Справа № 527/455/25
провадження 2/527/375/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2025 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Свістєльнік Ю.М.,

з участю секретаря судового засідання - Бородіної Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Глобине у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №527/455/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», який поданий представником позивача - Памірським Максимом Анатолійовичем до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

30 січня 2025 року представник позивача звернувся до Глобинського районного суду Полтавської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги представник позивача мотивує тим, що 30 квітня 2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено договір №300140-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 30 квітня 2021 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір №300140-КС-001 про надання кредиту. 30 квітня 2021 року ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору №30014-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» направлено Главацькій Н.В., через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-6989, на номер телефону НОМЕР_1 , котрий боржником було введено/відправлено. Таким чином, 30 квітня 2021 року між ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 було укладено договір №300140-КС-001 про надання кредиту, підписаний1 одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 10000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 0,91358938 процентів за кожен день користування кредитом. ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, надало позичальнику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн., шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 . До теперішнього часу боржник свої зобов`язання за кредитним договором №300140-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, а лише частково сплатив кошти. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №300140-КС-001, відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за договором №300140-КС-001 на загальну суму 0,00 грн. Зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_1 , належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, у боржника станом на 14.09.2024 року утворилась заборгованість за договором №300140-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 21823,68 грн., що складається з: - суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10000,00 грн.; - суми прострочених платежів по процентах - 10323,68 грн.; - суми прострочених платежів за комісією - 1500,00 грн.

На підставі викладеного представник позивача прохав суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №300140-КС-001 та суму сплаченого судового збору.

25 березня 2025 року від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача прохала суд відмовити у задоволенні вказаного позову, посилаючись на те, що жодного кредиту ОСОБА_1 не підписувала та жодного разу не отримувала інтернет-кредити, не співпрацювала з фінансовими компаніями. В середині квітня 2021 року знайома відповідача запропонувала влаштуватись на роботу у аптечну мережу. Знайома взяла у ОСОБА_1 копію паспорта, ідентифікаційного номеру для працевлаштування, а також попросила надати банківську карту для отримання заробітної плати. Приблизно через півтора місяці ОСОБА_1 почали телефонувати колектори та вимагати повернути борги по кредиту, якого вона не отримувала. Дзвінки та погрози продовжувались, а тому відповідачка звернулася до поліції із заявою. Фактично до поліції вона зверталась тричі, однак на даний час має підтвердження подачі тільки однієї заяви. Про результати розгляду заяви ОСОБА_1 ніхто не повідомив, на допит не викликали. Окрім того, представник відповідача прохала застосувати трирічний строк позовної давності, який закінчився 30.04.2024 року.

26 березня 2025 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив, що сторона відповідача не надала саду жодних доказів наявності досудового розслідування, його перебігу або результатів станом на 2025 рік. Факт наявності кримінального провадження та внесення даних в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань свідчили лише б про початок розслідування, але ніяк не могли б підтверджувати те, що відповідач не укладав з позивачем кредитний договір. Сторона відповідача не надала рішення суду у кримінальній справі, де б відповідача було визнано потерпілою особою внаслідок шахрайства або інших протиправних дій. Щодо укладення кредитного договору представник позивача зазначив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між заявником/кредитором та боржником/позичальником не був би укладений.

В судове засідання представник позивача не з`явився, направив до суду в якій прохав проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином в установленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань до суду не надавали.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, вважає, що позов підлягає задоволенню.

ТОВ «Бізпозика» 30 квітня 2021 направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 300140-КС-001 про надання кредиту.

ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 3001401-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.

ТОВ «Бізпозика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор G-6989, на номер телефону НОМЕР_1 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено.

Таким чином, 30 квітня 2021 між ТОВ «Бізпозика» та ОСОБА_1 було укладено Договір №300140-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до Договору кредиту, ТОВ «Бізпозика» надає Позичальнику грошові кошти у розмірі 10000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності (Далі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правилами надання споживчих кредитів. Строк кредиту - 16 тижнів. Процентна ставка: в день 0,91358938, фіксована. Комісія за надання кредиту - 1500,00 грн. Загальний розмір наданого кредиту: 10000,00 грн. Термін дії договору - до 20.08.2021.

Згідно з умовами Договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування Кредитом є фіксованою та становить 0,91358938 процентів за кожен день користування Кредитом. Пунктом 2 Кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за Кредитом (надалі - Проценти за користування Кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по Кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування Кредитом, із урахуванням дня видачі Кредиту та дня повернення Кредиту згідно Графіку платежів.

Згідно з п.3 договору сторонами було погоджено також графік платежів.

На підтвердження укладення договору №300140-КС-001 від 30.04.2021 року позивачем надано візуальну форму послідовності дій клієнта щодо укладення цього договору, з якої вбачається, що 30.04.2021 року о 19:31:01 клієнт, використовуючи номер телефону, зайшов у особистий кабінет на сайті https://my.bizpozyka.com, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, паспортом споживчого кредиту, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

З анкети клієнта від 14.07.2024 року вбачається, номер телефону ОСОБА_1 НОМЕР_1 та номер банківського рахунку НОМЕР_2 .

ТОВ «Бізпозика» свої зобов`язання за Договором кредиту виконало та надало Позичальнику грошові кошти в розмірі 10000,00 грн шляхом перерахування на банківську картку Позичальника, що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням).

Боржник свої зобов`язання за Кредитним договором № 300140-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконала.

Станом на 14.09.2024 року утворилась заборгованість за договором №300140-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 21823,68 грн., що складається з: - суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10000,00 грн.; - суми прострочених платежів по процентах - 10323,68 грн.; - суми прострочених платежів за комісією - 1500,00 грн.

19 березня 2025 року до суду надійшли витребувані докази з яких вбачається, що банківська картка № НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ). З виписки за період 30.04.2021 по 20.08.2021 р. вбачається, що 30.04.2021 року на картку зараховано переказ на загальну суму 10000,00 грн.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагається, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/5 від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також Іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. З Закону України «Про електронну комерцію»).

Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення вищевказаних договорів, на таких умовах шляхом їх підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позиція суддів Верховного Суду з питання «письмової форми» одностайна. Наприклад, у справі №561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України.) Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 9 вересня 2020 р. у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 р. у справі №404/502/18, від 7 жовтня 2020 р. у справі №127/33824/19.

Також, Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №524/5556/19 від 12.01.2021 р. дійшов такого висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

Щодо доводів представника відповідача щодо шахрайських дій відносно відповідача, суд зазначає наступне.

Доказів про те, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, ідентифікаційний номер, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані для укладення кредитних договорів від його імені до суду не надано. Сам по собі факт звернення відповідачки до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення відносно неї не свідчить про недійсність укладеного договору. Доказів на підтвердження укладення кредитного договору під впливом інших осіб відповідач не надавала. За таких обставин підстави вважати, що у відповідачки не виник обов`язок з виконання умов кредитного договору, відсутні.

При зверненні до суду з позовом позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 21823,68 гривень, яка складається з тіла кредиту в розмірі 10 000 гривень, відсотків в розмірі 10323,68 гривень та комісії в розмірі 1500 гривень. Власного розрахунку заборгованості відповідач не надавала, проти правильності розрахунку позивача заперечень не висловлювала.

Крім того, умовами договору було передбачено сплату комісії за надання кредиту в розмірі 1500 гривень, що не суперечить вимогам п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19, оскільки така форма витрат, як комісія за надання кредиту, існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Щодо доводів представника відповідача про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Для обчислення давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, чинного на момент звернення позивача до суду з позовом, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

24.02.2022 року Указом Президента України № 64/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації по відношенню до України, відповідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» - на території України з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та затверджувався Верховною радою України та діє до цього часу.

Таким чином, враховуючи, що до введення воєнного стану загальний строк позовної давності не минув, на момент звернення позивача до суду з позовом діяв правовий режим воєнного стану, суд дійшов до висновку, що позовна заява, яка надіслана до суду 30 січня 2025 року, подана в межах строку позовної давності.

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Бізнес Позика» необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором за №300140-КС-001, в розмірі 21823, 68 грн, що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10000,00 грн; суми прострочених платежів по процентах - 10323,68 грн; суми прострочених платежів за комісією - 1500,00 грн, задовольнивши позовні вимоги.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 207, 526, 527, 530, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 13, 19, 76, 81, 141, 247, 259, 263, 265, 268, 273, 274, 280-289 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (місце знаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, оф.411, ) заборгованість за Договором № 300140-КС-001 про надання кредиту від 30.04.2021 в розмірі 21823,68 грн, що складається з: - суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10000,00 грн; - суми прострочених платежів по процентах - 10323,68 грн; - суми прострочених платежів за комісією - 1500,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (рнокпп: НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (місце знаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, оф.411, ).

Представник позивача: Памірський Максим Анатолійович (адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411).

Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп: НОМЕР_3 ).

Представник відповідача: Нестеренко Анна Володимирівна (адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя Ю. М. Свістєльнік