КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5919/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025року місто Київ

справа № 377/753/24

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 27 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Бабич Н.С., повний текст рішення складено 27 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В вересні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №835192942 від 01 грудня 2021 року у сумі 58306,60 грн., що складається з:

22000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу;

36306,60 грн. - сума заборгованості за відсотками.

В обґрунтування вимог посилалося на те, що 01 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансовадопомога» та відповідачем було укладено кредитний договір №835192942 в електронній формі, який відповідач підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором MNV58DW6 на суму 22000 грн.на умовах строковості, зворотності, платності, зі сплатою процентів за користування кредитом відповідно до пункту 1.9. кредитного договору.

Вказувало, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов'язання за договором виконало, грошові кошти у розмір 22000 грн. перерахувало на банківську картку відповідача НОМЕР_1 .

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

31 грудня 2020 рокуміж ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено додаткову угоду №26, відповідно до якої продовжено строк дії договору факторингу №28/1118-01 від 28листопада 2018 року до 31грудня 2021року, та 31грудня 2021року укладено додаткову угоду №27, якою продовжено строк дії договору до 31грудня 2022року.

30 жовтня 2023 року між ТОВ «ТаліонПлюс» таТОВ «ФК«Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №30/1023-01.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №2 від 20 грудня 2023 року до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №835192942 від 01грудня 2021 року на суму заборгованості 58306,60 грн.

17 липня 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» уклали договір факторингу №17/07/2024, відповідно до умов якого право вимоги за кредитним договором №835192942 перейшло до позивача в розмірі 58306,60 грн.

Посилалося на те, що відповідачем умови кредитного договору не виконуються, заборгованість за кредитним договором не погашена, а тому з останньої підлягає стягненню заборгованість.

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 27 листопада 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №835192942 від 01 грудня 2021 року у розмірі 58306,60 грн., судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подавапеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі встановив обставини, які мають значення для справи та відхилив доводи відповідача про те, що зрозуміти, що переказ грошових коштів дійсно був здійснений і те, що він був здійснений на банківський рахунок чи картку, яка належала відповідачу, а не будь-якій іншій людині, з наданих суду доказів неможливо. Оскільки договір кредитної лінії № 835192942, платіжне доручення № 61fff7b7-375b- 4al4-97e2-7a821f26ce78, довідка №07_1/2024 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» чи будь-які інші долучені до позовної заяви документи не містять жодних доказів на підтвердження номеру картки відповідача.

Вказував, що у своїх висновках, суд першої інстанції вказує лише зашифрований номер банківської картки (НОМЕР_1) на який начебто позивачем було здійснено переказ грошових коштів, а отже суд так і не встановив на яку саме банківську карту було здійснено переказ та чи належить вона відповідачу чи будь-якій іншій особі.

Зазначав, що суд першої інстанції відхилив доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив про відсутність доказів повідомлення відповідача про відступлення права грошової вимоги позивачу.

Посилався на те, що вданій справі в порушення вимог п.1.3. договору факторингу №17/07/24 від 17 липня 2024 року та ч.1 ст.1082 ЦК України фактор або клієнт за договором не повідомили відповідача про відступлення права грошової вимоги позивачу та про фактора, якому має бути здійснений платіж. Позивач не додав до позовної заяви жодних доказів здійснення такого повідомлення, що свідчить про те, що у відповідача не винило обов'язку здійснення платежу на користь позивача, оскільки обов'язковою умовою виникнення такого обов'язку є повідомлення про відступлення права грошової вимоги.

05 лютого 2025 року через систему «Електронний суд» від позивача надійшли пояснення на апеляційну скаргу, в яких останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказував на те, що ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» долучено до матеріалів справи довідку від банку-провайдеру AT КБ «ПРИВАТБАНК» (банк, що здійснював переказ коштів), яка підтверджує факт перерахування коштів з рахунків ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на рахунок відповідача у розмірі 22000 грн. від 01 грудня 2021 року. Зазначав, що перерахування суми клієнту не є предметом позовної заяви, оскільки перехід прав вимоги підтверджується підписанням відповідних реєстрів прав ввмоги та акту прийому-передачі реєстрів.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа є малозначною, тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 12 січня 2021 у справі №524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 грудня 2021 року ОСОБА_1 була здійснена заявка на отримання грошових коштів в кредит, в якій вказані персональні дані, зокрема, паспортні дані, РНОКПП, адреса місця реєстрації та проживання, номер картки для перерахування коштів.

01 грудня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено кредитний договір №835192942 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Договір був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора.

Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 22000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ«Манівео швидка фінансова допомога» (п.1.1. договору).

Згідно з п.1.2 кредитного договору, сума кредитного ліміту, вказана в пункті 1.1. договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника.

Кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 22000 грн. одразу після укладення договору, який має бути повернено до 31 грудня 2021 року (пункт 1.3. договору).

Пунктом 1.7 договору визначено, що кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі дисконтний період), а саме до 31 грудня 2021 року. У випадку надання першого траншу не в день укладення договору строк дії кредитної лінії автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення договору по відношенню до дати надання першого траншу за договором.

Відповідно до п.1.8 договору, сторони погодили, що встановлений в п.1.7 договору дисконтний період та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів.

У п.1.9. договору сторони погодили, що за користування кредитом позичальник зобов'язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в наступному порядку:

виключно на період строку, визначеного в пункті 1.7. договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 328,50 процентів річних, що становить 0,90 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним (пункт 1.9.1. договору);

за умови продовження строку дисконтного періоду, на умовах пункту 1.8. договору, з наступного дня після закінчення вказаного в пункті 1.7. договору строку, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за індивідуальною процентною ставкою в розмірі 361,35 процентів річних, що становить 0,99 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець за своїм вибором може надавати позичальнику знижки на розмір індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті (пункт 1.9.2. договору);

якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому пунктом 1.8. договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого позичальник зобов'язується сплатити кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за дисконтною та індивідуальною процентними ставками за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду. З огляду на вищезазначене, та у порядку статті 212 Цивільного кодексу України сторони домовились, що відкладальною обставиною за цим договором щодо виникнення у позичальника зобов'язань по сплаті процентів за базовою процентною ставкою від дати отримання кредиту по дату закінчення дисконтного періоду, є факт продовження користування кредитом понад строк дисконтного періоду з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду на умовах пункту 1.8. цього договору. Базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку дисконтного періоду виключно за умови, якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,98 процентів від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до умов цього пункту договору ( пункт 1.9.3 договору).

Згідно з пунктом 1.11 договору основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати закінчення дисконтного періоду, а у разі, якщо позичальник продовжує користуватися грошовими коштами після закінчення дисконтного періоду, з врахуванням всіх продовжень строку дисконтного періоду, та у разі продовження строку дії договору на умовах пункту 1.12. договору, основна сума кредиту має бути повернена не пізніше дати визначеної за правилами пункту 1.12.1. договору, але в будь-якому разі не пізніше граничного строку дії договору (закінчення строку його дії чи дати його дострокового розірвання). Також позичальник має право достроково повернути основну суму кредиту повністю або частково та сплатити всі фактично нараховані проценти в будь-який час.

Відповідно до пункту 1.12. договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду блокує можливість отримання позичальником нових траншів за договором та є відкладальною обставиною, в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії договору) на наступних умовах:

зобов'язання щодо повернення основної суми кредиту переносяться на наступний день після закінчення дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов'язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду (пункт 1.12.1. договору);

з наступного дня після закінчення дисконтного періоду позичальник зобов'язаний щоденно сплачувати кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним (пункт 1.12.2. договору).

Згідно з пунктом 1.13. договору проценти в розмірі, визначеному пунктами 1.9 або 1.12.2. договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня фактичного повернення всієї суми кредиту позичальником.

