Номер провадження 2/754/284/25
Справа №754/6899/24
РІШЕННЯ

Іменем України

02 квітня 2025 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Буша Н.Д.,

секретаря с/з Москович В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку спрощеного провадження з викликом сторін за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, що 30.03.2021 року між ТОВ «ФК Центр Фінансових Рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №7.

13.12.2022 року між ТОВ «ФК Центр Фінансових Рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20221213, у відповідності до якого ТОВ «ФК Центр Фінансових Рішень» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 49 203,88 грн., з яких:

- 34 480,59 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу;

- 3,48 грн. сума заборгованості за річними відсотками;

- 14 719,81 грн. сума заборгованості за щомісячними відсотками.

Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором №7.

Загальна сума, яку просить стягнути позивач з урахуванням погашення заборгованості відповідачем за період з 13.12.2022 року становить 47 803,88 грн., з яких 34 480,59 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 323,29 грн. сума заборгованості за щомісячними відсотками, а також судовий збір в розмірі 3 028 грн.

Ухвалою суду від 20.05.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Вивчивши матеріали цивільної справи, враховуючи, що від відповідача на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання», ухвалою суду від 21.06.2024 року здійснено перехід розгляду з порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Представник позивача надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, наполягав на задоволенні позову.

Відповідач надала суду заяву з проханням слухати справу у її відсутності, просила суд задовольнити частково позовні вимоги.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, враховуючи доводи позивача та відповідача, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

30.03.2021 року між ТОВ «ФК Центр Фінансових Рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №7. Відповідач отримала кредитні кошти в розмірі 35 070,50 грн.

Відповідно до п. 1.1. якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Згідно з п.5.1. умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» позичальник зобов`язується щомісячно, у граничний термін, повертати чергову частину кредиту та сплачувати щомісячні і річні проценти.

ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» свій обов`язок із видачі кредиту виконало, а саме 25 796,02 грн. - на погашення поточної заборгованості по кредитному договору № від 14.01.2020 року; 600 грн. - на оплату страхового платежу; 400 грн. - оплата за пакет послуги «Охоронець КредитМаркет 24» за рахунок кредиту КД №; 800 оплата страхового платежу за договором страхування №-ЛО від 30.03.2021 року; 200 грн. - на оплату електронного ключа доступу до додатку «SUPPORT.UA»; 6 500,60 грн. оплата страхового платежу за договором страхування №-С від 30.03.2021 року.

Згідно з п. 2.1. кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в паспорті кредиту та в умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» (www.krеditmarkеt.uа) та з якими позичальник ознайомилась до укладення цього договору, про що підписалась у заяві. Цей договір, паспорт кредиту № 5322303 та умови тримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», редакція 04.01.2021 року, складають єдиний кредитний договір (п. 2.2. договору). Кредитний договір № підписано його сторонами.

У п.4 паспорту кредиту ТОВ «ФК «ЦФР» №5322303 зазначено суму кредиту 35 070,50 грн. та строк кредиту - 36.

У п. 5 паспорту кредиту сторонами встановлені розмір процентної ставки: при наданні кредиту - 3 %, щомісячна - 3 %, загальна річна - 0,01 %, реальна річна - 65,96 %. Пункт 5 паспорту кредиту містить відомості щодо орієнтовної реальної річної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту.

Пунктом 6 паспорту кредиту встановлений порядок повернення кредиту: кількість та розмір платежів, періодичність внесення (графік платежів). Документ також підписано сторонами.

Відповідно до бухгалтерської довідки ТОВ «ФК ЦФК» перевело ОСОБА_1 25 796,02 грн.

Згідно з довідкою ТОВ «ФК «ЦФР» №8578124-SG від 24/12/2022 року ОСОБА_1 здійснено платежі 07.05.2021 року - 1 250 грн., 07.06.2021року - 1 247,26 грн., 12.07.2021року - 1 250 грн., 08.10.2021 року - 1 000 грн., 09.11.2021 року - 1 000 грн., 10.01.2022 року - 1 000 грн.

13.12.2022 року між ТОВ «ФК Центр Фінансових Рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20221213, у відповідності до якого ТОВ «ФК Центр Фінансових Рішень» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказані у реєстрі боржників. Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статями 526, 530, 610, 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).

Враховуючи наведене, обов`язок позичальника зі сплати кредиту виникає після виконання зустрічного обов`язку кредитора щодо видачі кредиту в спосіб та на умовах кредитного договору з цим же фактом законодавець пов`язує і обов`язок позичальника із сплати відсотків саме з коштів які йому були надані позичальником.

Верховний Суд у постанові від 09.08.2023 року по справі № 266/4900/21 наголосив на обов`язковості з`ясування судами наявності доказів надання кредиту позичальнику при вирішенні спору про стягнення заборгованості.

Так, у постанові від 27.01.2022 року по справі 175/3625/19 Верховний Суд зауважив, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц зазначено, що після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів боржник не може заявляти окремий позов про визнання відсутності права вимоги в кредитора та кореспондуючого обов`язку боржника. Такий окремий позов теж не може бути задоволений, оскільки боржник має себе захищати у судовому процесі про стягнення з нього коштів, заперечуючи проти відповідного позову кредитора.

Відповідно до змісту ч.1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором

Саме такий висновок наведений Верховним судом у постанові від 31 липня 2019 року по справі №553/1325/14-ц.

Надаючи оцінку доказам видачі кредиту суд виходить із такого.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Саме така правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом у постановах від 30 січня 2018 року по справі № 161/16891/15-ц, від 31 липня 2019 року по справі № 553/1325/14-ц, від 30 січня 2018 року по справі 161/16891/15-ц, від 13 червня 2018 року по справі № 733/608/16-ц, від 11 вересня 2019 року по справі № 755/2284/16-ц, від 16.08.2023 року по справі № 206/6390/17.

Як раніше зазначалось, п.1.4 кредитного договору встановлено видачу кредиту шляхом перерахування грошових коштів за наведеними реквізитами, а за п. 2.1 умов отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (ідентифікаційний код: 35725063) редакція від 04.01.2021 року кредитодавець надає позичальнику кредит шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок, зазначений позичальником в кредитному договорі.

З огляду на наведене, предметом доказування у цій справі є обставини переказу ТОВ «ФК «ЦФР» грошових коштів на банківські рахунки, зазначені позичальником у п.1.4 кредитного договору.

За п. 1.3. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валют, Затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, що зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за № 377/8976 (в редакція, яка була чина на момент укладення кредитного договору 30.03.2021 року) вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними.

За п. 1.8 наведеної інструкції платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією. Платники - фізичні особи мають право оформляти доручення про списання коштів зі своїх рахунків у довільній формі, погодженій у договорі з банком. Платник може давати доручення про списання коштів зі свого рахунку на бланках розрахункових документів, види яких передбачені договором банківського рахунку чи іншим договором, у якому обумовлено право банку здійснювати договірне списання коштів, а також у вигляді електронного розрахункового документа, якщо це передбачено договором між ним і банком. Банк для здійснення розрахункових операцій може формувати електронні розрахункові документи.

За п. 46 наведеного положення у редакції чинній на момент оформлення кредиту, меморіальні документи застосовуються банком для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України.

У відповідності до п. 48 у первинних документах, на підставі яких здійснюються записи в бухгалтерському обліку, мають зазначатися номери кореспондуючих рахунків за дебетом і кредитом, сума операції, дата виконання, підпис відповідального виконавця, підпис контролера (якщо операція підлягає додатковому контролю), підпис уповноваженої особи (якщо підставою для здійснення операції було відповідне розпорядження).

Крім того, за положеннями п. 63 наведеного положення в редакції на час формування виписок. Виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта, якщо вона містить такі реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування клієнта/банку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) фізичної особи; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру за кожною операцією, відображеній у виписці з рахунку клієнта; 5) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні виписки з рахунку клієнта/печатку банку.

З огляду на наведене, належними та допустимим доказами про виконання обов`язку ТОВ «ФК «ЦФР» з переказу грошових коштів на банківські рахунки, значені позичальником в п.1.4 кредитного договору є платіжні доручення із відміткою банку про їх виконання, меморіальні ордери та виписки з клієнтського рахунку банку, що мають необхідні реквізити, які свідчать про виконання такої операції.

Платіжних інструкцій на перерахування коштів, зазначених в п. 1.4 кредитного договору, сторона позивача суду не надала, наявна лише бухгалтерська довідка про переказ коштів відповідачу в розмірі 25 796,02 грн. без платіжного доручення та без зазначення рахунку, на який було здійснено переказ.

Таким чином, суд не може визнати належними допустимим та достовірними доказами виконання обов`язку ТОВ «ФК «ЦФР» з переказу грошових коштів на банківські рахунки, значені позичальником в п.1.4 кредитного договору бухгалтерську довідку на суму 25 796,02 грн., оскільки вона, відповідно до норм чинного законодавства, не може підтверджувати здійснення безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок ТОВ «ФК «ЦФР», крім цього, дана довідка всупереч п. 2 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не містить дату складання.

Також сторона позивача не надала витягів з реєстру оплачених страхових платежів ПАТ СК "ТАС"; проданих електронних ключів доступу до мобільного додатку "Support.UA" за 30.03.2021 року.

З розрахунку заборгованості встановлено, що він зроблений з аналітичних рахунків обліку заборгованості за кредитним договором № та починається з 30.03.2021 року.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Такі висновки наведені у п.17 та 18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2021 року по справі № 346/1305/19.

У той час, необхідно зазначити, що заміна кредитора у зобов`язанні не впливає на його зміст зобов`язального правовідношення, а відтак права боржника щодо нового кредитора залишаються такими, як і його права щодо первісного кредитора. У разі заміни кредитора законодавчо передбачено способи захисту інтересів як боржника (стаття 518 ЦК України), якому надається право висувати проти вимоги нового кредитора ті ж самі заперечення, які він мав проти первісного кредитора (наприклад зустрічні вимоги до первісного кредитора, заперечення, пов`язані із простроченням первісного кредитора, наявністю обставин непереборної сили тощо), так і нового кредитора (стаття 519 ЦК України), перед яким старий кредитор буде відповідати у зобов`язанні за недійсність переданої йому вимоги. Тобто відповідальність старого кредитора може настати, якщо передана вимога є недійсною внаслідок припинення первісного зобов`язання (виконанням, неможливістю виконання тощо) або в разі визнання недійсним правочину, який був підставою виникнення первісного зобов`язання.

Отже, законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами (договору цесії). Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги.

Сам по собі факт укладення договору про відступлення права вимоги не створює для позивача безумовного обов`язку сплатити борг саме у такому розмірі, який зазначено у оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора, позивач не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору.

Аналогічних за своїм змістом правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, у постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 924/1014/18, у постанові від 28 січня 2020 року у справі № 924/1208/18, у постанові від 19 лютого 2020 року № 639/4836/17 та у постанові від 09.08.2023 року по справі № 756/15627/21.

З огляду на наведене, виписки з аналітичних рахунків обліку заборгованості за кредитним договором № позивачем не можуть бути належними та достовірними доказами розміру заборгованості відповідача, оскільки позивач отримав право вимоги на той розмір боргових зобов`язань, що існував у первісного кредитора та облік ним зобов`язань в більшому розмірі, як саме і зазначення іншого розміру заборгованості у договорі факторингу, не має правових наслідків для боржника.

Із огляду на наведене, не знаходять свого підтвердження належними та допустимими доказами факт видачі кредиту в розмірі 35 070,50 грн., отже спростовується і вірність наданого позивачем розрахунку.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону № 1734-VIII та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості (постанова Великої Палати Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21).

У свою чергу, розглядаючи можливість задоволення позову суд звертає увагу, що кредитний договір № укладений 30.03.2021 року, строком кредиту на 36 місяців, тобто до квітня 2024 року. Позов датований позивачем квітнем 2024 роком.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (ч. 3 ст. 1054 ЦК України).

В ч. 2 ст. 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (правовий висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

З огляду на встановлені обставини, невідповідності вимоги про виконання зобов`язань діючому законодавству, відсутності доказів отримання вимоги відповідачем, ненадання доказів щодо надання кредиту в повному обсязі, з урахуванням предмету позову, суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст.ст. 526, 530, 549, 550, 551, 624, 625, 1048-1050, 1054, 1082 ЦК України, ст.ст. 12-13, 76-81, 141, 229, 259, 263-265, 273-274, 354, ЦПК України, Законом України «Про електронну комерцію», суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська Агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частину рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 07.04.2025 року.

Суддя Н.Д.Буша