РІШЕННЯ
18 березня 2025 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
судді Єфіменко Н.В.,
за участі секретаря Лущан В.О.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування маральної та майнової шкоди, -
07 листопада 2024 року ОСОБА_3 (далі: позивач) звернувся до ОСОБА_2 (далі: відповідач) з позовом про стягнення моральної шкоди в сумі 50 000 грн., майнової шкоди в сумі 152 121,65 грн.
В обґрунтування вищезазначених вимог позивач зазначив, що 03.09.2019 за порушення відповідачем ПДР сталась ДТП, внаслідок чого ним отримані тілесні ушкодження, а також зазнано моральної та майнової шкоди. 21.09.2022 кримінальне провадження стосовно відповідача закрите за закінчення строків давності, збитки відповідачем не відшкодовані, а відшкодування сплачене стаховиком не покрило збитки у повному обсязі, що змусило його звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.
Відповідач позовні вимоги визнав частково, моральну шкоду в сумі 10 000 грн., просив зменшити суму компенсації матеріальної шкоди . Вважає, за стягнення з нього вартості шолому та джинсових штанів, що втратили свою вартість та не можуть використовуватись, позивач має передати їх йому. Просив врахувати, що у нього на утриманні перебуває мати похилого віку, яка мешкає у прифронтовому регіоні, пережила окупацію, втратила здоров`я та майно.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові.
Відповідач позовні вимоги визнав частково, у загальній сумі 20 000 грн.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини:
Позивач є адвокатом, ФОП, має право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), 15.09.2016 зарахований до аспірантури університету ХНПУ ім. Г.С. Сковороди, що підтверджується: свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю №2063 серії ХВ №000354, виданим 18.01.2017 на підставі рішення ради адвокатів Харківської області; свідоцтвом про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №1847, виданим 05.02.2018 на підставі наказу МЮУ №252/5 від 29.01.2018; витягом з наказу №63 від 13.09.2016; витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань.
03.09.2019 поблизу вул. Сокільницька у м. Харкові відбулось зіткнення мотоциклу «BMW», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням позивача та автомобілю «Фольксваген Пассат», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача.
Власником мотоциклу «BMW», р.н. НОМЕР_1 , є позивач, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
05.09.2019 позивач звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із повідомлення про ДТП, яка мала місце 03.09.2019 поблизу вул. Сокільницька у м. Харкові з обставин зіткнення автомобіля «Фольксваген Пассат», р.н. НОМЕР_2 та мотоцикла «БМВ», р.н. НОМЕР_1 , заявою про здійснення страхового відшкодування майнової шкоди в сумі 100 000 грн., здоров`ю 50 000 грн.
09.09.2019 ухвалою слідчого судді Київського районного суду накладений арешт на мотоцикл «БМВ», р.н. НОМЕР_1 .
Зі змісту вищезазначеної ухвали вбачається, що 03.09.2019 близько 09:30, керуючи технічно справним автомобілем марки «Фольксваген Пассат», р.н. НОМЕР_2 , рухаючись по Білгородському шосе у м. Харкові зі сторони вул. Дерев`янка в напрямку вул. Семена Челюскіна, в районі автомобільної заправної станції «ANP» за адресою: м. Харків, вул. Сокольницька 30, в порушення вимог п.10.1 ПДР, згідно яких «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» та п.10.4 ПДР, відповідно до яких :«Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот», діючи необережно, проявив необачність, перед зміною напрямку руху наліво не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на зустрічну смугу руху, де виконанні розвороту не дав дорогу мотоциклу марки «БМВ», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням потерпілого ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку, та допустив з ним зіткнення, в наслідок чого ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, у вигляді закритого часткового ушкодження переднього рогу латерального меніска та колатеральної зв`язки з гемартрозом (скупчення крові в суглобовій сумці) лівого колінного суглоба, а також закритого часткового ушкодження зв`язок лівого гомілково - ступневого суглоба та закритого крайового перелому таранної кістки лівої стопи.
Як вбачається з висновку експерта №7/1011СЕ-19 від 23.10.2019, за вихідними даними з показань водія BMW ОСОБА_3 : у даній дорожній обстановці водій мотоциклу повинен діяти згідно з вимогами п.12.3 ПДР , водій автомобілю повинен діяти згідно з вимогами п.10.1, п.10.4 ПДР; у діях водія мотоциклу немає невідповідності вимогам ПДР, які перебували б. з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП, у діях водія автомобілю є невідповідності вимогам п.10.1, п.10.4 ПДР, які перебували, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП; у даній дорожній обстановці водій мотоциклу не мав технічної можливості запобігти зіткненню виконанням вимог ПДР, водій автомобіля мав технічну можливість запобігти зіткненню виконанням вимог п.10.1, п.10.4 ПДР. За вихідними даними з показань автомобіля: у даній дорожній обстановці водій мотоциклу повинен діяти згідно з вимогами п.12.3 ПДР, водій автомобіля повинен діяти згідно з вимогами п.10.1, п.10.4 ПДР; з причин, вказаних у дослідницькій частині висновку, вирішити запитання проте, чи є в діях водія мотоциклу невідповідності вимогам ПДР, які перебували, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з ДТП, не виявилося можливим. У діях водія автомобіля є невідповідності вимогам п.10.1 ПДР, п.10.4 ПДР, які перебували, з технічної точки зору, у причинному зв`язку з подією даної ДТП; з причин, вказаних у дослідницькій частині висновку, вирішити запитання про те, чи мав водій мотоциклу технічну можливість уникнути ДТП, не виявилось можливим.
Згідно висновку експерта №12-14/669-А/19 від 18.10.2019, у ОСОБА_3 , 45 років, має місце травма лівої нижньої кінцівки у вигляді садна в проекції лівого гомілково-ступневого суглоба, закритого часткового ушкодження переднього рогу латерального меніска і латеральної колатеральної зв`язки з гемартрозом (скупчення крові в суглобовій сумці) лівого колінного суглоба, а також закритого часткового ушкодження зв`язок лівого гомілково-ступневого суглоба та закритого крайового перелому таранної кістки лівої стопи. Вищевказані ушкодження утворилися в єдиний проміжок часу від ударної травматичної дії тупого твердого предмету (предметів), індивідуальні особливості травматичної поверхні якого в ушкодженнях не відобразилися. При цьому характер та механізм вищевказаних ушкоджень, не виключає можливості їх утворення в умовах ДТП, при обставинах відомих з ухвали слідчого судді, медичної документації та зі слів обстежуваного, в строк 03.09.2019. за ступенем тяжкості травма лівої нижньої кінцівки у вигляді вищеперелічених ушкоджень у сукупності не є небезпечною для життя в момент заподіяння та спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 день), і за цією ознакою відповідно до п.2.2.1 «ф,б,в», п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995, належить до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
02.03.2023 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» позивачу здійснене страхове відшкодування у сумі 99 000 грн.
Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд висновує:
Щодо майнової шкоди в сумі 152 121,65 грн.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України.
Частиною 6 ст.82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно із п.3 ч.2 ст.11 ЦК України, завдання майнової шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
За приписами ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової шкоди.
Відповідно ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Основною формою компенсації заподіяної (матеріальної) шкоди потерпілої особи є відшкодування збитків.
Згідно з ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Частиною 5 ст.1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування шкоди завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом або договором передбачено такий зв`язок.
Згідно із ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відповідно до п.22.1 ст.22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану в наслідок ДТП майну третьої особи.
У відповідності до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За приписами ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Під час розгляду даної справи презумпція вини заподіювана шкоди відповідачем не спростована, що є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача позивачу завдана майнова шкода у загальній сумі 251 121,65 грн. внаслідок пошкодження мотошолому, брюк та мотоциклу.
Позивачем до позовної заяви долучені докази перерахування на його ім`я ПрАТ СК «Арсенал» страхового відшкодування у розмірі 99 000 грн. за пошкодження мотоцикла.
Отже, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 129 759,83 грн.
Таким чином, на час розгляду справи позивачу невідшкодована майнова шкода у загальній сумі 152 121,65 грн., що складається з різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою за пошкодження мотоциклу в сумі 129 759,83 грн., пошкодження мотошолому та брюк в сумі 22 361,82 грн.
Відповідачем, всупереч свого процесуального обов`язку, не доведено, що ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну, встановлений його страховим полісом вищий, аніж сплачене стаховиком відшкодування.
Крім того, відповідач, заперечуючи проти заявленого позивачем розміру матеріальної шкоди, власного розрахунку завданих збитків не навів, та правом ініціювати проведення судової експертизи для визначення фактичної вартості збитків, завданих позивачу внаслідок ДТП, що мала місце 03.09.2019 не скористався.
Враховуючи вищевикладене, позов у цій частині підлягає задоволенню.
Щодо моральної шкоди в сумі 50 000 грн.
Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У відповідності до ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною другою цієї статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Положеннями ч.1 ст.1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
Позивачу завдана моральна шкода ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно роз`яснень наданих у пунктах 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору . Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотив.
Обґрунтовуючи моральну шкоду позивач зазначив, що внаслідок ДТП він отримав тілесні ушкодження. Так, протягом усього часу лікування постійно відчував нестерпний фізичний біль, моралі страждання, зазнав глибоких страждань щодо неможливості швидкого одужання та повернення до нормального режиму життя. Пережив значене нервове потрясіння, стрес, хвилювання та душевні страждання за здоров`я. Пережитий емоційний стрес супроводжувався почуттями розгубленості, тривоги, страху за життя та здоров`я, що призвело до появи негативних психоматичних змін: швидкої втомленості, пасивності, зниження настрою, пригніченості, фіксованості та негативних переживаннях за власносте здоров`я, порушення режиму сну. Крім того, через отриману травму він був позбавлений можливості здійснювати свою професійну діяльність у багатьох аспектах- як адвокат, арбітражний керуючий, ФОП, здобувач наукового ступеня доктора філософії, що призвело до втрати заробітку, повноцінної можливості утримувати сім`ю та посилання відчуття неповноцінності.
Крім того, він не міг приймати участь у марафоні, що також завдавало йому моральних страждань. Отримані травми потягли за собою обмеження активності, не можливості зайняття спортом, а вимушене припинення заняття фізичними вправами та пробіжками завдало йому значних душевних страждань, оскільки він вимушений був вести пасивний спосіб життя на час відновлення його фізичного стану. Крім того, він зазнав душевних страждань у зв`язку зі пошкодженням мотоциклу.
Свої моральні страждання позивач оцінив у 50 000 грн.
Виходячи з загальних засад справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Зважаючи на викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Зважаючи на вищевказані положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом досліджені усі необхідні основні питання, важливі для ухвалення судового рішення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач на підставі п.2 ст.15 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не сплачував, а відтак, враховуючи часткове задоволення позову, з відповідача на користь Держави необхідно стягнути судимий збір у розмірі 1 031,43 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 141, 264, 265 ЦПК України суд,-
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування маральної та майнової шкоди, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в сумі 152 121 (сто п`ятдесят дві тисячі сто двадцять одна) грн. 65 коп., моральну шкоду в сумі 20 000 (двадцять тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір у розмірі 1 031 (одна тисяча тридцять одна) грн. 43 коп.
В іншій частині позову, відмовити.
Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 .

Суддя Н.В. Єфіменко