Невід'ємною частиною цього договору є Правила та Паспорт споживчого кредиту, що надано позичальнику до укладення договору. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов'язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті кредитодавця: www.moneyveo.ua (пункт 5.1. договору).

Згідно з пунктом 5.3. договору сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір кредитної лінії №835192942 від 01 грудня 2021 року підписаний позичальником ОСОБА_1 електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MNV58DW6, який відправлено на номер телефону НОМЕР_2 01 грудня 2021 рокуо 9:31:35, що був введений 01 грудня 2021 року о 9:32:23.

Як вбачається з довідки щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», заявку на кредит позичальник ОСОБА_1 подала 01.12.2021 о 9:30; договір відправлено позичальнику 01.12.2021; одноразовий ідентифікатор MNV58DW6 для акцепту оферти позичальником (підписання договору одноразовим ідентифікатором) відправлено позичальнику 01.12.2021 о 9:31:35 на номер телефону НОМЕР_2 ; ідентифікатор введено позичальником/відправлено товариству 01.12.2021 о 9:32:23; перерахування грошових коштів позичальнику ОСОБА_1 здійснено 01.12.2021 о 9:32:34.

На підтвердження надання кредиту шляхом безготівкового зарахування грошей позивач ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» надав платіжне доручення від 01 грудня 2021 року №61fff7b7-375b-4a14-97e2-7a821f26ce78, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило переказ грошових коштів у розмірі 22000 грн. згідно з договором №835192942 від 01 грудня 2021 року ОСОБА_1 для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_3 хх-хххх-5037.

З довідки, виданої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» №07_1/2024 відповідно до договору №1336 від 26 вересня 2013 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що за дорученнями ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» і, і3 було здійснено успішний платіж через платіжний сервіс LiqPay Приватбанка на картку клієнта: 22000 грн. ID платежем 01.12.2021 на номер картки одержувача : НОМЕР_1

Заперечуючи проти позову, відповідач як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі не заперечувала факту укладення договору №835192942 від 01 грудня 2021 року, однак вказувала на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту перерахування коштів на виконання вимог договору кредитної лінії №835192942саме на картку, яка належить їй.

Колегія суддів відхиляє вказані заперечення сторони відповідача, оскільки як вбачається з наданих позивачем: платіжного доручення від 01 грудня 2021 року №61fff7b7-375b-4a14-97e2-7a821f26ce78 та довідки, виданої ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» №07_1/2024, в них зазначений номер картки одержувача : НОМЕР_1 Тобто деякі символи (цифри), які є складовими номеру картки, замінені на знак «Х» з метою дотримання банківської таємниці.

Водночас відповідач не спростувала, що картка з такими символами їй не належить, виписку зі свого рахунку не надала.

Частиною 3 ст.367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, представник відповідача до неї долучив довідку AT КБ «ПРИВАТБАНК» про залишок коштів по рахунку станом на 26 січня 2022 року та вказував на те, що цей доказ, не було подано до суду першої інстанції разом з відзивом на позовну заяву, оскільки представник відповідача не знав про його існування, а отже представник відповідача об`єктивно не мав можливості його подати до суду першої інстанції з причини, яка від нього не залежала.

Колегія суддів не приймає доданий до апеляційної скарги новий доказ, оскільки такий доказ у суд першої інстанції не подавався стороною відповідача, він не був предметом дослідження суду першої інстанції та сторона відповідача із будь-якими заявами щодо долучення до справи вказаного доказу не зверталася, а також не обґрунтував та не надав доказів неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

А відтак, колегія суддів вважає належними надані позивачем докази на підтвердження виконання первісним кредитором ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» свого обов'язку за кредитним договором №835192942 від 01 грудня 2021 року.

Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту переходу прав вимоги відносно боржника ОСОБА_1 від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» позивач надав: копію договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс»; копію додаткових угод до нього: №19 від 28 листопада 2019 року, №26 від 31 грудня 2020 року, відповідно до яких текст договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року викладено в новій редакції; №27 від 31 грудня 2021 року, згідно з якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року включно; копію витягу з реєстру прав вимоги №175 від 05 травня 2022 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, відповідно до якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс» право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №835192942 від 01 грудня 2021 року на суму заборгованості 58306,60 грн., яка складається із: заборгованості по основному боргу (тілу кредиту) 22000,00 грн., заборгованості по відсоткам 36306,60 грн.

На підтвердження факту переходу права вимоги відносно боржника ОСОБА_1 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» позивач надав: копію договору факторингу №30/1023-01 від 30 жовтня 2023 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»; копію витягу з реєстру прав вимоги №2 від 20 грудня 2023 року, укладеного між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» право грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №835192942 від 01 грудня 2021 року на суму заборгованості 58306,60 грн., яка складається із: заборгованості по основному боргу (тілу кредиту) 22000,00 грн., заборгованості по відсоткам 36306,60 грн.

На підтвердження факту переходу права вимоги відносно боржника ОСОБА_1 від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» позивач надав: копію договору факторингу №17/07/24 від 17 липня 2024 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс»; копію витягу з реєстру боржників (додаток №1 до договору факторингу №17/07/24 від 17 липня 2024 року), укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» на виконання цього договору, відповідно до якого право грошової вимоги відносно боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №835192942 від 01 грудня 2021 року на суму заборгованості 58306,60 грн., яка складається із: заборгованості по основному боргу (тілу кредиту) 22000,00 грн., заборгованості по відсоткам 36306,60 грн.

Таким чином, надані копії договорів та витяги з реєстру боржників містять усі необхідні реквізити, зокрема підписи та печатки сторін і в повному обсязі підтверджують факт переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за укладеним нею з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитним договором.

Оскільки предметом судового розгляду є спір про стягнення із відповідача на користь ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованості за кредитним договором, а договори факторингу відповідачем не оспорені, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину, а також презумпції обов`язковості виконання договору.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів повідомлення відповідача про відступлення права грошової вимоги позивачу, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані доводи не є підставою для звільнення відповідача від виконання зобов'язань за кредитним договором №835192942 від 01 грудня 2021 року.

За правилом частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

У частині другійстатті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15.

Проте, за умови не отримання ОСОБА_1 повідомлення про відступлення права вимоги, остання не мала перешкод у реалізації свого зобов'язання по сплаті кредитної заборгованості на рахунок первісного кредитора згідно з умовами укладеного між ними кредитного договору.

Разом з тим, відповідач не надала жодних доказів сплати кредитної заборгованості як на рахунок первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», так і на рахунок позивача ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» та інших факторів, до яких переходило право вимоги за кредитним договором №835192942 від 01 грудня 2021 року до набуття такого права позивачем.

Як вбачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором №835192942 від 01 грудня 2021 року та розрахункузаборгованості, заборгованість відповідача становить 58306,60 грн., що складається з: 22000 грн. - сума заборгованості за тілом; 36306,60 грн. - сума заборгованості за відсотками.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованостіза тілом кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

З розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» вбачається, що відсотки у розмірі 36306,60 грн. розраховані за період з 01 грудня 2021 року по 05 травня 2022 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачем вчинялися дії з метою продовження дисконтного періоду та відповідно пролонгації договору.

А відтак, сума відсотків, які позивач просить стягнути з відповідача нарахована в межах дії кредитного договору та підлягаєж стягненню з відповідача.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції, встановивши, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», правонаступником якого є позивач, належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредит в обумовленій сумі, тоді як відповідач неналежно виконуваласвої зобов`язання, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості закредитним договором №835192942 від 01 грудня 2021 року у розмірі 58306,60 грн., яка складається із: заборгованості по основному боргу (тіло кредиту) 22000,00 грн., заборгованості по відсоткам 36306,60 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи наведені в апеляційній скарзі зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно оцінки зібраних у справі доказів, зокрема доказів, поданих позивачем на підтвердження його доводів про наявність укладеного з відповідачем кредитного договору.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 27 листопада 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: