Справа № 212/3561/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 травня 2025 року м. Кривий Ріг
Покровський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Козлова Д. О.,
при секретарі Пижик В. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 212/3561/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -
Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, який був уточнений її представником, адвокатом Коваленко Р. А., в обґрунтування якого було вказано, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки, ОСОБА_7 , яка 26 жовтня 2000 року із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у Криворізькому філіалі Універсальної Товарної біржі «Нерухомість Н» за реєстраційним № 171 разом уклали договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказану квартиру за померлою ОСОБА_7 було зареєстровано КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації». Після укладення договору від 26 жовтня 2000 року він був виконаний, оскільки відповідачі передали ОСОБА_7 квартиру, яка туди вселилась та використовувала її для свого та позивачки проживання. Отже, ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя фактично вступила в права власника такої нерухомості. 31 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке належало померлій матері позивачки, ОСОБА_7 . Спадкову справу після смерті ОСОБА_7 , було заведено 20 липня 2020 року за № 6/2020 на підставі заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом. Однак 1 квітня 2025 року приватним нотаріусом позивачці було постановою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру по АДРЕСА_1 в зв`язку із тим, що документ, що підтверджує право власності на квартиру спадкодавця, тобто договір купівлі-продажу, не відповідає вимогам законодавства, а саме: без нотаріального посвідчення угоди. Натомість, вказувала, що право власності на зазначену квартиру пройшло державну реєстрацію, тому фактично визнано державою. Таким чином з 26 жовтня 2000 року жодних претензій у сторін одна до одної щодо вказаного договору купівлі-продажу не було, а сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору та відбулось повне виконання договору. Проте на даний час нотаріальне посвідчення договору від 26 жовтня 2000 року неможливе, а позивачка не має можливості реалізувати свої права як спадкоємиця, тому просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири по АДРЕСА_1 , укладений 26 жовтня 2000 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з одного боку, та покупцем ОСОБА_7 , з іншого боку, в Криворізькому філіалі Універсальної Товарної біржі «Нерухомість Н» за реєстраційним № 171.
Позивачка та її представник, адвокат Коваленко Р. А., у судове засідання не з`явились, надавши заяву з проханням розгляд справи проводити за їх відсутності, наполягаючи при цьому на задоволенні позовних вимог та не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачі до судового засідання не з`явились за невідомих суду причин повторно, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи.
Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши надані письмові докази, дійшов висновку про можливість задоволення поданого позову, виходячи з наступного вмотивування.
Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26 жовтня 2000 року вбачається, що на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н» був укладений договір купівлі-продажу чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 (загальна площа 82,90 кв. м, житлова площа 54,90 кв. м), за яким ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діяла від імені неповнолітнього ОСОБА_4 , а також ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_7 відповідно придбала вказану квартиру за 1700 грн.
Вказаний договір був зареєстрований в Криворізькому БТІ за реєстровим № 202 від 8 листопада 2000 року, внаслідок чого кв. АДРЕСА_2 на праві власності рахувалась за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26 жовтня 2000 року.
Крім того за довідкою від 23.07.2020 року КП «Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» вбачається, що право власності на кв. АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 року було зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 26 жовтня 2000 року, укладеного на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н».
Згідно із свідоцтва про смерть, виданого 22 лютого 2020 року Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 323, вбачається, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до постанови від 1 квітня 2025 року приватного нотаріусу Бурлук Р. О. встановлено, що ОСОБА_8 звернулась до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 11 січня 2019 року після смерті матері, ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину внаслідок невідповідності правовстановлюючого документа на кв. АДРЕСА_2 вимогам закону.
Суд зазначає, що за ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
При цьому правовідносини, що склалися між сторонами мали місце до набрання чинності 1 січня 2004 року ЦК України (в редакції 2003 року), тому за п. 4 "Прикінцевих положень" ЦК України (в редакції 2003 року), підлягають застосуванню положення ЦК України в редакції 1963 року.
Так за ст. 224 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Відповідно ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
У ст. 8 Закону України "Про власність", який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, було зазначено, що цим законом встановлюються основні положення про власність в Україні, а відносини власності, не врегульовані цим Законом, регулюються Цивільним кодексом України та іншими законодавчими актами.
На підставі переліченого вмотивування вбачається, що положення ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" не змінювали положень діючого на момент укладення спірного біржового контракту цивільного законодавства України про обов`язковість нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу житлового нерухомого майна, учасниками якого були громадяни.
Таким чином суд дійшов висновку, що договір купівлі-продажу нерухомості, кв. АДРЕСА_2 , від 26 жовтня 2000 року, сторонами за яким були громадяни, укладений у порушення вимог ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), якою передбачалось обов`язкове нотаріальне посвідчення угод такого виду.
Натомість, враховуючи обставини справи, які були досліджені у судовому засіданні, суд вважає встановленим, що між сторонами по справі фактично відбувся договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу нерухомого майна від 26 жовтня 2000 року, оскільки сторони угоди повністю виконали умови вказаного договору.
На підставі п. 5 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Також відповідно до ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Таким чином суд вважає можливим задовольнити заявлений позов та визнати дійсним договір купівлі-продажу кв. АДРЕСА_2 , який був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н» 26 жовтня 2000 року, та фактично відбувся між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з одного боку, як продавцями, та ОСОБА_7 , з іншого боку, як покупцем.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 141,223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу дійсним задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (житлова площа 54,9 кв. м., загальна площа - 82,9 кв. м.), який був укладений 26 жовтня 2000 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , з одного боку, та ОСОБА_7 , з іншого боку, зареєстрований 26 жовтня 2000 року на Універсальній товарній біржі «Нерухомість Н» та Криворізьким бюро технічної інвентаризації, реєстр № 202.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подачі письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 5 травня 2025 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_2 , зареєстрований в АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_3 , зареєстрована в АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_4 , останнє місце реєстрації в АДРЕСА_5 .

Суддя: Д. О. Козлов