Справа № 677/1364/24
Провадження № 2/677/287/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

23.04.2025 року м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

у складі: головуючого - судді Шовкуна В.О.,

за участі секретаря судового засідання Демчишеної Ю.В.,

учасники провадження (сторони):

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Киричук С.В.,

представник відповідача адвокат Самбір О.Є.,

представник третьої особи Світак Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красилів цивільну справу за позовом заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Заслучненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рух справи.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Красилівського районного суду Хмельницької області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Заслучненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про позбавлення батьківських прав стосовно дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову, позивач зазначила, що 18.10.2016 року, вона та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб та стали проживати разом у шлюбі. Від спільного проживання у них народилася дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Одразу після народження дочки вони розійшлися та стали проживати окремо. Відразу після народження дитини відповідач своєю дочкою не цікавився, не приїзжав до неї, всю відповідальність за виховання дочки поклав на неї, не телефонує і перейшов жити до батьків. З вказаного часу вона самостійно піклується про дитину та самостійно її утримує. 16.09.2019 року вони офіційного розірвали шлюб. 21.11.2020 року, вона одружилась з ОСОБА_5 і стала проживати разом у шлюбі. ОСОБА_2 , як батько, не приймає участі в утриманні своєї дитини, не надає матеріальну допомогу на її утримання. В даний час вона тимчасово не працює, проживає з їхньою дочкою, оформлена за нею по догляду як малозабезпечена сім`я, утримує дитину за рахунок ведення домашнього господарства та соціальних допомог. Однак, це не дозволяє в повній мірі забезпечити матеріальний добробут дитини. Інших видів доходу, вона не має. Проживає з дитиною в будинку, який належить її матері ОСОБА_1 . Окрім вищевикладеного, від дня народження дитини, ОСОБА_6 ухиляється від виконання своїх обов`язків по її вихованню, зокрема, він не піклується про неї, не спілкується з нею, не цікавиться як дитина розвивається, які у неї уподобання, характер, яке у неї здоров`я. Їхня дитина проживає з нею, знаходиться на її утриманні, в саду біля будинку знаходиться облаштована зона відпочинку для дітей, встановлений басейн, батути, дитячий будиночок та гірка. В будинку чисто та тепло, зроблений ремонт, дитина має окрему, повністю умебльовану кімнату, необхідну побутову техніку та всі умови для нормального життя та розвитку. Навпаки ж, ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймає та не цікавиться життям доньки. Останній раз ОСОБА_2 її бачив у трирічному віці. На підставі наведеного, просила позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно спільної доньки ОСОБА_7 , а також стягнути з відповідача на її користь понесені витрати по сплаті судового збору.

Аргументи учасників справи.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив, у якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовної заяви. Він сплачує аліменти вчасно та в повному обсязі, не допускав заборгованості, і на даний час заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Він любить свою доньку ОСОБА_8 , вважає, що кровного батька не можливо замінити. Оголошений в Україні воєнний стан (тривалі відключення світла, відсутність опалення, масовані ракетні атаки країни агресора) змусив ОСОБА_2 та його дружину виїхати в Німеччину на тимчасове проживання, як біженців, разом із дітьми та задля їх безпеки. Не зважаючи на відстань та окреме проживання, на свята ОСОБА_2 постійно передавав подарунки доньці ОСОБА_9 , і, в тому числі, через батьків, купив велосипед дівчинці на день народження (коли їй виповнилось три роки), столик, дитяче дзеркало, купував іграшки, мікрофон. Після розлучення з позивачкою, він спілкувався з донькою ОСОБА_10 та із самою позивачкою, збереглися їх листування в соціальних мережах та в месенджерах, які надані суду. Стверджує, що позивачка звернулась з цим позовом, щоб її чоловік ОСОБА_5 зміг провести внутрішньо сімейне усиновлення його доньки ОСОБА_11 через суд, з метою подальшого отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Саме для цього і потрібне судове рішення про позбавлення його батьківських прав відносно доньки, про це його повідомила сама позивачка і працівники сільської ради. Так, у вересні 2024 року ОСОБА_12 , працівник Щиборівської сільської ради з села Кузьмин, в телефонному режимі викликав його батька ОСОБА_13 в сільську раду в селі Кузьмин та спочатку опитав батька про квадратуру будинку по АДРЕСА_1 , і кількість кімнат, для обстеження не виїжджав до будинку. Кіт ОСОБА_14 зателефонував йому з телефона батька і сказав, щоб він визнав позов про позбавлення батьківських прав, оскільки ОСОБА_5 потрібно усиновити дитину щоб мати відстрочку від служби. У позовній заяві позивачка вводить суд в оману та повідомляє неправдиві відомості. Зважаючи на викладене, просив суд критично оцінити висновок органу опіки та піклування, який містить суттєві розбіжності та суперечить інтересам малолітньої дитини.

Позивач ОСОБА_1 вважає поданий відзив необґрунтованим, твердження та факти викладені у ньому є надуманими та безпідставними та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. У відзиві зазначено, що на сьогоднішній день немає заборгованості у Відповідача перед позивачем по сплаті аліментів на утримання дитини. Вона з цим погоджується. Однак на день подання позовної заяви заборгованість по аліментах була присутня. Разом з тим, звертає увагу суду, що правовою підставою для позбавлення батьківських прав у позові визначено не заборгованість за сплату аліментів, а те, що ОСОБА_2 участі у вихованні дитини не приймає та не цікавиться життям доньки. У відзиві на позов зазначено, що позивач з 22.12.2022 року виїхав до Німеччини як біженець через тривалі відключення світла, відсутність опалення, масовані ракетні атаки країни агресора. Слід зауважити, що такі твердження не заслуговують на увагу, оскільки на території Хмельницької області бойові дії не ведуться. Умови проживання задовольняють населення, в тому числі її та її дитину, а тому вказувати вищевикладене як причину не участь у вихованні дитини ОСОБА_7 є надуманими, безпідставними та неповажними. ОСОБА_2 не дарував для їхньої дитини столика, мікрофона, велосипед, ці речі дарували дитині його батьки. У відзиві також зазначається, що метою позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 є бажання її теперішнього чоловіка ОСОБА_5 усиновити ОСОБА_15 з метою отримання відстрочки від проходження військової служби. Дані твердження є надуманими, голослівними та такими, що не відповідають дійсності та не підтвердженні жодними доказами. Її чоловік ОСОБА_5 має свою одні дитину, та навіть якщо усиновить ще і ОСОБА_16 то наявність двох дітей згідно законодавств не дає підстави для відстрочки від мобілізації. Щодо тверджень у відзиві про наявність дружніх зв`язків між працівниками служби у справах дітей Заслучненської сільської ради ОСОБА_17 та її матір`ю ОСОБА_18 то такі твердження є невірними та вигадливими не підтверджені жодним доказом. Щодо висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавленні батьківських прав ОСОБА_2 то вважає його таким, що об`єктивно підтверджує відсутність участі у вихованні дитини ОСОБА_7 , незацікавленість її життям, духовним та фізичним розвитком. Фактично ОСОБА_2 втік за кордон, цим сам остаточно самоусунувся від участі у вихованні дитини. Щодо критичної оцінки доказів поданих нею разом з позовною заявою, то вважає, що дані докази є належними та допустимими, а викладені обставини оцінки їх критичності є надуманими та безпідставними. Незважаючи на те, що ОСОБА_2 знає про незадовільний стан здоров`я доньки ОСОБА_7 , не цікавиться її станом здоров`я ігнорує її у спілкуванні. Вона не раз хотіла, і пропонувала ОСОБА_2 брати участь у вихованні ОСОБА_7 , хотіла щоб він спілкувався з ней, запитував як її здоров`я, як вона проводить час, відвідує дитячий садочок. Однак ОСОБА_2 завжди цим нехтував та ігнорував. Всі інші доводи які вказані у відзиві не спростовують позовних вимог та доказів наданих до позовної заяви.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала, просила його задовольнити, вказала що ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків не виконує, а тому його слід позбавити батьківських прав.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Киричук С.В. позовні вимоги підтримав, з підстав наведених у позовній заяві, просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.

У судовому засіданні представник відповідача - адвокат Самбір О.Є. (в режимі відео конференції) позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову, з підстав наведених у поданому до суду відзиві.

Представник третьої особи - Заслучненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області Світак Т.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримує, з підстав наведених у наданому суду висновку, просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав. Також суду повідомила, що на засіданні комісії відповідач не був присутнім, його намагалися повідомити про засідання, однак це в них не вийшло, а тому вирішили провести засідання без повідомлення та присутності відповідача.

Позиція суду.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Короткий зміст фактичних обставин справи.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження від 10.05.2017 року Серії НОМЕР_1 , виданим Малоклітнянською сільською радою Красилівського району Хмельницької області ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками записані ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (а.с. 7), шлюб між якими було укладено 18.10.2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_2 від 18.10.2016 року, виданого Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області (а.с. 8).

16.09.2019 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією рішення Красилівського районного суду від 16.09.2019 року, рішення набрало законної сили 17.10.2019 року (а.с. 9-10).

21.11.2020 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження Серії НОМЕР_3 від 21.11.2020 року (а.с. 11).

Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини від 31.07.2024 року, дитина ОСОБА_19 не знає рідного батька. (а.с. 12).

На виконання ухвали суду від 16.08.2024 року щодо надання суду письмового висновку щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються даної цивільної справи, суду надано висновок органу опіки та піклування Заслучненської сільської ради від 13.09.2024 року, з якого слідує, що орган опіки та піклування прийшов до висновку про необхідність направлення до Красилівського районного суду Хмельницької області, висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 30-31).

У висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 зазначено про те, що ознайомившись із змістом документів, розглянувши ухвалу Красилівського районного суду Хмельницької області від 16.08.2024 року про відкриття провадження у справі про позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішення комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , копію акту обстеження умов проживання, інші довідки та документи, враховуючи те, що згідно відомостей служби у справах дітей Щиборівської сільської ради ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 , зі слів батька, ОСОБА_13 , ОСОБА_20 виїхав до Республіки Польща в кінці 2022 року, що підтверджується фотографією закордонного паспорта, проживає за кордоном, у другому шлюбі виховує двоє дітей, враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування Заслучненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області зробив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 .

Судом встановлено те, що відповідно до довідки Хмельницького ВДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області від 10.10.2024 року у відповідача ОСОБА_2 відсутня заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно судового наказу № 677/1188/19 від 16.07.2019 року. (а.с. 84).

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави - учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Таким чином, наведені норми права дають підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07.08.1996 року, § 78).

Також ЄСПЛ в рішенні у справі «Хант проти України» вказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідачем проти позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).

У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини до розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327 цс 18).

Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Жорстоке поводження з дитиною полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Заслучненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області № 59-09/2024 від 13.09.2024 року затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітньої дитини ОСОБА_3 . Проте, суд не погоджується з даним висновком, оскільки з висновку не вбачається той факт, що на засіданні був присутній ОСОБА_2 . З висновку вбачається те, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте позивач по справі перебуває за кордоном. Причиною перебування відповідача ОСОБА_2 за кордоном є повномасштабне вторгнення рф до України. Тому суд приходить до висновку, що рішення органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої дитини прийняте передчасно, не достатньо обґрунтованим, без встановлення всіх обставин справи. На думку суду, такий висновок суперечить інтересам дитини.

У судовому засіданні також було встановлено, що в період спільного проживання, відповідач не проявляв до дитини жодної агресії, не зловживав алкогольними напоями, не приймав наркотичні засоби, даний факт сама підтвердила позивач по справі.

Згідно з правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду: від 10.11.2021 року у справі № 309/556/17 (провадження № 61-14124 св 21), від 23.05.2022 року у справі № 752/26176/18 (провадження № 61-16697 св 21), від 02.08.2022 року у справі № 743/269/21 (провадження № 61-18133св21), від 25.11.2022 року у справі № 308/9081/21 (провадження № 61-8290 св 22), розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (Saviny v. Ukraine) від 18 грудня 2008 року, заява № 39948/06). Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Суду не надано доказів, які б вказували на те, що відповідачу ОСОБА_2 байдуже до долі доньки ОСОБА_7 . Навпаки, відповідач ОСОБА_2 всіма своїми діями в сукупності, під час розгляду справи судом, показав свою свідомість як батько, своє бажання бути батьком, заперечував проти позбавлення його батьківських прав.

Суд також приймає до уваги ті, обставини, що причини виїзду відповідача за кордон, стали військові дії на території України, однак орган опіки та піклування дану обставину не встановлював, а тому в даному випадку не можна говорити однозначно про те, що відповідач свідомого нехтує своїми обов`язками щодо виховання своєї дитини, навпаки він має бажання спілкуватися, цікавиться її життям, надсилає їй подарунки, запрошує до себе на оздоровлення за кордон.

Таким чином, повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, судом не встановлено підстав позбавлення відповідача батьківських прав, визначених статтею 164 СК України, суд доходить переконання, що якнайкращим інтересом дитини є збереження її зв`язків із батьком - відповідачем по справі, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-81, 141, 264-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Заслучненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Заслучненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, місцезнаходження: 31050, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Заслучне, вул. І.О. Масловського, 2, .

Повний текст рішення виготовлено 30.04.2025 року.

Суддя: В.О. Шовкун