Справа № 2-о/593/10/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" квітня 2025 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючої - судді Данилів О.М.

при секретарі Паньків М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Бережани цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Бережанського районного суду із заявою, якою просив встановити належність його покійному батькові ОСОБА_2 довідки про реабілітацію № 13/88-92, виданої 12 травня 1992 року Прокуратурою Івано-Франківської області на ім`я ОСОБА_3 та одночасно просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він, ОСОБА_1 , є жертвою політичних репресій та особою, на яку поширювалась дія статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Встановлення даних фактів йому необхідно для отримання пільг, які поширюються на осіб, які мають статус жертв політичних репресій, а іншим способом, крім судового, встановлення цих фактів є неможливим оскільки через припинення офіційних відносин з країною агресором він позбавлений можливості отримати відповідну довідку з архіву за місцем свого народження - у хабаровському краю рф, що, перешкоджає йому набути відповідний статус за Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років». До початку повномасшатного вторгнення і збройної агресії рф довідки про реабілітацію осіб, які перебували у т.ч. у засланні, видавались управліннями міністерства внутрішніх справ рф в області, де знаходилась (перебувала особа), і такі довідки приймались Комісіями з поновлення прав реабілітованих та служили підставою для видачі посвідчення реабілітованого. Вважає, що він не має морального права і вважає неприпустимим звертатись навіть у приватному порядку до установи країни-агресора за отриманням відповідної довідки, яка у подальшому послужила би підставою для отримання посвідчення реабілітованої особи, тому на підставі довідок про реабілітацію його батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з врахуванням факту його народження ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Святогір`я району ім. Сергія Лазо Хабаровського краю просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він є жертвою політичних репресій та особою, на яку поширювалась дія статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

В судове засідання заявник не з`явився, надіслав суду заяву, у якій просив справу розглянути у його відсутності по наявних у ній матеріалах. Подані вимоги підтримує, просить їх задоволити та при постановленні рішення взяти до уваги його письмові пояснення, долучені ним до справи.

Представник заінтересованої особи Бережанської міської ради у судове засідання також не з`явився, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення вимог заявника заперечень не має.

Суд, розглянувши матеріали справи, взявши до уваги письмові пояснення заявника, заяву представника заінтересованої особи Бережанської міської ради, який не заперечував проти задоволення заявлених вимог та дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, прийшов до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення фактів, що мають юридичне значення підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

У відповідності із ст. ст. 293, 315 ЦПК України суд розглядає цивільні справи непозовного провадження про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, в тому числі фактів родинних відносин між фізичними особами, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що

зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті.

Згідно п.12 постанови Пленуму Верхового Суду України № 5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд може встановити факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу.

Судом встановлено, що довідка про реабілітацію № 13/88-92, видана 12 травня 1992 року Прокуратурою Івано-Франківської області на ім`я ОСОБА_3 належить покійному батькові заявника ОСОБА_2 та, що заявник ОСОБА_1 є жертвою політичних репресій та особою, на яку поширювалась дія статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Ці факти підтверджуються долученими до справи письмовими поясненнями заявника, який пояснив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Святогір`я району ім. Сергія Лазо Хабаровського краю. Його батьками були: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в смт. Богородчани Богородчанського району Станіславської області та матір ОСОБА_5 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Головин Костопольського району Ровенської області. Шлюб між батьками був зареєстрований 16 січня 1956 року у Святогірській сільській раді району ім. Сергія Лазо Хабаровського краю, де він і народився. Його матір ОСОБА_6 була засуджена 11 жовтня 1947 року «особливою трійкою » при МДБ СРСР за ст. ст. 54-1, 54-11 КК УРСР до 11 років у ВТТ, утримувалась під вартою 7 років 6 місяців 14 днів, перебувала у засланні 1 рік 9 місяців 1 день та на підставі ст. 1 Закону Української РСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 17.04.1991року була реабілітована. Свердловським міськвиконкомом Луганської області 5 жовтня 1994 року матері було видане посвідчення № НОМЕР_1 про те, що вона має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій».

Його батько - ОСОБА_2 був засуджений 23 травня 1948 року Станіславським обласним судом за ст. 54-10 КК УРСР до 10 років ВТТ, утримувався під вартою 6 років 7 місяців 14 днів, перебував у засланні 1 рік 8 місяців 25 днів та на підставі ст. 1 Закону Української РСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 17.04.1991року був реабілітований. Свердловським міськвиконкомом Луганської області 29 вересня 1994 року батькові ОСОБА_2 було видане посвідчення № НОМЕР_2 про те, що він має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій». А так як у його батька досить незвичне ім`я, яке рідко зустрічається, то при його написанні та вимові дуже часто допускались і допускаються помилки, а тому саме із вказаної причини у довідці № 13/88-92, яка 12 травня 1992року була видана Прокуратурою Івано-Франківської області ім`я батька, було написано неправильно ОСОБА_7 замість ОСОБА_8 . Той факт, що правильне ім`я його батька - ОСОБА_8 і що саме він був репресований, у тому числі перебував у засланні у с. Святогір`я району імені Сергія Лазо Хабаровського краю з 1954 по 1959 p.p., а згодом реабілітований підтверджується представленими ним та долученими до матеріалів справи документами, які належали батькові, які він просив оглянути в судовому засідання. Далі в своїх письмових поясненнях заявник зазначив, що через допущену помилку, яка міститься у довідці про реабілітацію батька ОСОБА_2 , виникла невідповідність між вказаною довідкою та його особистими документами, а тому виникла потреба встановити факт належності його батьку ОСОБА_2 вказаної довідки. В своїх поясненнях заявник далі зазначив, що через припинення офіційних відносин з країною агресором він позбавлений можливості отримати відповідну довідку з архіву за місцем свого народження - у хабаровському краю рф, що, перешкоджає йому набути відповідний статус за Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років». До початку повномасштабного вторгнення і збройної агресії рф довідки про реабілітацію осіб, які перебували у тому числі у засланні, видавались управліннями міністерства внутрішніх справ рф в області, де знаходилась (перебувала особа), і такі довідки приймались Комісіями з поновлення прав реабілітованих та служили підставою для видачі посвідчення реабілітованого. Вважає, що він не має морального права і вважає неприпустимим звертатись навіть у приватному порядку до установи країни-агресора за отриманням відповідної довідки, яка у подальшому послужила би підставою для отримання посвідчення реабілітованої особи, тому на підставі довідок про реабілітацію його батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з врахуванням факту його народження ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Святогір`я району імені Сергія Лазо Хабаровського краю просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що він є жертвою політичних репресій та особою, на яку поширювалась дія статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Пояснення заявника підтверджуються долученими до матеріалів справи та дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами.

- паспортом громадянина України, серії НОМЕР_3 , виданим 4 вересня 1996 року Бережанським РВ УМВСУ в Тернопільській області на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 4-5) та свідоцтвом про народження (а.с.11) серії НОМЕР_4 , виданим 18 березня 1982 року Святогірською сільською радою району імені Сергія Лазо Хабаровського краю на ім`я ОСОБА_1 , які свідчать про те, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Святогір`я району ім. Сергія Лазо Хабаровського краю і його батьками були: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ;

- свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_5 , повторно виданим 3 липня 1996 року Святогірською сільською радою району ім. Сергія Лазо Хабаровського краю (а.с.12), з якого видно, що батько заявника ОСОБА_2 , який народився в смт. Богородчани Богородчанського району Станіславської області, та ОСОБА_6 , уродженка с. Головин Костопільського району Ровенської області, ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували свій шлюб і після реєстрації шлюбу обоє носили прізвище ОСОБА_10 ;

- трудовою книжкою (а.с.15), заведеною 25 грудня 1954 року на ім`я ОСОБА_2 , 1924 року народження, з якої видно, що батько заявника з 25 грудня 1954 року працював лісорубом на Святогорському ліспромхозі комбінату ''Хабаровськлес'';

