Справа № 752/7314/22
Провадження №: 2/752/3062/25
РІШЕННЯ

Іменем України

15.04.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Кирильчук І. А.,

при секретарі - Замай А. О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Рикової Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (далі - АТ «ДАК «Автомобільні дороги України»), в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 31 травня 2022 року № 56-ВК про звільнення з посади члена правління - заступника голови правління у зв`язку з закінченням строку дії контракту; поновити його на роботі на посаді члена правління - заступника голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України». Також, просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 89 146, 47 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01 червня 2021 року між ОСОБА_2 та АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» укладено контракт № 1 (далі - контракт), яким позивача призначено на посаду та покладено виконання обов`язків члена правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

У зв`язку з введенням з 24 лютого 2022 року на всій території України воєнного стану та оголошення загальної мобілізації в Україні, з огляду на повномасштабну агресію рф проти України, позивач ОСОБА_2 був мобілізований до Збройних Сил України.

На підставі довідки від 17 березня 2022 року №739д командира військової частини НОМЕР_1 про перебування ОСОБА_2 на військовій службі у вказаній військовій частині Збройних Сил України у військовому званні солдата видано наказ АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 18 березня 2022 року №32-ВК, яким члена правління - заступника голови правління ОСОБА_2 з 21 березня 2022 року було увільнено від роботи зі збереженням місця роботи та середньої заробітної плати.

28 квітня 2022 року за допомогою засобів електронного зв`язку ОСОБА_2 звернувся із заявою до відповідача про продовження дії контракту, надав довідку від 16 квітня 2022 року №2688д за підписом командира військової частини НОМЕР_1 на підтвердження факту його перебування на військовій службі.

У подальшому, 31 травня 2022 року відповідачем було видано наказ №56-ВК про звільнення ОСОБА_2 з посади члена правління - заступника голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 01 червня 2021 року, що, на думку позивача, є порушенням положень статті 119 КЗпП України.

Також зазначає, що оспорюваний наказ є незаконним з огляду на відсутність погодження звільнення позивача з боку Наглядової ради АТ, а також суб`єкт підписання наказу ОСОБА_3 не мав відповідних повноважень на видачу оспорюваного наказу про звільнення.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 26 липня 2022 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

02 листопада 2022 року ОСОБА_2 подав заяву про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток на час вимушеного прогулу з 19 липня по 08 листопада 2022 року в розмірі 603 049,65 грн.

30 листопада 2022 року АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» подало відзив на позовну заяву, у якому, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог ОСОБА_2 , просить в задоволені позову відмовити. Зазначає, що між сторонами виник спір пов`язаний з діяльністю підприємства й управління ним, і за своєю природою є корпоративним спором. Наказом від 18 березня 2022 року член правління - заступник голови правління ОСОБА_2 увільнений від роботи зі збереженням місця роботи, посади, середнього заробітку на час мобілізації до моменту закінчення дії контракту від 01 червня 2021 року на підставі довідки військової частини НОМЕР_1 від 17 березня 2022 року. Позивач за посадою мав бути заброньованим. Наказом АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 31 травня 2022 року № 56-вк позивача було звільнено з посади члена правління - заступника голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» у зв`язку із закінченням строку дії контракту від 01 червня 2021 року. Вказує, що звільнення позивача відбулось у зв`язку із закінченням строку дії контракту, а тому не потребувало погодження Наглядової ради акціонерного товариства. Головне управління Держпраці в Київській області здійснювало перевірку дотримання прав працівників в умовах воєнного стану і будь-яких порушень не виявило. Вважає, що позич пропустив строк звернення до суду, та просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

09 лютого 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача на спростування доводів, наведених у відзиві, зазначив, що беззаперечно на спірні правовідносини поширюються гарантії, передбачені статтею 119 КЗпП Україн, що підтверджується судової практикою Верховного Суду. Також мало місце порушення вимог підпункту 12 пункту 12.10 Статуту АТ «ДАК «Автомобільні дороги України». Щодо зауважень представника відповідача про пропуск позивачем строку на звернення до суду, то оскільки оспорюваний наказ було видано 31 травня 2022 року, позовна заява подана до суду засобами поштового зв`язку 27 червня 2022 року, тому є такою, що подана в строк. Інші доводи відзиву є необґрунтованими та безпідставними.

24 лютого 2023 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких представник відповідача зазначив, що посилання представника позивача на судову практику є безпідставним, оскільки вона не поширюється на спірні правовідносини. Наказ про увільнення до закінчення дії контракту позивачем не оскаржувався, а тому його права взагалі не порушені. За спливом строку дії контракту, закінчився строк увільнення згідно наказу, а тому видача оскаржуваного наказу є логічним завершенням закінчення увільнення.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 17 червня 2024 року провадження у справі закрито у зв`язку з тим, що заявлений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Роз`яснено позивачу, що заявлений спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2024 року ухвалу суду першої інстанції скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Скасовуючи ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що розгляд справи повинен відбуватись за правилами господарського судочинства, про те, враховуючи тривалість судового провадження та підхід Верховного Суду, згідно з яким суди не можуть сприяти створенню ситуацій, за яких позивач змушений для вирішення одного спору декілька разів звертатися до суду, зокрема до судів різної юрисдикції, тому розгляд цього спору має завершитися за правилами цивільного судочинства.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду від 06 грудня 2024 року прийнято справу до свого провадження, постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено судове засідання по суті.

13 лютого 2025 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_2 , в якому останній просить приєднати до матеріалів справи нові докази, а саме: адвокатський запит від 05 лютого 2025 року № 25/0157, відповідь на адвокатський запит від 07 лютого 2025 року та копію протоколу позачергового засідання Правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 12 від 12 травня 2022 року. Зазначає, що вказані докази не могли бути подані разом з позовною заявою через відсутність заперечень з боку відповідача.

14 лютого 2025 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що позивач 24 лютого 2022 року був мобілізований до Сил територіальної оборони Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_1 , без укладення контракту військовослужбовця, оскільки таке укладення чинним законодавством не передбачено для громадян, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації. Вказує, що 28 квітня 2022 року він подавав заяву про продовження дії контракту, яка була розглянута на позачерговому засіданні правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України».

14 лютого 2025 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про повернення розгляду справи на стадію підготовчого провадження.

15 лютого 2025 року до Голосіївського суду міста Києва надійшло клопотання представника АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» - Рикової Н. В. про повернення до з`ясування обставин справи, та долучення до матеріалів справи додаткових доказів, що мають значення для справи. Також зазначила, що позивач не надав контракту, як добровольця, на підставі якого на нього поширювались би гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтею 119 КЗпП України та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Вважає, що позачергове засідання правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», яке відбулось 12 травня 2022 року, було неправомочним.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Зазначили, що позивача звільнено з порушенням приписів статті 39 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» та статті 119 КЗпП України у період проходження ОСОБА_2 військової служби в особливий період. Зазначали, що позивач звертався до Наглядової ради із заявою про продовження дії контракту і така заява була розглянута на позачерговому засіданні правління 12 травня 2022 року та підтверджується протоколом № 12.

У судовому засіданні представник відповідача АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» - Рикова Н. В. просила в задоволені позову відмовити. Вказує, що спір що виник між сторонами за своєю природою є корпоративним і не може розглядатись в площині трудового права. ОСОБА_2 не звертався до компетентних органів акціонерного товаристваі з заявою про продовження дії контракту, тому його звільнено на підставі пункту 5.3.1. контракту № 1 - за закінченням строку дії контракту, що не потребувало додаткового погодження з Наглядовою радою.

Також вказує, що матеріали справи не містять контракту ОСОБА_2 , як добровольця, на підставі якого на нього поширювались би гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 119 КЗпП України, станом на 31 травня 2022 року.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та представників сторін, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.

Судом установлено, що наказом АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 01 березня 2021 року № 32 - ВК ОСОБА_2 призначено на посаду заступника голови правління з випробувальним терміном три місяці.

01 червня 2021 року АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та ОСОБА_2 уклали контракт № 1.

Контракт є особливою формою трудового договору, що регулює особливості трудових відносин між компанією та членом правління компанії (пункт 1.1 контракту).

Відповідно до умов пункту 1.3. контракту член правління є посадовою особою компанії.

Контракт є строковим, набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє один рік з дня його укладення сторонами, а саме, по 31 травня 2022 року включно. Строк дії контракту може бути продовжений сторонами шляхом укладення додаткової угоди (підпункти 5.1, 5.2 контракту).

Підпункт 5.3 контракту, визначає, що підставами для його припинення є, у тому числі, стаття 36 КЗпП України, а відповідно до підпункту 5.5 достроково розірвано його може бути, у тому числі, за наявності інших підстав, визначених статтями 40 та 41 КЗпП України.

18 березня 2022 року ОСОБА_2 направив засобами електронного зв`язку довідку військової частини НОМЕР_1 від 17 березня 2022 № 739 д про перебування його на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 Сил територіальної оборони.

На підставі вказаної довідки було видано наказ АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 18 березня 2022 року №32-ВК, за яким члена правління - заступника голови правління ОСОБА_2 з 21 березня 2022 року - на час мобілізації, до моменту закінчення терміну дії контракту від 01 червня 2021 року, укладеного між членом правління ОСОБА_2 та Головою Наглядової ради, було увільнено від роботи зі збереженням місця роботи та середньої заробітної плати.

Відповідно до наказу АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 31 травня 2022 року № 56-ВК ОСОБА_2 звільнено з посади члена правління - заступника голови правління у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 01 червня 2021 року № 1 пункт 2 статті 36 КЗпП України).

31 травня 2022 року АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_2 направлено повідомлення про звільнення, однак воно повернулось до відправника без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац перший частини першої статті 19 ЦПК України).

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів в будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, такий суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких, зазвичай, хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення процесуальні закони не віднесли до юрисдикції інших судів.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (частина перша статті 43 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України до трудових відносин належать відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем-фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець-фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина перша статті 21 КЗпП України).

Однією з підстав припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення (пункт 2 частини першої статті 36 КЗпП України), зокрема розірвання з цієї ініціативи трудового договору, укладеного на визначений строк пункт 2 статті 23 КЗпП України.

Однак правове регулювання припинення повноважень виконавчого органу товариства (директора), чи члена цього органу, якщо останній є колегіальним (дирекцією), відрізняється від розірвання трудового договору з працівником, який не є виконавчим органом товариства або членом цього органу.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь в управлінні ним шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Хоча такі рішення уповноваженого на їхнє прийняття органу можуть мати наслідки і для трудових відносин, але визначальними у таких ситуаціях є відносини корпоративні, тобто пов`язані з управлінням товариством (постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17, від 8 листопада 2019 року у справі № 667/1/16, від 4 лютого 2020 року у справі № 915/540/16 (пункт 34), від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18 (пункт 53), від 12 січня 2021 року у справі № 127/21764/17).

Відповідно до Статуту АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (в редакції, затвердженій наказом Державного агентства автомобільних доріг України від 26 травня 2022 року №н-114) - АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» (ідентифікаційний код юридичної особи 31899285) створено рішенням Державного агентства автомобільних доріг України (наказ Укравтодору від 05 березня 2002 року № 93). Управління діяльністю компанії з дотриманням вимог законодавства та цього Статуту здійснює Державне агентство автомобільних доріг України. Компанія є юридичною особою приватного права за законодавством України. Засновником і єдиним акціонером Компанії є держава в особі Державного агентства автомобільних доріг України. Управління та контроль компанією здійснюють: 1) загальні збори; 2) наглядова рада; 3) правління; 4) ревізійна комісія (ревізор). Посадовими особами органів управління і контролю компанії є фізичні особи - голова та члени наглядової ради, голова та члени правління, ревізійна комісія (ревізор компанії).

Відповідно до підпункту 12.1 статуту Правління Компанії - колегіальний виконавчий орган, який здійснює управління поточною діяльністю Компанії.

Права та обов`язки члена правління визначаються законодавством, статутом та положенням про правління, а також контрактом, що укладається з кожним членом правління. Від імені Компанії контракт підписує голова наглядової ради чи особа, уповноважена на таке підписання.

Правління Компанії - колегіальний Виконавчий орган, який здійснює управління поточною діяльністю Компанії (пункт 2.1. Положення про виконавчий орган АТ «ДАК «Автомобільні дороги України»).

Установлено, що ОСОБА_2 обіймав посаду члена правління - заступника голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України», що є виконавчим органом, тому спір, що виник між сторонами, пов`язаний з управлінням юридичною особою її найвищим керівним органом - і за своєю природою є корпоративним спором.

КЗпП України, врегульовуючи трудові правовідносини, пов`язані з укладенням трудового договору (контракту) як угоди між працівником і роботодавцем, зокрема щодо захисту прав працівника від порушення з боку роботодавця при укладенні трудового договору (контракту), водночас, не містить правового регулювання правовідносин щодо формування виконавчого органу.

Позивач просив поновити його на посаді члена правління - заступника голови правління, що вимагає оцінювання законності дій органів управління юридичної особи - наглядової ради, зокрема відповідності цих дій вимогам цивільного, а не трудового законодавства. Те, що предметом контракту є праця, не свідчить про трудовий характер спору.

Корпоративні права учасників товариства є об`єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений частиною третьою статті 99 ЦК України, згідно з якою повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (тобто розірвання з ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України.

Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України, тобто не є предметом регулювання трудового права.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь в його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, звільнення, відкликання членів виконавчого органу стосується також наділення їх повноваженнями на управління товариством або позбавлення таких повноважень на управління товариством. Хоч такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини, що виключає застосування до спірних правовідносин КЗпП України.

Частиною другою статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призивом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».

Відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Строк дії контракту№1 від 01 червня 2021 року, укладений ОСОБА_2 , умови припинення та його розірвання визначені в розділі 5.

Зокрема, однією з підстав для припинення контракту є закінчення строку дії контракту (підпункт 5.3.1 контракту) (т. 1 а.с. 58-72).

З військового квитка серії НОМЕР_2 вбачається, що ОСОБА_2 призваний у Збройні Сили України за мобілізацією - на підставі указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року.

Наказом АТ «ДАК «Автомобільні дороги України»№ 32-ВК від 18 березня 2022 року члена правління - заступника голови правління ОСОБА_2 з 21 березня 2022 року - на час мобілізації, до моменту закінчення терміну дії контракту від 01 червня 2021 року, укладеного між членом правління ОСОБА_2 та Головою Наглядової ради, було увільнено від роботи зі збереженням місця роботи та середньої заробітної плати.

З урахуванням наведеного, на позивача, якого призвано на строкову військову службу під час дії особливого періоду, поширювались гарантії, передбачені частиною третьою статті 119 КЗпП України та частиною другої статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» лише на період дії контракту № 1 від 01 червня 2021 року, а саме, до 31 травня 2022 року.

Як вбачається з наказу т.в.о. Голови правління Парохнюка В. № 56-ВК від 31 травня 2022 року ОСОБА_2 було звільнено з посади члена правління у зв`язку з закінченням строку дії контракту від 01 червня 2021 року № 1 (т. 1 а.с.136).

В силу приписів статті 99 ЦК України суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_2 відбулось правомірно, по закінченню строку дії укладеного трудового договору.

Позивачем на підтвердження звернення до Наглядової ради із заявою про продовження дії контракту додано заяву, датовану 28 квітня 2022 року. Проте, належних доказів направлення вказаної заяви на адресу відповідача матеріали справи не містять (т. 1 а.с. 79).

У той же час, з відповіді АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» № 2/17-10/1147 від 22 липня 2022 року вбачається, що заява про продовження дії контракту від ОСОБА_2 не надходила. Даний факт підтвердила у судовому засіданні і представник відповідача Рикова Н. В.

Посилання позивача, що питання про продовження строку дії контракту було розглянуто на позачерговому засіданні Правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» 12 травня 2022 року не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до вимог пункту 11.2 Статуту АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» питання про продовження строку дії контракту віднесено виключно до повноважень Наглядової ради підприємства.

Доказів того, що позивач звертався до Наглядової ради із заявою про продовження дії контракту матеріали справи не містять.

Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту по суті є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії. Підписуючи строковий трудовий договір, працівник фактично висловлює свою згоду на припинення такого договору після закінчення його строку, а безпосередньо припинення такого договору не потребує заяви або будь-якого волевиявлення працівника.

Крім того, як визначив Верховний Суд у постанові від 25 жовтня 2021 року у справі № 607/3393/18, роботодавець також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що припинення повноважень члена виконавчого органу товариства за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від звільнення працівника з роботи (розірвання із ним трудового договору) на підставі положень КЗпП України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу міститься не в приписах КЗпП України, а у статті 99 ЦК України.

Суд вважає, що вимоги про визнання протиправним та скасування наказу т.в.о. голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» від 31 травня 2022 року № 56-ВК про звільнення з посади члена правління - заступника голови правління у зв`язку з закінченням строку дії контракту, поновлення його на роботі на посаді члена правління - заступника голови правління АТ «ДАК «Автомобільні дороги України» задоволенню не підлягає, оскільки, як вже встановлено судом, звільнення відбулося у порядку, визначеному діючим законодавством, за рішенням уповноваженого органу у зв`язку із припиненням дії строкового контракту.

Той факт, коли та на підставі чого позивача було мобілізовано до лав Збройних Сил України, не впливає на правильність вирішення спору по суті, оскільки на спірні правовідносини поширюються приписи статті 99 ЦК України. За обставин відсутності погодження Наглядової ради про продовження дії контракту, звільнення позивача за закінченням строку дії контракту, відбулося у порядку, визначеному діючим законодавством.

Відповідно до частини першої статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні основної позовної вимоги, відповідно не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В порядку статті 141 ЦПК України суд не вирішує питання розподілу судових витрат, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354 - 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Акціонерне товариство «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», , адреса: 03150, м. Київ, вул. Антоновича, буд. 51.

Повний текст рішення виготовлено 29 квітня 2025 року після закінчення відпустки головуючого судді Кирильчук І. А.

Суддя І. А. Кирильчук