У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року м.Київ

Подільський районний суд міста Києва

у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Білоус А.О.,

позивача ОСОБА_1 , його представника Ланчковського Ю.В. ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи орган опіки та піклування Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю,-

В С Т А Н О В И В :

У провадженні суду перебуває вказана цивільна справа.

Ухвалою суду від 18.11.2024 витребувано у Органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації висновок щодо розв`язання даного спору.

Вказана ухвала суду органом опіки та піклування не виконана.

31.03.2025 вказаним органом надано до суду витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної у місті Києві державної адміністрації №7 від 26.03.2025.

З огляду на наведене судом поставлено на обговорення учасників справи питання щодо необхідності повторного витребування висновку органу опіки та піклування.

Представники сторін та позивач ОСОБА_1 щодо повторного витребування висновку не заперечили.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Заслухавши думку присутніх учасників справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема: сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав та запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Предметом спору у даній справі є визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У справі заявлено два позови - первісний позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком та зустрічний позов ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підстав інших документів, які стосуються справи.

Як з`ясовано судом в ході проведення підготовчого провадження у справі, фактично дитина проживає періодично то з одним, то з іншим із батьків.

Батько проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Мати проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Таким чином, із урахуванням позовних вимог обох сторін у даній справі, які є взаємовиключними, обов`язковою у даній справі є участь як органу опіки та піклування за місцем проживання батька, так і органу опіки та піклування за місцем проживання матері.

Ухвалою суду від 30.05.2024 витребувано у органу опіки та піклування Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області (як органу опіки та піклування за місцем проживання батька) письмовий висновок щодо розв`язання даного спору.

Ухвалою суду від 18.11.2024 такий висновок витребувано у органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (як органу опіки та піклування за місцем проживання матері).

07.08.2024 органом опіки та піклування Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області надано до суду висновок щодо розв`язання даного спору.

Разом із цим, висновок щодо розв`язання даного спору органом опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації до суду не надано.

При цьому, 31.03.2025 вказаним органом опіки та піклування надано до суду витяг з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини Подільської районної у місті Києві державної адміністрації №7 від 26.03.2025, у якому зазначено про недоцільність надання висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з огляду на наявність висновку з цього питання органу опіки та піклування Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області.

Оцінюючи таку позицію органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації щодо невиконання ухвали суду від 18.11.2024, якою було витребувано у вказаного органу висновок щодо розв`язання даного спору, суд зазначає наступне.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи держаної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України (стаття 19 Конституції України).

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частинами другою - шостою статті 13 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 23.12.2020 у справі №712/11527/17, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - і якщо це не порушуватиме права та інтереси дитини - підлягають врахуванню інтереси батьків.

Ухвалюючи рішення про відмову у визначенні місця проживання дитини з батьком, апеляційний суд у своїх висновках помилково обмежився констатуванням того, що під час розгляду справи не встановлено тих обставин, за яких малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю. Апеляційний суд не врахував, що у Конвенції про права дитини реалізовано принцип примату інтересів дитини понад усім. Ця Конвенція ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, її правові норми є частиною національного законодавства згідно зі статтею 9 Конституції України.

Визначаючи місце проживання дитини з матір`ю, суд апеляційної інстанції відхилив висновок органу опіки та піклування, відповідно до якого визначено, що найкращим інтересам дитини відповідатиме її спільне проживання з батьком та взяв до уваги лише акт обстеження умов проживання матері. Проте, апеляційним судом не враховано, що за зустрічним позовом ОСОБА_6 органом опіки та піклування не складено висновку про доцільність проживання дитини разом з матір`ю, а акт обстеження умов проживання не є за своєю суттю та змістом висновком органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини з одним із батьків. Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій здійснено розгляд справи за відсутності висновку органу опіки та піклування за місцем проживання матері, який мав бути складений задля забезпечення належного розгляду зустрічного позову ОСОБА_7 , що є порушенням статті 19 СК України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Особливість спору у даній справі зумовлена наявністю двох позовних вимог, які є взаємовиключними, оскільки предметом первісного позову є визначення місця малолітньої дитини разом із батьком, тоді як предметом зустрічного позову є визначення місця малолітньої дитини разом із матір`ю.

При цьому, як уже зазначалося судом, на час розгляду справи дитина періодично проживає то з одним, то з іншим із батьків.

Відповідно до пункту 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008, вирішення, зокрема, спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини розглядається службою у справах дітей за місцем проживання дитини.

Таким чином, беручи до уваги зазначений вище висновок Верховного Суду, який є обов`язковим для врахування судом в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України, для правильного та об`єктивного вирішення даного спору суд зобов`язаний надати оцінку як висновку органу опіки та піклування за місцем проживання батька, так і висновку органу опіки та піклування за місцем проживання матері.

Із урахуванням наведеного, суд вважає, що посилання органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (як органу опіки та піклування за місцем проживання матері) на недоцільність надання відповідного висновку є безпідставним, а відмова цього органу у наданні до суду письмового висновку щодо розв`язання даного спору суперечить вимогам закону.

На підставі викладеного суд вважає за необхідне повторно доручити органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністраціїпідготувати та надати до Подільського районного суду міста Києва письмовий висновок щодо розв`язання спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Окремо суд звертає увагу органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації на наступне.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 11 ч. 3 цієї статті), яка також знайшла своє відображення в ч. 1 ст. 44 ЦКП України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Згідно зі ст. 144 ЦПК України заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Згідно із ч. 3 ст. 148 ЦПК України у випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, що згідно з ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

У ході проведення підготовчого засідання представником позивача-відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Ланчковським Ю.В. також заявлено клопотання про витребування доказів, згідно з яким він просить витребувати у Державної податкової служби України відомості про місце роботи відповідача-позивача ОСОБА_4 та нарахований їй дохід за період з 01.10.2022 по 01.05.2025, вказуючи на те, що такі докази мають важливе значення для вирішення даної справи, однак сторона позбавлена можливості самостійно їх надати до суду.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 підтримав подане клопотання.

Представник відповідача-позивача ОСОБА_4 щодо задоволення клопотання заперечила, вказуючи на його безпідставність.

Вирішуючи вказане клопотання, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребує відповідні докази.

Згідно із ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 23.12.2020 у справі №712/11527/17, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги те, що зазначені у клопотанні докази необхідні для підтвердження сторонами обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а також те, що сторона позбавлена можливості самостійно їх надати суду, суд вважає, що з метою повного і всебічного розгляду справи, наявні підстави для витребування таких письмових доказів судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 84, 247, 258-262, 353 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Доручити органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування за місцем проживання матері ОСОБА_4 , підготувати та надати до Подільського районного суду міста Києва письмовий висновок щодо розв`язання спору у цивільній справі №758/13482/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи орган опіки та піклування Гостомельської селищної військової адміністрації Бучанського району Київської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з батьком та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини разом із матір`ю.

Встановити строк для подання висновку до 13.06.2025.

Роз`яснити Органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації наступні положення Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до частин 6-9 ст. 84 ЦПК України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Згідно із ч. 3 ст. 148 ЦПК України у випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

Згідно з ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Ланчковського Юрія Вікторовича про витребування доказів задовольнити.

Витребувати у Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська пл., 8) відомості про місце роботи ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та нараховані їй усі види доходу за період з 01.10.2022 по 01.05.2025.

Встановити строк для подання висновку до 13.06.2025.

Відповідно до частин 6-9 ст. 84 ЦПК України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Роз`яснити Державній податковій службі України, що особи, які не мають можливості подати доказ, який витребує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом.

Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази.

Оголосити перерву у підготовчому судовому засіданні до 11 год. 00 хв. 18.06.2025, про що повідомити учасників справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 29.04.2025.

СуддяО. О. Ковбасюк