КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року

справа № 761/1895/23

провадження № 22-ц/824/1185/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.

при секретарі: Шереметьєвій М.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року, постановлено під головуванням судді Савицького О.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

18.01.2023 р. на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 000,00 грн., щомісячно, починаючи з 28.12.2020 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 14.01.2015 р. вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення суду. Від шлюбу з відповідачем мають малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач проживає окремо від позивачки та дитини. Оскільки відповідач жодної участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги у добровільному порядку регулярно в достатньому розмірі на її утримання не надає, тому позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду Київської області від 16 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1598 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто вісім) грн. 00 коп., щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.12.2022 р. і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3196 (три тисячі сто дев`яносто шість) грн. 00 коп.

В решті вимог позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати.

Вимоги обґрунтовані тим, що апелянт є інвалідом 2 групи, у зв`язку з чим сплачувати встановлену судом суму на місяць фактично не може. Наведену вартість послуг на професійну правничу допомогу вважає завищеною, зважаючи на невелику складність справи, спрощений порядок розгляду справи, витрачений адвокатом час. Звертає увагу, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат, а оскільки скаржник є інвалідом 2 групи, то у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, такі судові витрати не підлягають стягненню із відповідача. В силу спеціального закону відповідач звільнений від сплати судового збору і він не може бути стягнутий з нього.

В судовому засіданні відповідач апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явилася про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки судом було встановлено, що дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, а відповідач не надає постійної і регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини у достатньому розмірі, при цьому, приймаючи до уваги вік, стан здоров`я і матеріальне становище дитини, стан здоров`я і матеріальне становище відповідача, а також встановлений законодавцем розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, а саме вважав за необхідне визначити аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які підлягатимуть стягненню з відповідача на користь позивачки, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 598,00 грн., щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, суд не знайшов правових підстав для задоволення позову в частині вимог про стягнення аліментів за минулий час, а саме з 28.12.2020 р., оскільки раніше пред`явлений до Святошинського районного суду м. Києва аналогічний позов, на який посилається сторона позивача, було залишено без розгляду з причин повторної неявки позивача в судове засідання, ухвала суду, якою вирішувалось вказане питання, в апеляційному порядку позивачем не оскаржувалась, а тому вказана обставина з врахуванням поведінки позивача у тій справі жодним чином не свідчить про вжиття нею заходів щодо одержання від відповідача аліментів та не підтверджує факт його свідомого ухилення від їх сплати.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 14.01.2015 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення суду, при цьому від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 та копією рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23.11.2017 р. в справі № 759/6424/17.

З письмових доказів, які містяться у матеріалах справи, вбачається, що дитина проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами 1-3 ст.181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В доводах апеляційної скарги скаржник зазначає, що є інвалідом 2 групи, а тому встановлену судом суму аліментів сплачувати не може.

З аналізу чинного законодавства випливає, що наявність інвалідності не є підставою для звільнення від обов`язку по сплаті аліментів на утримання дитини.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував закон, який їх регулює.

Зокрема, при вирішенні такого спору визначальним є обов`язок батьків утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання. Тобто такий обов`язок превалює над можливістю платника таке утримання надавати.

При цьому, в обов`язковому порядку судом враховуються всі обставини, які впливають на розмір аліментів.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував стан здоров`я апелянта та його матеріальний стан.

Однак наведені апелянтом обставини, не можуть унеможливити стягнення аліментів, оскільки за відсутності інших причин, законодавець встановлює обов`язок кожного з батьків забезпечити дитині встановлений грошовий мінімум аліментних зобов`язань.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у ситуації апелянта є ряд обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні спірного питання, і вони враховані судом.

З огляду на те, що апелянт за даними довідки про призначення інвалідності № 315625 від 24.04.2024 року має 2 групу інвалідності, не повністю втратив здатність до виконання трудової діяльності, а лише за умови відсутності важкої праці з тривалою ходою, не представив доказів обставин, які унеможливлюють його працевлаштування, тому він зобов`язаний виконувати свій обов`язок щодо забезпечення дитини.

Щодо доводів апелянта про звільнення від сплати витрат на професійну правничу допомогу на підставі наявності у нього інвалідності 2 групи, суд зазначає наступне.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно із пунктом 2 частини 3 цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Відповідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Враховуючи зазначені положення законодавства, сторона, яка звільнена законом від сплати судового збору не звільняється від відшкодування витрат на правову допомогу.

Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивачки документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3 196,00 грн.

Згідно вимог статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого рішення.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 16 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 02 травня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді