Провадження № 2/742/645/25
Єдиний унікальний № 742/355/25
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 травня 2025 року м. Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Давидчука Д.П., за участю секретаря судового засідання Сумцової Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Прилуки справу за позовною заявою ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Крищенко Людмила Володимирівна до Сухополовянської сільської ради, ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуки Аггроінвест», третя особа Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки, закриття розділу в Державному реєстрі речових прав на земельну ділянку, визнання недійнсим та скасування рішення сесії Сухополовянської сільської ради про затвердження проектів землеустрою та передачу у власність земельних ділянок частині надання у власність земельної ділянки ОСОБА_2 , припинення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку та припинення права оренди ТОВ «Прилуки Агроінвест» на земельну ділянку
1.Позивач ззвернувся до суду з позовом до Сухополовянської сільської ради, ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуки Аггроінвест», третя особа Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області, про скасування державної реєстрації земельної ділянки, закриття розділу в Державному реєстрі речових прав на земельну ділянку, визнання недійсним та скасування рішення сесії Сухополов`янської сільської ради про затвердження проектів землеустрою та передачу у власність земельних ділянок частині надання у власність земельної ділянки ОСОБА_2 , припинення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку та припинення права оренди ТОВ «Прилуки Агроінвест» на земельну ділянку.
3.07.09.2010 ОСОБА_1 уклала договір оренди цієї земельної ділянки зі СТОВ «Дружба-Нова», строк дії якого продовжено до 05.04.2028 на підставі додаткової угоди до договору оренди від 02.01.2015. Право оренди цієї земельної ділянки зареєстровано в реєстрі речових прав за № 45944356 від 20.10.2015.
8.В подальшому, цю земельну ділянку ОСОБА_2 передала в оренду ТОВ «Прилуки Агроінвест».
10.Відтак, з огляду на викладене, позивач просить задовольнити її позовні вимоги.
ІІ. Процесуальні дії у справі.
11.Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20.01.2025 відкрито провадження у справі.
12.Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
ІІІ. Позиції учасників судового провадження.
13.Представник позивача у судове засідання не з`явилась, заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.
14.Відповідачі ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.
15.Представник відповідача Сухополовянської сільської ради, у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
16.Представник відповідача ТОВ «Прилуки Агроінвест» до суду не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
17.Третя особа в справі Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області повідомлялась про час і місце розгляду справи через «Електронний суд». В судове засідання представник третьої особи не зявився, пояснень чи заперечень по суті справи не надано.
18.За адресою Відповідача ОСОБА_2 та Відповідача ТОВ «Прилуки Агроінвест» рекомендованим повідомленням направлено повістку прпо виклик їх в судове засідання. Зазначені повідомлення вони отримали 27.02.2025 та 26.02.2025 відповідно, а в подальшому 17.04.2025, що підтверджується підписами в повідомленні про вручення поштового відправлення.
19.Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
20.Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
21.Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, категорію та складність справи, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вирішує справу за наявними матеріалами у відповідності ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
22.За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
23.Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
24.Відтак, з огляду на вказані приписи ЦПК, а також приймаючи до уваги позицію позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду, судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи.
25.Відтак, 23.04.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення за наявними у справі матеріалами.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
28.Вказана земельна ділянка позивачем передана в оренду СТОВ «Дружба-Нова» на підставі договору оренди від 07.08.2010 (з урахування додаткової угоди до договору від 02.01.2015). Строк оренди - до 05.04.2028. Право оренди цієї земельної ділянки зареєстровано в реєстрі речових прав за № 45944356 від 20.10.2015.
30.Рішенням Сухополов`янської сільської ради від 15.12.2021 надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства, у тому числі ОСОБА_2 орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель комунальної власності Ряшківського старостинського округу № 17 Сухополов`янської сільської ради.
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
33.Відповідно до частин першої, другої статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
34.Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (стаття 14 Конституції України).
35.У статті 41 Конституції України проголошується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
36.Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
37.В силу ст.319 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, у чому забезпечуються усім власникам рівні умови.
38.Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України (далі ЗК України), формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. За приписами ч. 4 вищезазначеної статті земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
39.Частиною 1 ст. 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
40.Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
41.Згідно із ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
42.Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
43.Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.
44.Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.
45.У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.
46.У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.
47.Відновлення меж земельної ділянки на місцевості передбачає повторне винесення меж у натурі на підставі наявної земельно-кадастрової документації.
48.Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до ст. 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
49.Межі земельної ділянки фіксуються у землевпорядній документації (кадастровому плані земельної ділянки) та виносяться на місцевість (в натурі) на підставі технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки із оформленням Акта винесення меж земельної ділянки в натурі. Місце розташування земельної ділянки фіксується прив`язкою її меж і крайніх точок до мережі координат (геодезичної мережі). Таким чином, земельна ділянка - це індивідуально визначена річ.
50.Відповідно до положень ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.
51.Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
52.Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.
53.Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка.
54.Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.
55.Встановлення меж земельної ділянки по суті зводиться до вирішення питань, чи не належить земельна ділянка іншому власнику чи правомірному користувачеві та чи не накладаються межі земельної ділянки на суміжні земельні ділянки. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.
56.Порядок встановлення та відновлення меж земельних ділянок на момент отримання сторонами державних актів на право власності на земельні ділянки та звернення позивача до суду, був визначений Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, яка на час ухвалення рішення втратила чинність, але була чинною на час встановлення меж земельних ділянок сторін.
57.Відповідно до п.1.2 Інструкції «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 №376, - встановлення (відновлення) меж земельної ділянки здійснюється з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж та їх закріплення межовими знаками.
58.Як вбачається із матеріалів справи, межі земельних ділянок сторін встановлені, земельним ділянкам присвоєно кадастрові номери.
59.Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
60.Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
63.Таким чином, суд вважає встановленим, що орган місцевого самоврядування, неналежним чином виконав свої обов`язки при визначенні меж земельних ділянок та виділенні земель у власність, зокрема ОСОБА_2 .
65.Таким чином, на переконання суду, орган місцевого самоврядування діяв всупереч зазначеному принципу.
66.Водночас, щодо обраних Позивачем способів захисту свого порушеного права суд зазначає наступне.
67.Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
68.Кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді (статті 15, 16 ЦК України).
69.Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором [пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19)].
70.Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав.
72.Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.
73.Практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20, пункт 9.67; від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, пункт 8.13; від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21, пункт 180; від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18, пункт 143).
74.Оскаржуване рішення Сухополов`янської сільської ради від 04.02.2022 вичерпало свою дію виконанням (на підставі рішення ради видано державний акт на право власності на земельну ділянку). Визнання цього рішення недійсним не поновить порушене право або законний інтерес позивача.
75.Отже, у такій категорії спорів позивач може, зокрема, обґрунтовувати свій позов протиправністю рішення органу місцевого самоврядування, відповідно до якого відповідачу було передано частину земельної ділянки, яка накладається на смугу відведення залізниці. Натомість суд має надати оцінку відповідному рішенню органу місцевого самоврядування в мотивувальній частині судового рішення.
76.Щодо вимоги про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, то у своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що позивач з дотриманням правил статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача.
77.Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, у тому числі документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право.
78.Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, з тих мотивів, що рішення органу влади, певний документ, рішення, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними або що позивач їх не оскаржив [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99, 100), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 05.12.2018 у справі № 522/2202/15-ц (пункти 7376), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункти 38,39), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148151, 153, 154, 167, 168)].
79.Віндикаційний позов є позовом речовим і як такий належить до речових способів захисту права власності. Його зміст полягає у вимозі неволодіючого власника до володіючого невласника про повернення речі в натурі. При цьому відповідно до статті 396 ЦК України за допомогою віндикаційного позову може захищатися володіння також і носія іншого речового права (титульного володільця), а не тільки права власності. Безпосередня мета віндикації полягає у відновленні володіння власника (титульного володільця), що, у свою чергу, забезпечує можливість використання ним усього комплексу правомочностей, що складають належне йому речове право.
80.Згідно зі статтею 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
81.Отже, позивачеві належить право на захист від порушень, пов`язаних із володінням земельною ділянкою.
82.Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно в установленому законом порядку. Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння).
83.Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем.
84.Особа може витребувати належне їй майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів місцевого самоврядування або документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право власності, оскільки їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном.
85.Натомість усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду, коли позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, а отже, належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення порушеного права [постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14- ц (провадження № 14-256цс18), від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)].
86.Велика Палата Верховного Суду неодноразово викладала висновки, відповідно до яких, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від цієї особи (стягнення з неї) нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову щодо такого майна, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого володіння, є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за кінцевим набувачем, який є відповідачем [див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.112018 у справі № 488/5027/14-ц (пункти 98, 123), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункти 115, 116), від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18 (пункт 80), від 30.06.2020 у справі № 19/028-10/13(пункт 10.29), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункти 63, 74), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц(пункт 146)].
87.Відтак, враховуючи те, що у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 порушує володіння ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою, належним способом захисту порушеного права є віндикаційний позов, а саме позов про витребування земельної ділянки, що накладається.
88.Наведені доводи узгоджуються з позицією Великою Палати Верховного суду , викладеній у справі №446/478/19 від 22.01.2025.
VІ. Розподіл судових витрат.
89.Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в задоволенні позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
90.Керуючись вищевикладеним, на підставі ст. 12, 13, 81, 258-259, 263, 264, 265,280-281,352, 354, 355, ЦПК України, суд
1. В задоволенні позову ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Крищенко Людмила Володимирівна до Сухополов`янської сільської ради, ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Прилуки Аггроінвест», третя особа Головне управління Держгеокадастру в Чернігівській області про скасування державної реєстрації земельної ділянки, закриття розділу в Державному реєстрі речових прав на земельну ділянку, визнання недійсним та скасування рішення сесії Сухополов`янської сільської ради про затвердження проектів землеустрою та передачу у власність земельних ділянок частині надання у власність земельної ділянки ОСОБА_2 , припинення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку та припинення права оренди ТОВ «Прилуки Агроінвест» на земельну ділянку відмовити.
2.Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
3.Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
4.Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );
Повний текст рішення складено 01.05.2025.
Суддя Дмитро ДАВИДЧУК