УХВАЛА

10 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 523/187/23

провадження № 61-2738 ск 25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подану їх представником - адвокатом Костинчуком Василем Васильовичем, на постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА», філії Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА», Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАССІТІ АВТО», ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобаза № 1» про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином,

ВСТАНОВИВ:

1. У січні 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з указаним позовом у якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просили:

- визнати подію, що мала місце 01 січня 2019 року, біля 15.35 годин, по вулиці Південна дорога в Пересипському районі м. Одеси, щодо дорожньо-транспортної пригоди внаслідок якої померла пішохід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - страховим випадком відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8701423 від 12 квітня 2018 року та Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8701420 від 12 квітня 2018 року, згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» (далі - ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА») на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 200 000,00 грн шкоди, завданої злочином відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8701423 від 12 квітня 2018 року; стягнути з ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 200 000,00 грн шкоди завданої злочином відповідно до полісу № АК/8701420 від 12 квітня 2018 року;

- стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАССІТІ АВТО» (далі - ТОВ «ТРАНССІТІ АВТО»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобаза № 1» (далі - ТОВ «Автобаза № 1») і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану злочином у розмірі 500 000,00 грн;

- стягнути солідарно з відповідачів ТОВ «ТРАНССІТІ АВТО», ТОВ «Автобаза №1» і ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завданої злочином у розмірі 500 000,00 грн.

2 Позов обґрунтовано тим, що 01 січня 2019 року, біля 15.35 годин по вулиці Південна дорога у м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в результаті якої загинула їхня матір ОСОБА_4 .. Винуватець ДТП ОСОБА_3 , керуючи автопотягом у складі вантажного сідлового тягача «DAF XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «CARNEHL», реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушив Правила дорожнього руху, що спричинило ДТП та смерть їхньої матері.

2.1 Відповідач ОСОБА_3 на момент ДТП працював водієм в ТОВ «ТРАНССІТІ АВТО». Власником вказаного автопотяга ТОВ «Автобаза № 1» були оформлені поліси обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно зазначених вище страхових полісів, у разі настання страхового випадку у виді заподіяння смерті потерпілого, ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» зобов`язана відшкодувати 200 000,00 грн на одного потерпілого. Тому вважають, що з відповідача ПрАТ «ГРАВЕ Україна» на їхню користь слід стягнути шкоду завдану злочином у розмірі по 200 000,00 грн кожному. А з відповідачів ТОВ «ТРАНССІТІ АВТО», ТОВ «Автобаза №1» і ОСОБА_3 солідарно стягнути на їхню користь по 500 000,00 грн моральної шкоди кожній.

3 Суворовський районний суд м. Одеси рішенням від 13 грудня 2023 року позов задовольнив частково:

- Визнав дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2 , біля 15.35 годин, по вулиці Південна дорога в Пересипському районі м. Одеси, внаслідок якої померла пішохід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - страховим випадком відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8701423 від 12 квітня 2018 року, згідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

- Стягнув з ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану смертю матері за страховим полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8701423 від 12 квітня 2018 року у сумі 25 038,00 грн.

- Стягнув з ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду завдану смертю матері, за страховим полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8701423 від 12 квітня 2018 року у сумі 25 038,00 грн.

- Стягнув з ТОВ «ТРАНССІТІ АВТО» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану смертю матері у розмірі 450 000,00 грн.

- Стягнув з ТОВ «ТРАНССІТІ АВТО» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду завдану смертю матері у розмірі 450 000,00 грн.

- Вирішив питання судових витрат.

4 Обґрунтовуючи ухвалене рішення суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що матір`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є ОСОБА_4

4.1 Відповідно до матеріалів кримінальної справи № 523/3827/19 Суворовського районного суду м. Одеси по обвинуваченню ОСОБА_3 , позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , у кримінальному провадженні були визнані потерпілими.

4.2 На час скоєння ДТП громадянин ОСОБА_3 , який керував автопотягом «DAF XF», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом «CARNEHL», реєстраційний номер НОМЕР_2 та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , працював водієм у ТОВ «ТРАНССІТІ АВТО» та виконував трудові обов`язки, що підтверджується характеристикою на ОСОБА_3 та матеріалами зазначеної вище кримінальної справи.

4.3 На час ДТП (01 січня 2019 року) ТОВ «ТРАНССІТІ АВТО» являлося володільцем джерела підвищеної небезпеки (автомобіля: вантажний сідловий тягач марки «DAF XF 105.460», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки «CARNEHL», реєстраційний номер НОМЕР_2 ).

4.4 Отже ТОВ «ТРАНССІТІ АВТО» є відповідальною особою за завдану шкоду, відповідно до положень частини першої статті 1172 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

4.5 Цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу «DAF XF 105:460», реєстраційний номер НОМЕР_1 з напівпричепом марки «CARNEHL», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок дії якого загинула ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА», відповідно до полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АК №008701423 та серії АК №008701420 від 12 квітня 2018 року, що підтверджується вказаними вище полісами.

4.6 Після скоєння ДТП, водій ОСОБА_3 , 02 січня 2019 року відправив заяву - повідомлення ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» про ДТП, що сталася 01 січня 2019 року.

4.7 Також, 29 травня 2019 року ОСОБА_3 повністю відшкодував потерпілим, понесені ними витрати на поховання матері у сумі 32 145,00 грн, що вони підтвердили в судовому засіданні та підтверджується договором-замовленням від 04 січня 2019 року, рахунком-фактурою та розпискою позивачки ОСОБА_1

4.8 Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди з ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» та філії ПрАТ СК «ГРАВЕ Україна» суд першої інстанції керувався тим, що з урахуванням того, що на день настання страхового випадку (01 січня 2019 року) мінімальна заробітна плата згідно статті 7 Закону України «Про бюджет України на 2019 рік» була встановлена на рівні 4 173,00 грн, а потерпіла ОСОБА_4 мала двох дітей, позивачів по даній справі, то відповідач ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» зобов`язане відшкодувати на користь кожного позивача по 25 038,00 грн (12 мінімальних заробітних плат складає 50 076 гривень).

4.9 Щодо вимог позивачів в частині стягнення на їх користь моральної шкоди по 500 000,00 грн кожній, суд виходячи із засад розумності та справедливості, глибини фізичних і душевних страждань позивачів, пов`язаних із загибеллю матері, вважав, що позовні вимоги про стягнення з відповідача ТОВ «ТРАНССІТІ АВТО» на користь позивачів моральної шкоди підлягають задоволенню у розмірі по 450 000,00 грн кожному.

5 Одеський апеляційний суд своєю постановою від 28 січня 2025 року частково задовольнивши апеляційну скаргу ТОВ «ТРАНССІТІ АВТО» та змінивши рішення суду першої інстанції зменшив суму стягнутої моральної шкоди з ТОВ «ТРАНССІТІ АВТО» на користь позивачів з 450 000,00 грн кожному до 200 000,00 грн кожному.

6 Таке рішення суд апеляційної інстанції мотивував тим, що розмір відшкодування моральної шкоди (немайнової) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Крім того, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

6.1 Також розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

6.2 Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

6.3 Моральна шкода завдана позивачам внаслідок ДТП, що потягло смерть їх матері спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивачів їм душевні страждання, відновити становище, яке існувало до смерті матері у житті позивачів неможливо.

6.4 Посилання апелянта на те, що з ТОВ «ТРАСІТТ АВТО» підлягає стягненню моральна шкода лише у розмірі 44 962,00 грн на кожного з позивачів, колегія суддів вважала безпідставними, оскільки вказаний розмір є занадто заниженим з урахуванням моральних страждань позивачів спричинених втратою близької людини. Обґрунтованих заперечень, щодо вказаного розміру, апелянтом не подано.

6.5 В даному випадку беззаперечним є факт завданої в результаті ДТП шкоди, що спричинило смерть їх матері. Потерпілі зазнали фізичних та душевних страждань у зв`язку із втратою близької людини, що є найвищою немайновою втратою, яка не підлягає відновленню.

6.6 Нормами ЦК України не встановлено мінімального та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки вирішення питання щодо відшкодування моральної шкоди та її розміру у кожному конкретному випадку вирішується судом на підставі наданих доказів.

6.7 Однак, визначений розмір моральної шкоди в сумі 450 000,00 грн. на кожного з позивачів, колегія суддів вважала завищеним та надмірним для відповідача.

6.8 Отже, встановивши причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями відповідача та настанням шкідливих наслідків для позивачів, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку визначаючи розмір відшкодування заподіяної моральної шкоди враховуючи обставини, передбачені статтями 23, 1167 ЦК України, враховуючи вимоги розумності в справедливості достатнім відшкодуванням буде стягнення 200 000,00 грн кожному з позивачів.

7 У березні 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подана їх представником - адвокатом Костинчуком Василем Васильовичем, на постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2025 року, в якій заявники просять скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2023 року.

8 Як на підставу касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції заявники посилаються на пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та вказує на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 607/11755/20 та вказують на те, що суд апеляційної інстанції не врахував, що позивачі переживають постійні душевні страждання після смерті матері, втратили душевний спокій, весь час перебувають у стані напруження та стресу, суттєво були порушені їх нормальні життєві зв`язки, а також вони змушені докладати значних зусиль для організації свого життя.

9 Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.

10 Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

11 ЦК України встановлює, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

12 Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

13 Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

14 Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

15 Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України).

16 Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

17 У постанові від 03 серпня 2022 року у справі № 607/11755/20, на яку як на підставу касаційного оскарження посилаються заявники, Верховний Суд зазначив: «за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі;

зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди;

у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини;

завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи;

гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду.

Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості;

по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди».

18 Також Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Саме тому розмір відшкодування моральної шкоди має умовний характер, оскільки немає точних критеріїв майнового вираження душевного болю, спокою, честі, гідності особи, але у будь-якому випадку розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути достатнім для задоволення потреб потерпілого й не повинен призводити до його збагачення.

19 Згідно із вимогами статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

20 Крім цього у частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

21 Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

22 Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

23 Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

24 Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

25 Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

26 Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

27 Частиною першою статті 89 ЦПК України також визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

28 У постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

29 Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17.

30 Крім цього ЄСПЛ у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» зазначив, що що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натоміть, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей» …Суд повинен вирішити, чи з`являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

31 Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц).

32 Крім цього варто брати до уваги і такий важливий елемент оцінки доказів та вирішення питання їх достатності як внутрішнє переконання суду (судді), який покладаючись на своє внутрішнє переконання, тлумачення фактичних обставин справи, чинного законодавства та сталої судової практики, а також ґрунтуючись на внутрішній оцінці всіх обставин справи в їх сукупності, приймає рішення у справ.

33 Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

34 Враховуючи наведене Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір у цій справі та встановивши її фактичні обставини, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зміни рішення суду першої інстанції та визначення (зменшення) розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам, а також дотримався засад розумності і справедливості, тобто висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, та зроблені з урахуванням правових позицій Верховного Суду, зокрема, і викладених у постановах Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 607/11755/20, на яку як на підставу касаційного оскарження посилаються заявники.

35 Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявників з оцінкою судом апеляційної інстанції їх доводів щодо прийнятного для них розміру моральної шкоди, про відшкодування якої вони просили, та доказів наданих ними на підтвердження цих доводів, та спроби схилити Верховний Суд змінити оскаржуване рішення, фактично шляхом підміни внутрішнього переконання суду апеляційної інстанції щодо оцінки обставин справи, своїми власними, що не відповідає завданню Верховного Суду.

36 Пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України визначено, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

37 Таким чином, враховуючи, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими та фактично полягають у незгоді заявників з оцінкою судом апеляційної інстанції зібраних у справі доказів та встановлених обставин, правильне застосування норм права судом апеляційної інстанцій є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення і виповідає висновкам Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , поданою їх представником - адвокатом Костинчуком Василем Васильовичем, на постанову Одеського апеляційного суду від 28 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА», філії Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА», Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАССІТІ АВТО», ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автобаза № 1» про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої злочином.

2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді В. В. Пророк

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров