Дата документу 30.04.2025
Справа № 334/1782/25
Провадження № 2/334/1600/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року Дніпровський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Фетісова М.В., за участю секретаря судового засідання Засько О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

встановив:

позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі судового наказу Ленінського районного суду міста Запоріжжя у справі № 334/7557/17, зі стягнення у твердій грошовій сумі 1 500 гривень на кожну дитину на одну чверть з усіх видів заробітку (доходів) на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.09.2023 та до повноліття дітей.

Позов обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 20.05.2019 у справі № 333/2042/19 шлюб між нею та відповідачем розірвано. Судовим наказом Ленінського районного судом міста Запоріжжя у справі № 334/7557/17 стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання: неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.11.2017 та до повноліття дитини з індексацією відповідно до закону, та неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.11.2017 та до повноліття дитини з індексацією відповідно до закону. У зв`язку із тим, що відповідач припинив працювати, не мав постійного місця роботи та не мав доходу, не сплачував аліменти, нею було вирішено змінити спосіб стягнення аліментів на тверду грошову суму. Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 01.12.2020 у справі № 334/4220/20 змінено спосіб стягнення аліментів, які стягувались з відповідача на підставі вказаного судового наказу, а саме зі стягнення аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.11.2017 та до повноліття дитини з індексацією відповідно до закону на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення у новому розмірі з дня набрання чинності цим рішенням. У зв`язку із тим, що діти проживають разом з нею, увесь тягар матеріального забезпечення поклався на її плечі. На даний час 1 500 гривень на кожну дитину не вистачає на їх утримання. Додаткових виплат на навчання, одяг, додаткових витрат на репетиторів, лікування, тощо, відповідач не несе. Окремою витратою на даний час є витрати на зйом нерухомого майна, тому у неї катастрофічно не вистачає грошових коштів внаслідок подорожчання всього. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З 23.09.2024 відповідач офіційно працевлаштувався та отримує постійний стабільний дохід, про що вона нещодавно дізналась. Отже на даний час матеріальний стан відповідача змінився. Відповідач перебуває на військовій службі та отримує постійний дохід, початок стягнення у відсотковому відношенні від заробітної плати просить проводити з дати офіційного працевлаштування, а саме з 23.09.2024.

Відповідач відзив на позов не подав.

Ухвалою про відкриття провадження у справі від 11.03.2025 відкрите провадження у справі та її призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвала про відкриття провадження у справі була направлена представнику позивачки адвокату Усковій І.І. в її електронний кабінет та отримана нею 11.03.2025 о 15.01 годині. Отже відповідно до пункту 2 частини шостої, частини сьомої статті 272 ЦПК України позивачка та її представник є належним чином повідомленими про розгляд справи. Також ухвала про відкриття провадження у справі надіслана відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення за зареєстрованим у встановленому законом порядку його місцем проживання. Рекомендований лист повернутий суду з відміткою про відсутність відповідача за місцем проживання від 06.04.2025. Таким чином відповідно до пункту 5 частини шостої статті 272 ЦПК України відповідач є належним чином повідомленим про розгляд справи.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 04.10.2007. Батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 09.04.2013. Батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Судовим наказом Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 23.11.2017 у справі № 334/7557/17 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.11.2017 та до повноліття дитини до 25.09.2025 з індексацією відповідно до закону, та аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.11.2017 та до повноліття дитини до 14.03.2031 з індексацією відповідно до закону.

Рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 20.05.2019 у справі № 333/2042/19 шлюб між сторонами розірвано. Позивачці відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 ».

Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 01.12.2020 у справі № 334/4220/20 змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2017 у справі № 334/7557/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі стягнення аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.11.2017 та до повноліття дитини з індексацією відповідно до закону, на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання чинності цим рішенням суду. Змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2017 у справі № 334/7557/17 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зі стягнення аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.11.2017 та до повноліття дитини з індексацією відповідно до закону, на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з індексацією відповідно до закону, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання чинності цим рішенням суду.

Довідкою військової частини НОМЕР_3 від 14.10.2024 № 996/55 підтверджується, що ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_3 з 23.09.2024.

Стаття 182 СК України, передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Стаття 192 СК України передбачає зміну розміру аліментів, а саме розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна позиція зазначена в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства, стягнення аліментів», відповідно до якої розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України, нормами якого та частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-XІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно з якою держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини гарантовано, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частинами 8, 9 статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У статті 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями частини другої статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини п`ятої статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Крім того кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Відповідно до статей 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статей 181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно якою вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182 - 184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження.

Суд встановив, що судовим наказом Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 23.11.2017 у справі № 334/7557/17 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.11.2017 та до повноліття дитини до 25.09.2025 з індексацією відповідно до закону, та аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20.11.2017 та до повноліття дитини до 14.03.2031 з індексацією відповідно до закону.

Як підставу для зміни способу стягуваних з ОСОБА_2 аліментів з твердої грошової суми 1 500 гривень на 1/4 частку на кожну дитину, позивачка зазначила, що з 23.09.2024 відповідач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 та отримує постійний стабільний дохід.

При ухваленні рішення щодо зміни способу стягнення аліментів, суд бере до уваги те, що сторони мають двох дітей, аліменти є необхідністю для забезпечення нормальних матеріальних умов життя неповнолітніх дітей, а також наявність можливості відповідача сплачувати аліменти у зв`язку зі зміною його матеріального стану, у зв`язку з чим дійшов висновку про часткове задоволення позову та зміну способу стягнення аліментів, стягуваних з відповідача на підставі судового наказу.

Також суд бере до уваги, що відповідно до статті 183 ЦПК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Крім цього суд враховує, що відповідач є військовослужбовцем та виконує обов`язки військової служби під час воєнного стану, а отже стягнення з нього аліментів у розмірі 1/2 частки його заробітної плати може становити надмірний тягар для нього.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов необхідно задовольнити частково, змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються з відповідача на підставі судового наказу Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 23.11.2017 у справі № 334/7557/17, стягнувши з нього на користь позивачки аліменти на утримання двох дітей у розмірі однієї третини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки витрат на професійну правничу допомогу суд дійшов наступних висновків.

Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою сьомою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Таким чином при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Судом встановлено, що 24.02.2025 між позивачкою ОСОБА_1 та адвокатом Усковою Іриною Іллівною укладено Договір про надання правничої допомоги. Відповідно до Додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 24 лютого 2025 року від 04.03.2025, рахунку на сплату юридичних послуг адвоката вартість витрат на надання професійної правничої допомоги за позовом до ОСОБА_2 складає 3 000 гривень, у тому числі надання консультації в сумі 500 гривень, підготовка та складання позовної заяви в сумі 2 500 гривень.

Відповідно до квитанції № 235991402 від 24.02.2025 та витягу по руху коштів по рахунку фізичної особи-підприємця від 04.03.2025 позивачкою були сплачені витрати на правничу допомогу в сумі 3 000 гривень.

Відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу через їх неспівмірність складності справи не подавалось.

Ураховуючи вищезазначене, оцінивши подані представником позивачки докази на підтвердження понесених нею витрат, виходячи з критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, враховуючи те, що справа є малозначною та розглянута у спрощеному позовному провадженні, суд дійшов висновку про покладання на відповідача обов`язку по відшкодуванню 3 000 гривень витрат позивачки на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 211,20 гривень.

Керуючись статтями 10-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 23.11.2017 у справі № 334/7557/17, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі однієї третини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

У позові в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 000 (три тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 40 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Дніпровський районний суд міста Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Реквізити учасників справи:

позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ,

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя М.В. Фетісов