-посвіченням тракториста (а.с.16), виданого 10 березня 1959 року міністерством лісової промисловості СРСР комбінату ''Хабаровськлес'' на ім`я ОСОБА_2 , з якого видно, що батько заявника закінчив навчання і пройшов випробування на право роботи тракториста першої категорії у вказаному підприємстві;

- військовим квитком серії НОМЕР_6 , виданим 13 вересня 1962 року ІНФОРМАЦІЯ_5 на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Богородчани Богородчанського району Станіславської області, який свідчить, що батько заявника працював майстром лісзаготовок та був одружений, його дружина ОСОБА_4 (а.с. 17);

- посвідченням, виданим 29 вересня 1994 року Свердловським міськвиконкомом Луганської області за № 135205 на ім`я ОСОБА_2 , яке свідчить про те, що батько заявника мав право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (а.с.14);

- довідкою про реабілітацію № 6273, виданою 6 грудня 1992 року прокуратурою Ровенської області на ім`я ОСОБА_6 , 1926 року народження, уродженки с.Головин Костопольського району Ровенської області, з якої видно, що до арешту матір заявника працювала в особистому господарстві її батьків. 11 жовтня 1947 року була засуджена особливою нарадою при МГБ СРСР за ст. ст. 54-1а, 54-11 КК УРСР до 10 років ув`язнення у ВТТ. Арештована 24 травня 1947 року та звільнена 6 грудня 1954 року. Перебувала під вартою в місцях позбавлення волі 7 років 6 місяців 14 днів; знаходилася на засланні 1 рік 9 місяців і 1 день. На підставі ст. 1 Закону УРСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 17 квітня 1991року ОСОБА_6 реабілітована (а.с. 8);

- посвідченням, виданим 5 жовтня 1994 року Свердловським міськвиконкомом Луганської області за № 135226 на ім`я ОСОБА_4 , яке свідчить про те, що матір заявника мала право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (а.с.13);

- архівною довідкою № Х-5/07-25, виданою 20 червня 2012 року Державним архівом Рівненської обласної державної адміністрації (а.с. 9), яка свідчить про те, що матір заявника ОСОБА_6 , 1926 року народження, уродженка с.Головин Костопільського району 11 жовтня 1947 року була засуджена особливою нарадою при МДБ СРСР та визнана винною в злочинах, передбачених за ст. ст. 54-1а, 54-11 КК УРСР до 10 років ув`язнення у ВТТ. За обвинувальним вироком її засуджено за те, що з початку 1943 року була членом ОУН, виконувала обов`язок станичної с. Головин, з 1944 по 1946 роки знаходилася на нелегальному положенні. Підтримувала письмовий зв`язок із засудженими учасниками ОУН-УПА та контактувала з братами ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які перебувала в ОУН-УПА. Заарештована була 24 травня 1947 року та звільнена 6 грудня 1954 року. Утримувалась під вартою в місцях позбавлення волі 7 років 6 місяців 14 днів та 1 рік 9 місяців і 1 день перебувала у засланні. На ОСОБА_6 поширюється ст. 1 Закону УРСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» від 17 квітня 1991року. ОСОБА_6 реабілітована. Підстава фР-2771, оп.2, справ.4531;

-довідкою про реабілітацію № 13/88-92, виданою 12 травня 1992 року прокуратурою Івано-Франківської області на ім`я ОСОБА_3 , 1924 року народження, який народився в с. Старі Богородчани Богородчанського району Івано-Франківської області та який був арештований 1 квітня 1948 року та засуджений 23 травня 1948 року Станіславським обласним судом за ст. 54-10 КК УРСР до 10 років ВТТ, утримувався під вартою 6 років 7 місяців 14 днів, перебував у засланні 1 рік 8 місяців 25 днів та на підставі ст. 1 Закону УкраїнськоїРСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 17.04.1991року був реабілітований та Свердловським міськвиконкомом Луганської області 29 вересня 1994 року йому було видане посвідчення № НОМЕР_2 про те, що він має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

- свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , повторно виданим 4 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Свердловського міського управління міністерства юстиції у Луганській області, з якого видно, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 в місті Свердловську Луганської області.

