Справа № 541/4618/24
Номер провадження 2/541/299/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 квітня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Городівського О.А.

за участю секретаря судового засідання - Непокупної Л.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

17 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вказаним позовом, в якому просив скасувати арешт накладений на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області №50894858 від 22 серпня 2016 року, та внесений реєстратором Солодовник Оленою Олександрівною в Державний реєстр речових прав відомості про обтяження на все майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

В обгрунтування позовної заяви вказував, що в провадженні Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області перебуває виконавче провадження №50894858 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми боргу. Постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 22 серпня 2016 року державним виконавцем Миргородського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області Солодовник О.О. було накладено арешт на майно. Заборгованість ОСОБА_1 сплачена, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк». Виконавче провадження закінчене.

Наявність даної заборони перешкоджає йому в розпорядженні своїм нерухомим майном.

Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 24.12.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено перше судове засідання (а.с.15).

Позивач в судове засідання не з`явився, в поданій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 23).

Представник відповідача Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, в поданій відповіді на ухвалу суду від 07.02.2025 вказав, що строк зберігання виконавчих проваджень та книг обліку переданих на зберігання становить три роки після чого підлягають знищенню (а.с. 29).

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис про обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , № 16015445 внесений Миргородський міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 50894858 від 22.08.2016 Миргородський міськрайонний ВДВС ГТУІО у Полтавській області (а.с. 5-7).

Відповідно до повідомлення Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 19.03.2025 на виконанні відділу перебувало виконавче провадження № 50894858 з примусового виконання виконавчого листа від 14.03.2016 № 2/541/115/2016, про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» 3217,30 грн судових витрат, відкрите постановою від 21.04.2016 відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ від 21.04.1999. Постановою від 22.08.2016 виконавче провадження завершено на підставі пункту 10 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ від 21.04.1999 (а.с.29).

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 20.01.2025 №20.1.0.0.0/7-250107/20716-БТ станом на 20.01.2025 не має заборгованості у ОСОБА_1 (а.с. 18).

Відповідно до роздруківки з автоматизованої системи виконавчого провадження від 25.04.2025 виконавчі провадження де є боржником ОСОБА_1 завершені (а.с.30).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Положеннями ч. 1,2 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Згідно з ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За приписами ст. ст. 13, 76, 80, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 9 ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону країни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: удового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості. Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили.

Частина 2 ст. 56 Закону України Про виконавче провадження передбачає, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ Про виконавче провадження підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Частиною 5 ст. 59 ЗУ Про виконавче провадження встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З аналізу ст. 59 ЗУ Про виконавче провадження вбачається, що арешт з майна може бути знятий виконавцем в рамках існуючого виконавчого провадження, або на виконання рішення суду шляхом відкриття нового виконавчого провадження

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки позивач не має заборгованості по виконавчому провадженню відповідно до якого накладався арешт на нерухоме майно та усі виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_1 , завершені, а накладена заборона на нерухоме майно порушує його права, як власника, тому позивач має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, володіння та розпоряджання своїм майном, що врегульовано ст. 391 ЦК України. Іншого способу зняти наявну заборону немає.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12,13, 78-80, 141, 258 268, 352 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати арешт накладений на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області №50894858 від 22 серпня 2016 року, та внесений реєстратором Солодовник Оленою Олександрівною в Державний реєстр речових прав відомості про обтяження на все майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя О. А. Городівський