Провадження №2/524/1926/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2025 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі:

головуючого судді Предоляк О.С.

при секретарі судового засідання Лапік К.В.

розглянувши в спрощеному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулось до суду з вказаним позовом, у якому просили стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 1351-0746 від 18.02.2024 року у розмірі 86682,80 грн. та судові витрати.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 18.02.2024 між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1351-0746.

Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «Укр Кредит Фінанс» взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на таких умовах: сума кредиту - 23 600 грн.; строк кредитування 300 днів; базовий період 14 днів; комісія за видачу кредиту 15% від суми кредиту, знижена відсоткова ставка 1,20% в день; стандартна відсоткова ставка 1,50% в день.

Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного Кредитного договору.

Отримавши кошти за укладеною угодою, відповідач свої зобов`язання з повернення коштів не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 08.08.2024 складає 86682,80 грн. і включає: заборгованість за кредитом 23600 грн., заборгованість по комісії за видачу кредиту 3540 грн., заборгованість за нарахованими процентами 59542,80 грн.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25.10.2024 року відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача ТОВ «Укр Кредит Фінанс» просить розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позову наполягає.

Відповідач ОСОБА_1 просить розглянути справу за його відсутності, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відзив на позовну заяву не подано.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснювалось.

Судом встановлено, що 18.02.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.ua) укладено договір про відкриття кредитної лінії №1351-0746 у вигляді електронного документа, який разом із Правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) складає єдиний договір, в якому визначаються всі істотні умови та з яким позичальник попередньо ознайомлений.

Відповідно до умов кредитного договору, позивач відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності, згідно якого відповідач отримав кредит для задоволення особистих потреб в розмірі 23600 грн., строком кредитування 300 днів, базовий період 14 днів (п.2.2, 2.4, п.4.1); строк кредитування - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, тобто до 13.12.2024 (п. 4.9).

Відсоткова ставка стандартна 1,50 % за кожен день користування кредитом (п. 4.6), знижена процентна ставка 2,5 % (п.10.2).

Сторонами погоджено орієнтовну вартість кредиту 121 870,62 грн, що включає суму кредиту, комісію та відсотки за користування кредитом (п.4.11).

Видача кредитних коштів в сумі 23 600 грн ОСОБА_1 згідно з кредитним договором № 1351-0746 від 18.02.2024 року підтверджена довідкою про перерахування суми кредиту (а.с.43).

Відповідно до наданого розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 1351-0746 від 18.02.2024 становить 86 682,80 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 23 600 грн., простроченої заборгованості по комісії 3 540 грн., простроченої заборгованості за нарахованими процентами 59 542,80 грн.

Вищевказаний договір укладений між сторонами у формі електронного документа з відповідними електронними підписами сторін.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблений висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Закон України «Про електронну комерцію» (далі Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частин сьомої, дванадцятої статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12 цього Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Норми статті 11 Закону відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису, визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.

Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання кредитного договору шляхом заповнення заяв про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем перераховано грошові кошти.

Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма істотними умовами та йому надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

З огляду на викладене, враховуючи, що кредитний договір підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами підтверджено укладання з відповідачем правочину.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позичальником та відповідачем не був би укладений.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20).

Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що відповідачем порушено умови договору в частині своєчасного повернення грошових коштів, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, тому позивачем правомірно пред`явлено вимогу до відповідача про стягнення основної суми боргу за договором у розмірі 23 600 грн.

Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати задоговором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048ЦК України позикодавець має право наодержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше невстановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За умовами кредитного договору (п.2.3, п.4.6, п.4.9,) кредит у сумі 23600 грн. видається позичальнику на строк з 18.02.2024 по 13.12.2024 (300 днів) це заявлений строк кредитування, протягом якого проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою у розмірі 1,5%.

Сторонами погоджено, що пільгова процентна ставка (1,20%) застосовується у перший базовий період, тобто з 18.02.2024 по 03.03.2024 (п.10.2).

Отже, за змістом укладеного договору 59 542,80 грн. це є плата позичальника за правомірне користування кредитними коштами у межах загального строку кредитування, тобто процентами у розумінні ст.1048, ст.1054, ст.1056-1 ЦК України (п.4.10 договору).

З наявних у справі матеріалів, зокрема розрахунку заборгованості, вбачається, що після закінчення строку дії кредитного договору, який сплинув 13.12.2024, проценти не нараховувалися.

З наведених підстав слід визнати обґрунтованими вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом у межах строку дії кредитного договору у сумі 59 542,80 гривень.

Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості по сплаті комісії у розмірі 3540 грн. суд зазначає наступне.

Частинами 1,3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому, держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» -10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статі 12 Закону.

Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування»

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 15 листопада 2016 року № 1734-VIII «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо (частина друга статті 8 Закону № 1734-VIII).

Постановою Правління Національного банку України від 11.02.2021 № 16 затверджено Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, згідно пункту 1 яких до загальної вартості кредиту для споживача можуть включатися комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб [комісії за розрахунково-касове обслуговування банку, у якому відкритий рахунок кредитодавця (під час зарахування коштів у рахунок погашення споживчого кредиту).

Проте, у спірному кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які пов`язані з наданням кредиту позичальнику, та за які позивачем встановлена комісія.

Враховуючи що позивачем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» не зазначено та не надано суду доказів наявності, переліку послуг, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору № 1351-0746 від 18.02.2024, позовна вимога про стягнення з відповідача комісії у розмірі 3540 грн. необґрунтована та задоволенню не підлягає, оскільки в силу вимог частин першої, п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» такі умови договору про споживчий кредит є нікчемними та не породжують відповідних прав та обов`язків сторін.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 83142,80 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 23600 грн.; заборгованість за відсотками 59542,80 грн.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2323,47 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись Законом України "Про електронну комерцію", статтями 11, 207, 525-526, 530, 536, 549, 551, 610, 625, 626, 629, 1046-1056 ЦК України статтями 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість кредитним договором № 1351-0746 від 18.02.2024 у розмірі 83142,80 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 23600 грн.; заборгованість за відсотками 59542,80 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» у повернення сплаченого судового збору 2323,47 грн.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач : товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», , місцезнаходження: бульвар Лесі Українки 26, офіс 407, м. Київ,

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Олена Предоляк