУ «РИТУАЛ» (рос.), тіло померлого ОСОБА_2 передано до кремації 13 грудня 2017 року об 11 год. 46 хв. (а.с. 8).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 державним нотаріусом була заведена спадкова справа №127 та видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 лютого 2003 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на спадкове майно, яке складається з частини житлового будинку, житловою площею 62,5 кв.м, розташованого на приватизованій земельній ділянці, площею 0,37 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Косівщинською сільською радою 16 січня 1990 року та зареєстрованого в Сумському ООБТІ 16 лютого 1990 року за реєстровим номером №317 (а.с. 9).

Звертаючись до суду із заявою про оголошення померлим ОСОБА_2 , який помер на території рф, заявник зазначає, що отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся в момент проживання в країні, яка наразі є територією країни-агресора, а у медичному документі, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті, наявні розбіжності у даті народження ОСОБА_2 , замість вірного ІНФОРМАЦІЯ_3 дату народження зазначено ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до п. 1 Розділу І Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року №52/5, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, статтею 13 вказаної Конвенції було передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних сторін доказовою силою офіційних документів.

23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 грудня 2022 року №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Цим Законом передбачено зупинення у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України 22 січня 1993 року та Протоколу 1997 року до Конвенції, вчиненого від імені України 28 березня 1997 року, та вихід України з Конвенції від 22 січня 1993 та Протоколу від 28 березня 1997 року.

Так, дія Конвенції від 22 січня 1993 року та Протоколу від 28 березня 1997 року зупинені з 29 грудня 2023 року.

З огляду на збройний конфлікт між рф та Україною, а також зупинення дії Конвенції від 22 січня 1993 року та Протоколу від 28 березня 1997 року, документи, видані на території рф, не мають доказової сили і не приймаються як офіційні документи на території України. Тому заявниця позбавлена можливості підтвердити факт смерті її сина ОСОБА_2 на підставі наявних в неї документів.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає, що заявницею обґрунтовано підставу звернення до суду із заявою про оголошення особи померлою, яка настала на території рф, а відтак такий факт не може бути підтверджений в іншій спосіб, ніж за рішенням суду.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У статті 306 ЦПК України, зокрема, визначено обов`язкове зазначення, для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Ці відомості дозволяють визначити право осіб на звернення до суду в справі цієї категорії, коло заінтересованих осіб, необхідні докази.

Статтею 47 ЦК України встановлено правові наслідки оголошення фізичної особи померлою, зокрема: правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті. Спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини. Нотаріус, який видав спадкоємцеві свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, накладає на нього заборону відчуження.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верхового Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» на відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, зазначених у ст. 21 ЦК (1502-06), на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Оголошення померлим ОСОБА_2 необхідно заявниці для оформлення спадкових прав.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верхового Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Таким чином, суд, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про оголошення померлим ОСОБА_2 , оскільки він відсутній за місцем свого постійного проживання, а також відсутні відомості про місце його перебування більше трьох років.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що у випадку, якщо фізична особа, яка була оголошена померлою, з`явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем перебування цієї особи або суд, що постановив рішення про оголошення її померлою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення суду про оголошення фізичної особи померлою.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України після набрання законної сили рішенням про оголошення фізичної особи померлою суд надсилає рішення відповідному органу державної реєстрації актів цивільного стану для реєстрації смерті фізичної особи, а також до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а в населеному пункті, де немає нотаріуса, - відповідного органу місцевого самоврядування для вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. За наявності в населеному пункті кількох нотаріусів, а також у випадках, коли місце відкриття спадщини невідоме, рішення надсилається до державного нотаріального архіву з метою передачі його за належністю уповноваженому нотаріусу для вжиття заходів з охорони спадкового майна.

Керуючись ст. ст. 2,4,5,76-81,263-265,293,354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Оголосити померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Сумської області, Сумського району, с. Солідарне, від дня набрання рішенням законної сили.

Днем смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Роз`яснити ОСОБА_1 , що спадкоємці фізичної особи, яка оголошена померлою, не мають права відчужувати протягом п`яти років нерухоме майно, що перейшло до них у зв`язку з відкриттям спадщини.

Рішення суду після набрання ним чинності направити в Сумський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для реєстрації факту смерті та приватному нотаріусу Сумського районного нотаріального округу Хоменко Оксані Володимирівні для вжиття заходів з охорони спадкового майна.

У разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про оголошення її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне текст рішення складений 02 травня 2025 року.

Суддя І. Г. Вортоломей

Присяжні О. О. Матюшенко

Г. І. Пономаренко