Справа № 490/6834/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Горбань М.С.,

за участі представників відповідача Маковецького Є.В., Бескровного М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону та Головного управління Державної казначейської служби у Миколаївській області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного проведення прокурором в ході кримінального провадження інших процесуальних дій, що обмежують права громадян (невнесення відомостей в ЄРДР, ненадання витягу з ЄРДР, невручення пам`ятки про права потерпілого та інші), -

В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду міста Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Держави України в особі Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, Головного управління Державної казначейської служби у Миколаївській області, в якій позивач просив ухвалити рішення, яким стягнути з Головного управління Державної казначейської служби у Миколаївській області на користь позивача в порядку відшкодування моральної шкодив сумі, що складає 268 400,00 грн.

В обґрунтування позову позивач вказує, що у березні 2023 року керівник прокуратури Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Кльопов А. отримавши від дружини позивача ОСОБА_2 повідомлення про вчинення військовослужбовцями кримінального правопорушення, не виконав положення Закону України від 13.04.2012 року №4651-VI, Наказу ОГП від 30.06.2020 року №298 - не вніс відомості про вчинені кримінальні правопорушення в ЄРДР з її повідомлення, не надав їй як заявнику витяг з ЄРДР, не вручив позивачу як потерпілому пам`ятку про його права, не визначив належний орган досудового розслідування, що спричинило тяжкі наслідки, а саме: обмеження до повної втрати його конституційного права на захист судом своїх прав і свобод від протиправних посягань на них, внаслідок незаконного проведення в ході кримінального провадження інших процесуальних дій. Позивач вказує, що внаслідок таких дій відповідача, його як громадянина було позбавлено прав потерпілого на захист судом від протиправних посягань на його права і свободи гарантовані Конституцією України. Вказані дії завдали йому моральної шкоди, яка виражається: у душевних стражданнях, яких він зазнав, як фізична особа у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та його дружини; у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у приниженні його честі та гідності як фізичної особи внаслідок психічного впливу, що призвело до погіршення та позбавлення можливості реалізації своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

На підставі чого просить стягнути з Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони на свою користь моральну шкоду у розмірі 268 400,00 грн.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.07.2023 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження.

До суду 16.10.2023 року надійшов відзив Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову з огляду на його безпідставність та необґрунтованість. Крім цього зазначив, що позов не містить доказів на підтвердження порушення особистих немайнових прав позивача, завдання шкоди його здоров`ю та душевних страждань, а отже і заподіяння йому моральної шкоди.

До суду 18.10.2023 року від відповідача Головного управління Держаної казначейської служби в Миколаївській області надійшов відзив, в якому зазначено, що позивачем не надано доказів на підтвердження спричиненої моральної шкоди, відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідачів та завданою позивачу, на його думку, шкодою. Враховуючи зазначене вище, представник Головного управління Держаної казначейської служби в Миколаївській області просить у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від04.02.2025 року витребувано у Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони копій заяв, скарг, клопотань з резолюціями, матеріалів їх розгляду, прийняте рішення, витяг з ЄРДР, пам`ятку про права потерпілого за зверненням ОСОБА_2 у березні 2023 року з приводу неправомірних на її думку дій працівників ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо її чоловіка ОСОБА_1 (за наявності таких).

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від21.04.2025 року, постановленою під час судового засідання, закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву в якій просили розглядати справу без їх участі та ухвалити рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Від Головного управління Державної казначейської служби у Миколаївській області надійшла заява, у якій представник відповідача просив провести розгляд справи за його відсутності та відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник Миколаївської обласної прокуратури Маковецький Є.В. та предстанвик спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Бескровний М.О. проти позову заперечили з підстав наведених у відзиві, наголошували на необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та просили в позові відмовити.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 22.03.2023 року ОСОБА_2 звернулася до Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення в порядку ч. 1 ст. 214 КПК України, в якій повідомила, що нею виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, 366, 367, ч. 3 ст. 403 КК України.

У цьому повідомленні ОСОБА_2 зазначає, що 15.03.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловіка, військовослужбовця у складі команди поповнення було направлено для проходження військової служби до військової частини. При формуванні команди ОСОБА_1 подав рапорт і повідомив уповноважену службову особу з командного складу ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що за станом здоров`я та за результатами медичного обстеження він визнаний придатним до військової служби по групі ІІ ст. 13-В, 54-В тобто непридатний у мирний час, обмежено придатний у військовий час у зв`язку з виявленими захворюваннями. Невідома їй службова особа відмовилась прийняти вій її чоловіка рапорт, заявив що у військовій частині є своя комісія, де він може заявити, що обмежено придатний у військовий час до військової служби, не доповіла вищому по команді командиру про порушення конституційного права громадянина України на охорону здоров`я і медичну допомогу, порушення наказу Міноборони про комплектування військових частин у воєнний період військовослужбовцями придатними до військової служби в умовах воєнного стану, бойових умов, про умисне ослаблення боєздатності військового підрозділу. Порушення і обмеження конституційних прав громадянина України військовими командирами призвели до тяжких наслідків і в даний час військовослужбовець ОСОБА_1 перебуває в передінфарктному стані в медсанчастині військової служби 1 роти 21 батальйону 56 бригади воєнного округу « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Що на її думку в рішеннях, діях і бездіяльності службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 є склад і ознаки кримінальних правопорушень. Передбачених ч. 2 ст. 364, 366, 367, ч. 3 ст. 403 КК України, і тому вважає необхідним перевірити незаконність діянь відповідних службових і посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 кримінально-процесуальними засобами. На підставі чого ОСОБА_2 у повідомленні просила прийняти та невідкладно зареєструвати цю заяву про вчинення злочину, внести відомості до ЄРДР, надати їй витяг з ЄРДР. Визначити належний орган досудового розслідування і скерувати це повідомлення для початку за ним досудове розслідування у формі досудового слідства у зв`язку із вчиненням дій, які мають ознаки складу злочину. Також просила повідомити її письмово про початок кримінального провадження. Прокурора-процесуального керівника.

ОСОБА_2 24.03.2023 року знов звернулася до Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері з заявою, у якій просила надати їй, як від органу до якого вона подала повідомлення про вчинення злочину, що підтверджує її прийняття і реєстрацію; витяг з ЄРДР; вручити пам`ятку про права потерпілого; повідомити до якого органу досудового розслідування скероване її повідомлення про вчинений щодо її чоловіка злочин.

Прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Довбня В. 24.03.2023 року скеровано повідомлення (№5-4-1107вих-23) на ім`я ОСОБА_2 , в якому зазначено, що до Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшла заява про надання витягу з ЄРДР за результатами розгляду попереднього звернення та пам`ятки про права потерпілого. Проте жодних документів, пояснень чи інших матеріальних носіїв інформації, на підтвердження обставин вчинення вказаних кримінальних правопорушень, до заяви не додано. Також зазначено, що самі по собі обставини, викладені в заяві, не є підтвердженням вчинення кримінальних правопорушень. Таким чином, заява хоч і містить вимогу про реєстрації злочину, але за своїм змістом та суттю не є повідомленням про злочин в контексті ст. 214 КПК України. У зв`язку з чим, підстави для внесення відомостей до ЄРДР та реєстрації за вказаними фактами кримінального провадження відсутні. Водночас, з метою перевірки обставин можливого вчинення протиправних дій службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 по відношенню до ОСОБА_1 , заява спрямована до вищого керівництва ІНФОРМАЦІЯ_4 . Що стосується вручення пам`ятки про права потерпілого зазначено, що повідомлення від 22.03.2023 року та заява від 24.03.2023 року не містить відомостей про завдання ОСОБА_2 моральної, фізичної або майнової шкоди, що в свою чергу виключає можливість наділення ОСОБА_3 правами та обов`язками потерпілого. У зв`язку з викладеним у прокурора відсутні підстави визнавати її потерпілою та вручати пам`ятки про права потерпілого.

Відповідно до копії супровідного листа від 22.03.2023 року №5-4-1101вих-23 Миколаївська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону спрямувала до ІНФОРМАЦІЯ_5 повідомлення ОСОБА_2 для перевірки обставин вчинення можливих протиправних дій службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 під час призову на військову службу ОСОБА_1 (а.с.15).

Також з матеріалів справи слідує, що №1СВ ТУ ДБР розташованого у місті Миколаєві 07.06.2023 року внесено відомості до ЄРДР за №0000704 за ч. 4 ст. 425 КК України, відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва №489/1898/23 від 01.06.2023 року, щодо звернення ОСОБА_1 до ВП №2 за фактом призову його на військову службу та направлення в зону бойових дій без належного медичного огляду, внаслідок чого погіршився стан його здоров`я та відбулося невиконання наказу про направлення в зону бойових дій військовослужбовців, що були вчинені посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 , та вжити заходи для початку розслідування. А також ч. 5 ст. 425 КК України відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва за скаргою ОСОБА_1 , щодо невиконання наказу працівниками ІНФОРМАЦІЯ_6 щодо належного відбору осіб, які підлягають мобілізації.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеня зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі (див. постанову Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2022 року в справі № 686/5244/21 (провадження № 61-14316св21) зазначено, що: «правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. За змістом статей 1173, 1174 ЦК України, шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги.

Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Як на підставу задоволення своїх вимог ОСОБА_1 посилається на те, що після подачі його дружиною 22.03.2023 року та 24.03.2023 року про вчинення щодо нього злочину з ознаками ст. ч. 2 ст. 364, 366, 367 та ч. 3 ст. 403 КК України, керівник органу прокуратури не вручив йому пам`ятку про права потерпілого, не визначив належний орган досудового розслідування, не вніс відомості про кримінальне правопорушення до ДРСР, що призвело до порушення його конституційних прав та свобод.

Натомість судом встановлено, що в Миколаївською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону в межах повноважень вживалися дії щодо розгляду цих повідомлення та заяви від 22.03.2023 року та 24.03.2023 року та за результатами їх розгляду була надана відповідь про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР.

Відповідно до приписів ч. 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно із приписами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із цим позовом позивач заявляв клопотання про виклик та допит свідків та призначення у справі судової психолого-психіатричної екпертизи для встановлення розміру заподіяної моральної і справедливої сатисфакції.

Судом в порядку чатсини п`ятої статті 12 ЦПК України запропоновано позивачу уточнити заявлені клопотання. Таким правом позивач не скористався.

Підсумовуючи викладене, вивчивши наявні у справі докази суд дійшов висновку, що позивачем відповідно до приписів статті 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів завдання моральної шкоди позивачу та наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб відповідача та настанням тих негативних наслідків, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог.

Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави України в особі Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону та Головного управління Державної казначейської служби у Миколаївській області про відшкодування шкоди, завданої громадянинові внаслідок незаконного проведення прокурором в ході кримінального провадження інших процесуальних дій, що обмежують права громадян (невнесення відомостей в ЄРДР, ненадання витягу з ЄРДР, невручення пам`ятки про права потерпілого та інші) відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.М. Шолох