УХВАЛА

30 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 754/10425/23

провадження № 61-5278ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2024 року у справі за скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на дії Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересовані особи: Дарницька спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері, ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року Київське КЕУ звернулося до суду зі скаргою про визнання неправомірними дії державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в частині винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 15 серпня 2014 року (ВП № НОМЕР_2), визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження від 15 серпня 2014 року (ВП № НОМЕР_2).

Деснянський районний суд міста Києва ухвалою від 19 грудня 2023 року у задоволенні скарги відмовив.

Київський апеляційний суд постановою від 08 травня 2024 року ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року скасував. Ухвалив нове судове рішення, яким скаргу залишив без розгляду.

22 квітня 2025 року Київське КЕУ засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2024 року у вказаній вище справі.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Суд встановив, що Деснянський районний суд міста Києва рішенням від 22 червня 2009 року у справі № 2-2325/09 позовні вимоги військового прокурора Дарницького гарнізону в інтересах Міністерства оборони України в особі військової частини НОМЕР_1 і Київського КЕУ задовольнив.

Зобов`язав ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку площею 400 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; знести за власний рахунок фундамент, розташований на земельній ділянці площею 20 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 ; звільнити земельну ділянку площею 20 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; знести за власний рахунок паркан, розташований на земельній ділянці площею 400 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .

На примусовому виконанні Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києві) перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 02 квітня 2013 року № 2-2325/2009, виданого Деснянським районним судом міста Києва в частині зобов`язання ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку площею 20 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

15 серпня 2014 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення. Підставою прийняття постанови зазначений лист від 06 червня 2014 року № 141 Київського КЕУ, у якому зазначено, що паркан та земельна ділянка звільнена. Рішення суду виконано.

Відповідно до частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У постанові від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18 (провадження № 12-297гс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала щодо співвідношення загальної та спеціальної норми, згідно з якими норми, передбачені законом про виконавче провадження, є загальними, а норми, передбачені процесуальним кодексом, є спеціальними, тому строк на оскарження необхідно обраховувати в календарних днях. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 361/1335/20 (провадження № 61-15507св20), від 02 листопада 2021 року у справі № 753/3465/20 (провадження № 61-12002св20).

Порівняльний аналіз змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у статті 449 ЦПК України, дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

Під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 449 ЦПК України та частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», необхідно враховувати поведінку скаржника, чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження, тощо.

Висновки щодо презумпції обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні викладені, зокрема у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 918/333/13-г, від 29 лютого 2024 року у справі № 289/2293/23, від 04 лютого 2022 року у справі № 925/308/13.

Відповідно до статті 81 ЦПК України обов`язок доказування поважності причин пропуску процесуальних строків та подача заяви про їх поновлення покладається на зацікавлену сторону.

При зверненні до суду зі скаргою на дії державного/приватного виконавця саме на заявника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.

Згідно зі статтею 122 ЦПК України строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Статтею 123 ЦПК України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).

Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» вказують на те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод (постанова Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20)).

У постанові від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) Верховний Суд зазначає, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Також, Верховним Судом у постанові від 16 червня 2021 року в справі № 361/1335/20 (провадження № 61-15507св20) вказано на те, що судам необхідно враховувати, що в тому разі, коли законом встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду, їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за загальними правилами. Скарга (заява), пропущений строк на подання якої не поновлено, залишається без розгляду.

У справі, що переглядається, предметом оскарження є постанова державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про закінчення виконавчого провадження від 15 серпня 2014 року (ВП № НОМЕР_2).

Зі скаргою до суду Київське КЕУ звернулося 28 липня 2023 року, тобто із пропуском десятиденного строку на оскарження.

Щодо поважності пропуску строку на подання цієї скарги представник Київського КЕУ зазначив, що оскаржувана постанова не надсилалася скаржнику, про її існування скаржник дізнався із листа Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 07 липня 2023 року.

Враховуючи викладене, апеляційний суд встановивши, що зі скаргою Київське КЕУ звернулося до суду з порушенням строку, встановленого статтею 449 ЦПК України та частиною п`ятою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», доказів на підтвердження наявності поважних причин пропуску процесуального строку звернення до суду зі скаргою ним не надано, а викладені скаржником обставини не є поважними, дійшов правильного висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та залишення скарги без розгляду.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 травня 2024 року у справі за скаргою Київського квартирно-експлуатаційного управління на дії Деснянського відділу Державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересовані особи: Дарницька спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері, ОСОБА_1 .

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров