Справа № 182/6376/24
Провадження № 2-о/0182/78/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17.04.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Кобеляцької - Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Нікополі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ковтюх Анна Володимирівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини -

В С Т А Н О В И В:

Заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 28.02.2024 року Чеська Республіка, Маріанські Лазні . Померлий був її рідним батьком. За життя з 2016 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав однією сім`єю разом зі своїм другом дитинства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останні роки дуже хворів, мав групу інвалідності, мало рухався і його друг дитинства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доглядав його. За життя, а саме 05 липня 2019 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , склав заповіт, згідно до якого на випадок його смерті заповідав належну йому квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть НОМЕР_2 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснив поховання свого товариша, про що свідчать Свідоцтво про поховання № 651, квитанції та договір - замовлення на організацію на проведення поховання № 6512, оформлення на ім`я ОСОБА_2 24 лютого 2022 року Указом Президента України 64/2022 на території України введено воєнний стан по всій території України у зв`язку з воєнною агресією росії. У лютому 2022 року уряд дозволив не включати до строку прийняття спадщини або відмови від неї період воєнного стану, що означало для спадкоємців можливість звернутися до нотаріуса для документального оформлення уже після завершення воєнного стану. Розуміючи це, ОСОБА_2 виїхав за кордон до Чеської Республіки, де й помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З метою вступу у спадщину після смерті свого батька, Заявниця звернулась з відповідною заявою до Ковтюх А.В., приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, де була заведена спадкова справа, реєстровим номером 41/2024. Однак, нотаріусом було встановлено, що не має можливості видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину, оскільки нею не надано документів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та його спадкоємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ст.1264 Цивільного кодексу України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Враховуючи вищевикладене, приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Ковтюх А.В. було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.09.2024 року, якою їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та запропоновано звернутись до судових органів для встановлення факту родинних відносин або факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та його спадкоємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, відсутність документів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю протягом п`яти років до дня відкриття спадщини померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та його спадкоємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не дають їй можливості оформити свідоцтво про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_2 , відповідно до ст.1264 Цивільного кодексу України. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. Факт того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та його спадкоємець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно проживали більше п`яти років до дня відкриття спадщині, вели спільне господарство, несли спільні витрати на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу, тобто, були однією сім`єю підтверджується наступними доказами:

- Актом № 417 від 12.09.2024 року про фактичне проживання, яким засвідчено, що ОСОБА_2 не зареєстрований але фактично проживав за вказаною адресою з 2016 року по кінець 2022 року;

- документами на поховання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яких вбачається, що за замовлення послуг та витрати на поховання ніс ОСОБА_2 ;

- копією заповіту, згідно до якого, на випадок смерті, ОСОБА_4 заповідав належну йому квартиру АДРЕСА_2 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- фотоматеріалами;

- квитанціями на утримання житла;

- свідченнями очевидців, на очах яких ОСОБА_4 та ОСОБА_2 спільно проживали більше п`яти років до дня відкриття спадщині, вели спільне господарство, несли спільні витрати на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу, тобто, були однією сім`єю.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає у порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, згідно із законом, такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом. Зокрема, згідно п. 1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 57 від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Отже, спір про право має місце там і тоді, коли інша заінтересована особа претендує на спадкове майно поряд із заявником, а також якщо розгляд цього питання пов`язане з вирішенням спору про право. Заявник звернувся із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріусу Нікопольського міського нотаріального округу Ковтюх А.В., яким було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яким фактично Заявнику було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та рекомендовано у судовому порядку встановити родинні відносини з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та його спадкоємцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також зазначено, що Заявниця є єдиним спадкоємцем, інших заяв про прийняття спадщини від інших спадкоємців не надходило. Тобто, вбачається, що відсутні інші особи, які претендують на спадкове майно. У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (див.Постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20 (провадження № 61-12758св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22). Таким чином, необхідність встановлення факту спільного проживання для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору, а без відкриття провадження у справі неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право, такого висновку прийшов Верховний суд, викладеному у Постанові КЦС ВС від 21.02.2024 № 278/304/23 (61-8713св23). Інших перепон, окрім встановлення факту родинних відносин, для отримання свідоцтва про спадкування за законом в позасудовому порядку не існує, нотаріусом у відмові про вчинення нотаріальної дії не зазначено інших підстав, які заважають йому видати Заявнику свідоцтво про спадкування як спадкоємцю четвертої черги, а, відтак, у даних справі відсутній будь-який спір, у тому числі, спір про право. За таких обставин звернувся до суду і просить встановити юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та його спадкоємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні, яке відбулось 16.04.2025 року, заявниця ОСОБА_1 свої вимоги підтримала і додатково суду пояснила, що її батько і ОСОБА_5 дружили з дитинства. ОСОБА_6 жив один і останні роки перед смертю, майже, не ходив. Її батько доглядав за другом, завжди йому допомагав. А коли він зовсім перестав ходити, переїхав до нього, щоб доглядати за ним. Коли ОСОБА_6 помер, батько взяв на себе всі витрати по похованню, бо ОСОБА_7 був самітнім, у нього не було нікого з рідних. Після того, як почались обстріли Нікополя , батько виїхав до своїх друзів в Чехію і там через деякий час помер. Прах батька його друзі передали в Нікополь , де його й було поховано.

Представник заявника ОСОБА_9 вимоги своєї довірительки підтримав в повному обсязі, посилаючись на факти, викладені в заяві.

В судове засідання, яке відбулось 17.04.2025 року, заявниця та її представник не прибули, представник заявника надав заяву про подальший розгляд справи у їх відсутність, заяву підтримав та просив суд її задовольнити (а.с.58).

Заінтересована особа в судове засідання не прибув, надав до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність, проти задоволення вимог не заперечував (а.с.54).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Згідно п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.

Як встановлено в судовому засіданні,ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 28.02.2024 року Чеська Республіка, Маріанські Лазні (а.с.8-12). З 2016 року ОСОБА_2 проживав однією сім`єю разом зі своїм другом дитинства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 по АДРЕСА_1 (а.с.33-34). ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останні роки дуже хворів, мав групу інвалідності, мало рухався (а.с.20-25), в зв`язку з чим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доглядав його. За життя, а саме: 05.07.2019 року, ОСОБА_4 склав заповіт, згідно до якого на випадок своєї смерті заповідав належну йому квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_2 (а.с.26). ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер (а.с.16), про що свідчить свідоцтво про смерть НОМЕР_2 (а.с.27). ОСОБА_2 здійснив поховання свого друга, про що свідчать Свідоцтво про поховання № 651 (а.с.28-29), квитанції та договір - замовлення на організацію на проведення поховання № 6512, оформлені на ім`я ОСОБА_2 (а.с.30-31).

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 на території України введено воєнний стан по всій території України у зв`язку з воєнною агресією росії.

У лютому 2022 року уряд дозволив не включати до строку прийняття спадщини або відмови від неї період воєнного стану, що означало для спадкоємців можливість звернутися до нотаріуса для документального оформлення уже після завершення воєнного стану.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 виїхав за кордон до Чеської Республіки, де й помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8-12). Заявниця здійснила поховання батька після доставки його праху в м.Нікополь (а.с.13, 19). З метою вступу у спадщину після смерті свого батька, заявниця звернулась з відповідною заявою до приватного нотаріуса Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ковтюх А.В., де була заведена спадкова справа, реєстровим номером 41/2024. Однак, нотаріусом було відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину, оскільки заявницею не надано документів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та його спадкоємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.35).

Таким чином, відсутність документів, які підтверджують факт проживання однією сім`єю протягом п`яти років до дня відкриття спадщини померлого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та його спадкоємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не дають можливості заявниці оформити свідоцтво про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_2 , відповідно до ст.1264 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї», членами сім`ї є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Факт того, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та його спадкоємець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно проживали більше п`яти років до дня відкриття спадщині, вели спільне господарство, несли спільні витрати на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу, тобто, були однією сім`єю підтверджується наступними доказами:

- Актом № 417 від 12.09.2024 року про фактичне проживання, яким засвідчено, що ОСОБА_2 не зареєстрований але фактично проживав за вказаною адресою з 2016 року по кінець 2022 року;

- документами на поховання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яких вбачається, що за замовлення послуг та витрати на поховання ніс ОСОБА_2 ;

- копією заповіту, згідно до якого, на випадок смерті, ОСОБА_4 заповідав належну йому квартиру АДРЕСА_2 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- фотоматеріалами;

- квитанціями на утримання житла.

Крім того, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які також підтвердили факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 2016 року по день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Так, свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він - звідний брат заявниці. Її батько - його відчим. Відчим та ОСОБА_12 - друзі з дитинства. ОСОБА_6 дуже давно вже був інвалідом. Сім`ї у нього не було. Коли його мати померла, ОСОБА_6 взагалі залишився одиноким. Років 5-6 до війни відчим сильно посварився з його мамою і переїхав жити до ОСОБА_6 . Так у нього й залишився, бо ОСОБА_6 вже не ходив і потребував постійної сторонньої допомоги. Знає, що ОСОБА_6 склав заповіт на вітчима.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що її чоловік - свідок ОСОБА_13 - звідний брат заявниці по справі. Вона познайомилась з чоловіком в 2018 році і стала вхожа в його сім`ю. Відчим ОСОБА_2 вдома з сім`єю не жив, він жив у свого друга - дядька ОСОБА_14 , бо той зовсім не ходив і був одиноким. ОСОБА_15 казав, що в ОСОБА_6 були погані справи із здоров`ям, чи то енцефаліт, чи то менінгіт, в зв`язку з чим його дуже перекосило. Тому відчим чоловіка й доглядав за ним. Після смерті ОСОБА_6 , він його поховав, а пізніше виїхав до Чехії, де й помер.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає у порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, згідно із законом, такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом. Зокрема, згідно п. 1 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 57 від 30 травня 2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Отже, спір про право має місце там і тоді, коли інша заінтересована особа претендує на спадкове майно поряд із заявником, а також якщо розгляд цього питання пов`язане з вирішенням спору про право.

Судом встановлено, що заявниця звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Ковтюх А.В., однак, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. З постанови також вбачається, що відсутні інші особи, які претендують на спадкове майно.

У Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема, виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний.

Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права. Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним (Постанова Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20 (провадження № 61-12758св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22).

Таким чином, необхідність встановлення факту спільного проживання для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору, а без відкриття провадження у справі неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право, такого висновку прийшов Верховний суд, викладеному у Постанові КЦС ВС від 21.02.2024 № 278/304/23 (61-8713св23).

Інших перепон, окрім встановлення факту родинних відносин, для отримання свідоцтва про спадкування за законом в позасудовому порядку не існує, нотаріусом у відмові про вчинення нотаріальної дії не зазначено інших підстав, які заважають йому видати заявниці свідоцтво про спадкування як спадкоємиці першої черги, а, відтак, у даних справі відсутній будь-який спір, у тому числі, спір про право.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження дослідженими в судовому засіданні доказами та показаннями свідків, а тому є підставою для задоволення заяви.

Керуючись ст.ст.12-13, 76-81, 258-259, 264-265, 315, 354-355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - приватний нотаріус Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ковтюх Анна Володимирівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, - задовольнити.

Встановити юридичний факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та його спадкоємця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал