Єдиний унікальний номер 725/566/25
Номер провадження 2/725/138/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2025 Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі:

головуючого судді Стоцька Л. А.

за участю секретаря судового засідання Соболевській А.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , від імені якої діє представник ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення.

В обґрунтування позову представник позивача вказував, що ОСОБА_4 з 25.02.2006 року перебував в шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24.12.2015року.

Під час шлюбу, сторони придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 36,64 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу від -.03.2013 року.

Квартира складається з двох окремих кімнат 103-3 площею 11,80 кв.м. та 103-4 площею 16.90 кв.м, коридору 103 площею 1,60 кв.м., суміщеного санвузла 103-2 площею 3,10 кв.м., комори 3-5 площею 0,30кв.м. та кухнею загального користування СХУІІ площею 16,00 кв.м.

За рішенням Першотравневого райсуду м.Чернівці від 24.01.2018року, залишеного в силі постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 17.04.2018 року вбачається, що встановлено порядок користування даним житлом, а саме: позивачу виділена окрема кімната площею 11,80кв.м., відповідачці - кімната площею 16,90кв.м. з коморою площею 0,30кв.м., інші приміщення залишились в загальному користуванні.

Незважаючи на рішення суду, відповідачка заперечує проти користування позивачем даною кімнатою, замінивши на вхідних та дверях його кімнати замки створила перешкоди для вільного доступу до квартири та кімнати в порушення права власності ОСОБА_4 .

Просив усунути перешкоди у користуванні вказаним житлом шляхом вселення.

У поданому відзиві представник відповідача заперечував проти задоволення позову, вказуючи на те, що позивач не надав жодного правовстановлюючого документу, який би свідчив, що ОСОБА_4 є власником чи співвласником спірного житлового приміщення, немає жодної нормативної бази, яка б зобов`язала ОСОБА_2 впустити проживати в її особисте житло абсолютно чужу людину для неї, крім того, при двох різностатевих дорослих дітях. Не дивлячись на те, що дана особа позивач, є їх біологічним батьком, він абсолютно не цікавиться життям дітей, і періодично створює заборгованість по сплаті аліментів. Даний його позов це намагання якимось чином помститися матері його дітей, за те, що вона постійно вимагає з нього законних аліментів на утримання дітей, а той різними способами уникає від участі в утриманні і вихованні дітей.

Згідно Статті 47 Житловго кодексу України «Норма жилої площі»: «Норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.» В спірному приміщенні проживає троє осіб Відповідачка і двоє її спільних дітей з Позивачем. Діти син неповнолітній, а дочка повнолітня. Двоє різностатеві, яким теж потрібна житлова площа. В спірне житло по квадратурі не вписується у той мінімум, Позивач не надав доказів, що йому перешкоджають у праві користування житлом, більше того, дана особа не потребує цього, оскільки має житло у с. Самушин (Чернівецький район (колишній Заставнівський район), та фактично проживає в м. Києві про це він і сам зазначає в шапці позову. Відсутні будь-які докази перешкоджання йому, як особі, яку захищає ст. 391 ЦК України. Просив відмовити в позові в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позові.

Відповідач та її представник у судовому засіданні заперечували у задоволенні позову, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Дослідивши матеріали справи та надані стронами докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступного.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_4 з 25.02.2006 року перебував в шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 , який було розірвано рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 24.12.2015року (а.с. 3-4).

Під час шлюбу, сторони придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 36,64 кв.м, що підтверджується договором купівлі-продажу від 04.03.2013 року.

Квартира складається з двох окремих кімнат 103-3 площею 11,80 кв.м. та 103-4 площею 16.90 кв.м, коридору 103 площею 1,60 кв.м., суміщеного санвузла 103-2 площею 3,10 кв.м., комори 3-5 площею 0,30кв.м. та кухнею загального користування СХУІІ площею 16,00 кв.м. (а.с. 5-6).

За рішенням Першотравневого райсуду м.Чернівці від 24.01.2018року, залишеного в силі постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 17.04.2018 року вбачається, що встановлено порядок користування даним житлом, а саме: позивачу виділена окрема кімната площею 11,80кв.м., відповідачці - кімната площею 16,90 кв.м. з коморою площею 0,30кв.м., інші приміщення залишились в загальному користуванні (а.с. 7-10).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами ст. 12,13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним, що передбачено ст.321 ЦК України.

Статтею 358 ЦК України зазначено, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Частиною ч.1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України закріплено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачене ст.391 ЦК України.

Однак, суду не надано жодних доказів, які б підтверджували про перебування у власності позивача спірної квартири чи її частини.

У відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач зазначив, що відповідач чинить йому перешкоди у користуванні квартири АДРЕСА_1 .

Разом з тим, позивачем, всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України, належних доказів, в розумінні ст.76-80 ЦПК України, на підтвердження заявлених позовних вимог, не надано.

Отже, за недоведеності позивачем перешкод у користуванні квартирою, підстав для вселення, позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 76,141, 164, 206,263-265, 280-283 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_4 , від імені якої діє представник ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці Л. А. Стоцька