А так як із пояснень заявника, які підтверджені оглянутими в судовому засіданні та долученими до матеріалів справи документами, видно, що батько заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який народився в смт. Богородчани Богородчанського району Станіславської області та 23 травня 1948 року Станіславським обласним судом був засуджений за ст. 54-10 КК УРСР до 10 років ВТТ, утримувався під вартою 6 років 7 місяців 14 днів, перебував у засланні 1 рік 8 місяців 25 днів та на підставі ст. 1 Закону Української РСР «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 17.04.1991року був реабілітований та Свердловським міськвиконкомом Луганської області 29 вересня 1994 року йому було видане посвідчення № НОМЕР_2 про те, що він має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій», а тому суд прийшов до висновку, що довідка про реабілітацію № 13/88-92, видана 12 травня 1992 року Прокуратурою Івано-Франківської області на ім`я ОСОБА_3 належить саме покійному батькові заявника ОСОБА_2 .

Що стосується вимог заявника про встановлення того факту, що заявник ОСОБА_1 є жертвою політичних репресій та особою, на яку поширювалась дія статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі "двійками", "трійками", особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР "Про кримінальну відповідальність за державні злочини" від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року "Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року "Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР";

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.

Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами (статтю 1 доповнено частиною третьою згідно із Законом №2353-ХІІ від 15.05.1992).

Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" №2325-VIII від 13.03.2018 (далі - Закон №2325-VIII) внесено ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.

Так, серед іншого, змінена назва закону на: "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", а також викладено в новій редакції преамбулу та статті 1, 3, 6 Закону №962-ХІІ, визнано такою, що втратила чинність Постанову Верховної Ради України "Про тлумачення Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні" (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., №15, ст.88).

Зміни набули чинності 05.05.2018 року.

Зазначений перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом № 962-ХІІ.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" від 17.04.1991 №962-XII (надалі - Закон № 962-XII) реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Відповідно до визначення, яке міститься у ст. 1 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Статтею 4 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" передбачено "поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей".

Законом України від 15.05.1992 №2353-XII "Про внесення змін і доповнень до Закону Української РСР "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" з метою вдосконалення дії Закону Української РСР "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні" Верховна Рада України постановила внести доповнення до Закону Української РСР "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні", зокрема доповнити статтю 1 новою частиною третьою такого змісту: "Дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами".

Статтею 1-1 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» визначено, що репресованою особою є особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; членами сім`ї є чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом.

А так як із долученого до матеріалів справи свідоцтва про народження видно, що заявник є сином ОСОБА_2 та ОСОБА_10 /д.п. ОСОБА_6 , які як репресовані особи, відбували покарання у Хабаровському краї, де і народився заявник, а тому визнає той факт, що заявник був репресованою особу разом із батьками.

Таким чином, поскільки здобутими в судовому засіданні доказами у їх сукупності доведено, що довідка про реабілітацію № 13/88-92, видана 12 травня 1992 року Прокуратурою Івано-Франківської області на ім`я ОСОБА_3 , належить покійному батькові заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та, що заявник ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Святогір`я району імені Сергія Лазо Хабаровського краю, в той час як його батьки, будучи незаконно засудженими та відбуваючи покарання, перебували у засланні, були реабілітовані, тобто були визнані жертвами політичних репресій, що підтверджується виданими на їх ім`я посвідченнями, тому заявник, як член їх сім`ї, є також жертвою політичних репресій та особою, на яку поширюється дія статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», а тому заяву ОСОБА_1 про встановлення юридичних фактів слід визнати підставною і задоволити її.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 19, 76-81, 89, 90, 258-259, 264, 268, 293-294, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 задоволити.

Встановити такі факти, що:

- довідка про реабілітацію № 13/88-92, видана 12 травня 1992 року Прокуратурою Івано-Франківської області на ім`я ОСОБА_3 , належить батькові заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Святогір`я району імені Сергія Лазо Хабаровського краю, є жертвою політичних репресій та особою, на яку поширюється дія статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бережанського

районного суду Тернопільської області Данилів О.М.