ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 683/2848/24

Провадження № 22-ц/820/871/25

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю представника позивача

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 листопада 2024 року, суддя Андрощук Є.М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

встановив:

У вересні 2024 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованість за договорами №482876408 від 02 серпня 2019 року, №501203893 від 07 листопада 2019 року в розмірі 97921,94 грн. та судових витрат.

В обґрунтування позову вказало, що 02 серпня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №482876408, згідно з умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 12046 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 05 серпня 2022 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 0,01%. Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати кредит в строки, передбачені договором.

17 травня 2021 року було укладено договір №2, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №482876408.

18 травня 2021 року було укладено договір №18-05/2021, відповідно до якого ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №482876408.

10 березня 2023 року було укладено договір №10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №482876408.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №482876408 від 02 серпня 2019 року, який підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 8838,49 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 3251,10 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 5587,39 грн.

07 листопада 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №501203893, відповідно до якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 40756,64 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 07 листопада 2023 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 21,99%. Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати кредит в строки, передбачені договором.

17 травня 2021 року було укладено договір №2, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «Фінансова Компанія Флексіс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №501203893.

18 травня 2021 року було укладено договір №18-05/2021, відповідно до якого ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №501203893.

10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №501203893.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №501203893 від 07 листопада 2019 року, який підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості становить 89083,45 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 39672,79 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 42216,31 грн., заборгованість за процентами згідно з договором (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 7194,35 грн.

Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 листопада 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитними договорами №482876408 від 02 серпня 2019 року та №501203893 від 07 листопада 2019 року у розмірі 97921,94 грн., 3028 грн. судового збору та 17000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Суд вказав на обґрунтованість позовних вимог та правильність розрахунку заборгованості, який не було спростовано відповідачем в суді.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідач вказала, що судом першої інстанції не було враховано правового режиму карантину та воєнного стану в Україні, який забороняє стягувати із споживача неустойку та інші платежі у зв`язку із простроченням повернення споживчого кредиту. Зазначила про нікчемність укладених кредитних договорів в частині стягнення комісій з надання кредиту банком. Розмір витрат на правничу допомогу, який було стягнуто з неї спірним рішенням суду є неспівмірним та необґрунтованим.

В суді представник позивача заперечила проти апеляційної скарги з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу, підтримала оскаржуване судове рішення.

Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи судом, не з`явилася, в письмовій заяві просила суд провести розгляд справи без її участі, підтримала доводи апеляційної скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Коллект Центр» вказало, що відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, нарахування процентів відповідає умовам договору, факт неповідомлення боржника про відступлення прав вимоги не впливає на його обов`язок щодо виконання зобов`язання за кредитними договорами.

Перевіривши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що 02 серпня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №482876408, відповідно до якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 12046 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 05 серпня 2022 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 0,01%.

17 травня 2021 року укладено договір №2, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №482876408.

18 травня 2021 року було укладено договір №18-05/2021, відповідно до якого ТОВ Фінансова Компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №482876408.

10 березня 2023 року укладено договір №10-03/2023/01, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №482876408.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №482876408 від 02 серпня 2019 року, що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, складеного позивачем, становить 8838,49 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 3251,10 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 5587,39 грн.

07 листопада 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №501203893, відповідно до якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит в сумі 40756,64 грн., а позичальник зобов`язався повернути використану суму в строк до 07 листопада 2023 року та сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 21,99%. Відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені договором.

17 травня 2021 року було укладено договір №2, відповідно до якого АТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №501203893.

18 травня 2021 року було укладено договір №18-05/2021, згідно з яким ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №501203893.

10 січня 2023 року було укладено договір №10-01/2023, за умовами якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №501203893.

Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №501203893 від 07 листопада 2019 року, що підлягає стягненню з позичальника відповідно до розрахунку заборгованості, становить 89083,45 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 39672,79 грн., заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 42216,31 грн., заборгованість за процентами згідно з договором (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 7194,35 грн.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції на час виникнення спірних правовідносин, загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит).

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі №202/5330/19 зазначено, що «…У кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами 1 та 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

У постанові від 06 листопада 2023 року у справі №204/224/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 серпня 2019 року та 07 листопада 2019 року відповідач уклала із ПАТ «Альфа-Банк» угоди про надання кредитів №482876408 в сумі 12046 грн. та №501203893 в сумі 40756,64 грн., строком на 36 місяців та 48 місяців відповідно, шляхом акцептування її оферт банком.

Кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання та надав позичальнику кредитні кошти шляхом зарахування їх на рахунки позичальника.

Позичальник, в порушення умов договорів, не повернула отримані кредитні кошти у встановлений строк, не сплатила проценти за користування ними, внаслідок чого утворилася заборгованість за вказаними договорами, право вимоги щодо якої перейшло в подальшому до позивача.

Відповідач, в поданій нею апеляційній скарзі, визнала факт укладення кредитних договорів та переходу права вимоги по цих кредитах до позивача, однак вказала, що останнім безпідставно, здійснювалося нарахування відсотків, оскільки у період дії в Україні карантину, воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 нього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Такі твердження відповідача колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-ІХ від 15 березня 2022 року, яким внесено зміни до розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» і доповнено його п. 6-1, який встановлює нові правила звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання ним своїх зобов`язань за договором про споживчий кредит, а саме у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення.

У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною 4 статті 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті.

Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною 2 статті 3 цього Закону. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зміни до цього закону не передбачають звільнення позичальника від виконання своїх зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом в межах строку кредитування, матеріали справи не містять доказів нарахування відповідачу неустойки чи то інших платежів саме у зв`язку із простроченням повернення кредиту, тому доводи заявника в апеляційній скарзі в цій частині на увагу не заслуговують.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, в підпункті «б» пункту 1 оферти та акцепту, а також додатку №1 до угод про надання кредиту №482876408 від 02 серпня 2019 року та №501203893 від 07 листопада 2019 року (колонка 7.2 графіка) передбачено необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, яка становить 3% та 2,4% від суми кредиту відповідно.

Згідно з виписками по банківському рахунку ОСОБА_1 (а.с. 17-25, а.с. 31-37), останньою сплачено в рахунок комісій за договорами №482876408 від 02 серпня 2019 року та №501203893 від 07 листопада 2019 року, 6991,32 грн. та 17992,42 грн., відповідно.

При цьому, в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлено щомісячну комісію за розрахунково-касове обслуговування.

Оскільки позивач не зазначив та не надав доказів щодо переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця справляти плату за розрахунково-касове обслуговування є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, заявлена позивачем сума заборгованості за кредитним договором №482876408 від 02 серпня 2019 року в розмірі 8838,49 грн. підлягає зменшенню на суму неправомірно сплаченої комісії та, відповідно, становитиме 1847,17 грн. (8838,49-6991,32).

Заявлена позивачем сума заборгованості за кредитним договором №501203893 від 07 листопада 2019 року в розмірі 89083,45 грн. підлягає зменшенню на суму неправомірно сплаченої комісії та, відповідно, становитиме 71091,03 грн. (89083,45-17992,42).

Можливість самостійного здійснення перерахунку кредитної заборгованості, з огляду на нікчемність умов спірного договору в частині сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування (зменшити визначений банком обсяг заборгованості на суми погашеної позичальником та простроченої комісії), відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20 (провадження №61-17825св21).

За встановлених вище обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ТОВ «Коллект Центр» в повному об`ємі не відповідає обставинам справи та вимогам законодавства, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає зміні в частині стягнення розміру заборгованості за кредитом.

Стосовно доводів апеляційної скарги щодо неспівмірної суми витрат, понесених на надання правничої допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5 днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До позовної заяви позивачем додано договір про надання правничої допомоги №01-07/2024 від 01 липня 2024 року, заявку на надання юридичної допомоги №559 від 30 липня 2024 року щодо супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , акт про надання юридичної допомоги від 06 серпня 2024 року з детальним описом робіт (наданих послуг), платіжну інструкцію № від 13 серпня 2024 року про сплату коштів в розмірі 136000 грн. за надання правничої допомоги згідно з договором про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01 липня 2024 року.

Згідно з умовами договору про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02 січня 2023 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Коллект Центр» (Клієнт), Адвокатське об`єднання на підставі звернення Клієнта, яке оформлено у формі заявки на надання юридичної допомоги, приймає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги, наведеної у пунктах 2.1.1.-2.1.7. договору, а клієнт зобов`язується оплатити правову допомогу у відповідності до умов розділу 4 договору.

Відповідно до положень розділу 4 договору, вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору (п. 4.1 Договору). Клієнт зобов`язується оплатити надані Адвокатським об`єднанням послуги після надання Адвокатським об`єднанням Клієнту відповідного рахунку для оплати (п. 4.2 Договору).

Як вбачається зі змісту витягу з Акту про надання юридичної допомоги від 06 серпня 2024 року, сторони договору погодили надання наступних послуг Адвокатським об`єднанням позивачу у відповідності до заявок на надання юридичної допомоги (відповідач ОСОБА_1 ) на суму 17000 грн.: надання усної консультації з вивченням документів, 2 год. - 3000 грн., підготовка пропозицій, 2 год. - 1000 грн., складення позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду, 4 год. - 12000 грн.

Згідно з частиною 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За відсутності клопотання іншої сторони про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суду відсутні правові підстави для зменшення належно підтвердженого розміру таких витрат з власної ініціативи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 року у справі №676/5537/19).

Судом апеляційної інстанції установлено, що розмір та докази понесення витрат позивачем на правничу допомогу підтверджено належними та допустимими доказами, в той же час як відповідач, будучи ознайомленою із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, чого остання не заперечила в суді та про що свідчить відмітка про отримання рекомендованого листа (а.с. 89), не заявила відповідних заперечень щодо розміру судових витрат в суді першої інстанції та відповідного клопотання про їх зменшення не подала.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - 74,48% ((1847,17 грн.+71091,03 грн.) /97921,94 грн.*100%), що становитиме 2255,25 грн. в частині сплаченого судового збору (3028 грн.*74,48%) та 12661,60 грн. в частині витрат на правничу допомогу (17000 грн.*74,48%).

При зверненні до апеляційного суду відповідач сплатила 4542 грн. судового збору, в той час як апеляційна скарга задоволена на 48,32% (24983,74 грн./51703,31 грн.*100%), тому з урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги, ОСОБА_1 за рахунок ТОВ «Коллект Центр» підлягає компенсація 2194,69 грн. судових витрат (4542 грн.*48,32%).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 листопада 2024 року змінити в частині стягнення кредитної заборгованості та судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитними договорами №482876408 від 02 серпня 2019 року та №501203893 від 07 листопада 2019 року в розмірі 72938,20 грн., 2255,25 грн. судових витрат по сплаті судового збору та 12661,60 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в суді апеляційної інстанції в розмірі 2194,69 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 травня 2025 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова