справа № 641/2323/24
провадження № 22-ц/824/9681/2025
головуючий у суді І інстанції Будзан Л.Д.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу неповнолітнього ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року у справі за заявою неповнолітнього ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою, заінтересовані особи - Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство оборони України,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року представник неповнолітнього ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою, заінтересована особа - Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ).

В обґрунтування заяви зазначав, що відповідно до Акта службового розслідування, проведеного заступником командира з морально-психологічного забезпечення 4 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 старшим лейтенантом ОСОБА_2 встановлено, що солдат ОСОБА_3 загинув близько 12:00 години ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок штурмових дій ворога в районі позиції «ІНФОРМАЦІЯ_4» (х: НОМЕР_3 , у:НОМЕР_5) неподалік н.п. Орлянка Куп`янського району Харківської області. Однак, у зв`язку з відсутністю доступу до тіла та неможливістю здійснення евакуації солдата ОСОБА_3 , відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин», слід кваліфікувати, як зниклого безвісти за особливих обставин. Батьком померлого військовослужбовця, ОСОБА_4 отримано повідомлення від 19 жовтня 2023 року з ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому зазначено, що ОСОБА_3 зник безвісти. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, ОСОБА_3 зареєстрований, як зниклий безвісти від ІНФОРМАЦІЯ_2, місцем зникнення є: село Орлянка, Куп`янського району, Харківської області, Україна. У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 відсутній в місті його постійного проживання, а також відсутні відомості про місце його перебування протягом 6 (шести) місяців з моменту, коли він пропав безвісти за обставин, що загрожували йому смертю або дають підставу припускати його загибель від певного нещасного випадку, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_2 та на момент подання заяви до суду, просив оголосити фізичну особу - ОСОБА_3 померлим для отримання свідоцтва про смерть державного зразка.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року заяву неповнолітнього ОСОБА_1 про оголошення фізичної особи померлою, заінтересовані особи - Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство оборони України залишено без задоволення.

Не погоджуючись із указаним рішенням неповнолітній ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_5 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції належним чином не надав оцінку та не дослідив докази, надані заявником, зокрема: акт службового розслідування від 19 жовтня 2023 року, повідомлення (сповіщення про смерть), витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 8 квітня 2024 року, наявність безпосереднього свідка смерті ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , тощо.

Вказує, що за відомостями акта службового розслідування від 19 жовтня 2023 року виходить, що зібрані у справі докази в достатній мірі надають підстави для юридичного припущення про смерть ОСОБА_3 , громадянина України, визнавши датою смерті: ІНФОРМАЦІЯ_2 , місцем смерті: село Орлянка, Куп`янського району, Харківської області, що є підставою для видачі відповідного свідоцтва про смерть.

Звертає увагу на те, що за відсутності лише тіла загиблого військовослужбовця, при наявності достатніх доказів його загибелі при проведенні бойових дій, відмова у позові про визнання такого військовослужбовця померлим не може вважатися такою, що відповідає завданням цивільного судочинства та узгоджується з принципом правової визначеності. Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 26 лютого 2024 року у справі N 686/9938/23 (провадження N 61-15733св23), у постанові від 25 квітня 2024 року у справі N 278/970/23 (провадження N 61-16074св23), у постанові від 29 травня 2024 року у справі № 127/28463/23 (61-4764св24).

15 квітня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника Міністерства оборони України - ОСОБА_8, в якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що в матеріалах немає жодного показу, який би міг підтвердити факт смерті військовослужбовця.

Зазначає, що як вбачається з заяви та доданих до неї матеріалів, військовослужбовець пропав безвісти в період дії воєнного стану на території України, за обставин, які виникли в результаті повномасштабної війни російської федерації проти України, тому, виходячи з положень частини другої статті 46 ЦК України, коли воєнні дії на території України не закінчилися та про закінчення воєнного стану в Україні не оголошено, особа може бути оголошена померлою лише через два роки, або з урахуванням конкретних обставин і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

У судовому засіданні представник неповнолітнього ОСОБА_1 - ОСОБА_5 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.

Представник Міністерство оборони України - ОСОБА_8 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

22 квітня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов лист від заінтересованої особи - Подільського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) - Старої І., в якому вона просить розглядати справу за відсутності представника.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її часткове задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частинами першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців. Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті (частини друга, третя статті 46 ЦК України).

Район воєнних (бойових) дій - це визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії (стаття 1 Закону України «Про оборону України»).

Бойові дії - це форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони, а також поліції особливого призначення Національної поліції України для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння).

Основними видами бойових дій є оборона та наступ.

Відповідно до ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

Особа може бути оголошена в судовому порядку померлою у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть цієї особи. На цьому наголошено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 травня 2023 року у справі №177/11/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 607/159/23.

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.

Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.

Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).

У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.

При зверненні із заявою про визнання ОСОБА_3 померлим заявник зазначав, що рішення суду йому необхідне для отримання свідоцтва про смерть державного зразка.

Частиною другою статті 20 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» передбачено, якщо особа, зникла безвісти за особливих обставин, оголошена померлою, але її останки не знайдено, проведення розшуку не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження останків такої особи.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час вирішення цієї справи судом першої інстанції встановлено, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 , виданого 11 січня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції в місті Києві.

Відповідно до Акта службового розслідування проведеного заступником командира з морально-психологічного забезпечення 4 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 старшим лейтенантом ОСОБА_2 встановлено, що солдат ОСОБА_3 загинув близько 12:00 години ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок штурмових дій ворога в районі позиції «ІНФОРМАЦІЯ_4» (х: НОМЕР_3 , у:НОМЕР_5) неподалік н.п. Орлянка Куп`янського району Харківської області. Тіло солдата ОСОБА_3 залишилось за GPS-координатами (х:НОМЕР_3, у: НОМЕР_5 ). Солдата ОСОБА_3 визнано безвісно зниклим ІНФОРМАЦІЯ_2 в ході бойових дій під час виконання службових обов`язків по захисту Батьківщини в районні позиції (х:НОМЕР_3, у:НОМЕР_5) неподалік н.п. Орлянка Куп`янського району Харківської області.

Також в акті зазначено, що обставини загибелі солдата ОСОБА_3 підтверджує сержант ОСОБА_6 , який разом із солдатом ОСОБА_3 перебував в укріпленні, в яке влучив ворожий снаряд.

Згідно з повідомленням начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_7 від 19 жовтня 2023 року ОСОБА_4 (батька солдата) сповіщено, що його син, солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання бойового завдання згідно з бойовим розпорядженням поблизу н.п. Орлянка Куп`янського району, Харківської області, внаслідок артилерійського обстрілу противником зник безвісти.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин ОСОБА_3 зник безвісти.

Вказані обставини з достатньою вірогідністю підтверджують загибель у бою ОСОБА_3 в районі позиції «ІНФОРМАЦІЯ_4» (х: НОМЕР_3 , у: НОМЕР_5 ) неподалік н.п. Орлянка Куп`янського району Харківської області ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок штурмових дій ворога.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції, встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, однак дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви про оголошення ОСОБА_3 померлим, оскільки станом на день розгляду справи воєнні дій не закінчені, відлік встановленого шестимісячного строку відповідно ще не розпочався, у зв`язку із чим звернення заявника до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою є передчасним.

За відсутності лише тіла загиблого військовослужбовця, при наявності достатніх доказів його загибелі при проведенні бойових дій, відмова у позові про визнання такого військовослужбовця померлим не може вважатися такою, що відповідає завданням цивільного судочинства та узгоджується з принципом правової визначеності.

Такий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, висловленим у постанові від 26 лютого 2024 року у справі № 686/9938/23 (провадження № 61-15733св23), від 25 квітня 2024 року у справі № 278/970/23 (провадження № 61-16074св23)

Наданий заявником акт про настання смерті ОСОБА_3 містить відомості про обставини, причину та точний час смерті останнього, а тому на переконання колегії суддів наявні підстави у даному випадку для часткового задоволення заяви, а саме про встановлення факту смерті, а не оголошення ОСОБА_3 померлим.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 жовтня 2023 року по справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23) зазначено, що: «вирішуючи справи про встановлення факту смерті особи, суди мають зважати на виняткове значення цього факту, з огляду на правові наслідки пов`язані із ним. За змістом статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи (здатність мати цивільні права та обов`язки) виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Крім того, суди зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави».

Цивільним законодавством передбачалося декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою: по-перше, тривала безвісна відсутність, тобто якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років; по-друге, особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців; по-третє, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру фізична особа може бути оголошена судом померлою протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру; по-четверте, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 квітня 2019 року в справі № 490/342/17 (провадження № 61-7683св18)).

За наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України), а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України).

Саме такі висновки містяться у постанові від 13 березня 2024 року у справі № 204/7924/23 КЦС ВС.

В рамках даної справи, позивач заявив вимогу та надав докази на підтвердження факту загибелі батька заявника і ці обставини встановлені судом.

В той же час, позивач звернувся до суду із заявою в рамках процедури оголошення особи померлою. Чинним процесуальним законодавством передбачено декілька процедур, які дозволяють встановити і підтвердити в судовому порядку той факт, що особа загинула. Це встановлення факту смерті або оголошення особи померлою.

Визнання особи такою, що померла застосовується у тому випадку коли існують обставини вважати, що особа зникла за певних документально підтверджених обставин, які загрожували її життю, але дана обставина чітко не може бути встановлена і щодо неї тривалий час відсутні відомості за місцем знаходження. За таких умов, за відсутності достеменного підтвердження того, що особа загинула, законодавством і передбачено процедуру визнання особи померлою, яка характеризується тривалою відсутністю.

На відміну від цієї процедури, інша процедура, а саме встановлення факту можу бути застосована коли наявні беззаперечні докази того, що особа дійсно загинула або померла. На відміну від першої процедури, в даному випадку може бути підтверджено і доведено факт смерті, тоді як в першому випадку застосовується наслідок тривалої відсутності особи.

Розмежування даних процедур передбачено постановою ВС, яка саме підтвердила в чому полягає різниця, і я в яких випадках має бути застосовано визнання особи померлою, а в яких випадках встановлення факту смерті. В даній конкретній справі достеменно підтверджено, що ОСОБА_3 загинув (місцем смерті: село Орлянка, Куп`янського району, Харківської області) і це підтверджується доказами (акт службового розслідування від 19 жовтня 2023 року, повідомлення (сповіщення про смерть), витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 8 квітня 2024 року, наявність безпосереднього свідка смерті ОСОБА_3 - ОСОБА_6 ).

За таких обставин, колегія апеляційного суду вважає за необхідне застосувати принцип судочинства «jura novit curia» відповідно до якого суд, за умови, що особаініціювала судове звернення, чітко встановила мету, що саме вона хоче добитися і чим вона це підтверджує, однак здійснила невірну правову кваліфікацію, посилалася на неналежні норми права або застосувала невірну правову процедуру, суд з метою виправлення цієї процесуальної помилки особи може відступити від заявлених вимог. Крім того дана справа розглядається в порядку окремого провадження, стосовно якого прямо зазначено в цьому кодексі, що такий порядок регулюється нормами ЦПК за виключенням тих норм, які врегульовують змагальність процесу. Оскільки в даній справі немає змагальності процесу, суд чітко розуміє мету, з якою особа звернулася, а саме довести факт того, що особа померла, надає докази у підтвердження цього факту, суд вважає за можливе відійти від запропонованої заявником процедури оголошення особи померлим і застосувати процедуру встановлення факту. В даному випадку ця обставина чітко доведена, тому колегія дійшла висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви частково і встановлення факту смерті особи.

У справі, що переглядається, заявником надано належні та допустимі докази, які узгоджуються між собою, на підставі яких суд може достовірно встановити смерть ОСОБА_3 .За таких обставин суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для задоволення заяви про оголошення особи померлою, оскільки у даному випадку заява обґрунтована не тривалою безвісною відсутністю особи, чи ймовірністю наявності про загибель особи, а доказами, які підтверджують достовірність обставини загибелі.

З урахуванням наведеного, колегія апеляційного суду вважає, що доведені підстави для встановлення факту смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, місце народження: м. Прилуки, Чернігівської обл., Україна, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 за обставин виконання бойового завдання поблизу села Орлянка Куп`янського району Харківської області.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на зазначене не звернув увагу, не правильно застосував норми права, які підлягають застосуванню, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви, що у відповідності до положень статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу неповнолітнього ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 27 лютого 2025 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, місце народження: м. Прилуки, Чернігівської обл., Україна, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 за обставин виконання бойового завдання поблизу села Орлянка Куп`янського району Харківської області. Датою смерті ОСОБА_3 вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті: с. Орлянка, Куп`янського району, Харківської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба