Справа № 523/1458/24
Провадження №2/523/1008/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2025 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Далеко К.О.,

за участю секретаря судового засідання - Дмітрієвої В.С.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Свідрак В.В.,

представника відповідача Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» - адвоката Зуєвої І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі №17 м. Одеси, у спрощеному позовному провадженні, цивільну справу № 523/1458/24 за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Доводи позову.

26 січня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, та просить стягнути з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс»:

- матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 15.11.2023 року, у розмірі 80715,36 грн;

- моральну шкоду, у розмірі 20 000,00 грн;

- витрати вартості висновку експерта у розмірі 4000,00 грн;

- судові витрати, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 гривен, та судовий збір у розмірі 1146 грн.16 коп.

Позов мотивований тим, що позивачу ОСОБА_1 на прав власності належить автомобіль RENAULT SANDERO, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

15 листопада 2023 р. о 10:30 год. у м. Одесі на вул. Балківській 4/1 сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме: при здійснені ним розворота ліворуч (розворот здійснювався позаду трамвая, який стояв), водій трамвая т-3 мод. н/з3254, що належить відповідачу, не переконавшись в безпечності маневру, почав рухатись заднім ходом, і скоїв зіткнення з його автомобілем.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія трамвая ОСОБА_2 , що підтверджується Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 28 грудня 2023 р. (справа № 523/21058/23) на підставі якої водій трамвая був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 850 грн., із стягненням судового збору у розмірі 536,80 грн.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль RENAULT SANDERO д.н.з. НОМЕР_1 отримав значні технічні ушкодження.

Відповідно до висновку експерта № 288-23 експертного транспортно - товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу RENAULT SANDERO д.н.з. НОМЕР_1 , складеного 22 грудня 2023р., вартість завданого матеріального збитку в результаті, пошкодження автомобіля RENAULT SANDERO д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок вищезазначеного ДТП, складає 80 715,36 грн.

Позивач звертався до відповідача із усною вимогою про відшкодування шкоди, але отримав відмову.

Листом від 27.10.2023 року за № 019/2-133 КП « Одесміськелектротранс» повідомило позивача про те, що Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не розповсюджується на трамвайні вагони та тролейбуси.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія трамвая т-3 мод н/з 3254, на час настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, а водій трамваю ОСОБА_2 на момент ДТП перебував у трудових відносинах з відповідачем, тому відповідач КП «Одесміськелектротранс» у відповідності до ст. 1172 ЦК України має відшкодувати шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Також, позивачу заподіяна і моральна шкода, що виразилася в душевних стражданнях, дратівливості, нервовості, порушення сну від пережитого стресу, який був отриманий в результаті ДТП, яке сильно вплинуло на нервову систему позивача. Також виникли складнощі побутового характеру, а саме позивач є пенсіонером, та пенсія є його єдиним доходом, а у зв`язку із проведення експертизи йому довелося зазнати значних витрат на її проведення. Крім того, автомобіль потрібен йому був і для доставлення дружини до лікарні, оскільки остання дуже хворіє. У зв`язку з пошкодженням автомобіля і тривалою неможливістю його використання, виникли значні проблеми у забезпеченні нормального життя, адже для поїздок позивач із дружиною вимушені були пересісти на громадський транспорт, що завдало також значних складнощів.

Доводи відзиву на позов.

26.02.2024 року від представника відповідача КП «Одесміськелектротранс» адвоката Зуєвої І.І. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просили в позові відмовити в повному обсязі. Відповідно до вказаного відзиву відповідач вважає, що сума матеріальної шкоди є завищеною, не відповідає дійсній вартості ремонтних робіт, виходячи з наступного. Обґрунтовуючи суму матеріальних збитків Позивач - ОСОБА_1 , посилається на Висновок експерта № 288-23 від 22 грудня 2023 року. Але даний Висновок є неналежним доказом. Так, у Висновку експерта наявні посилання на використані джерела інформації, серед яких значаться нормативи ремонтних робіт стосовно автомобілей ВАЗ, LADA. Значна частина таких джерел видавалася в Російській Федерації, а отже, їх зміст стосується вартості ремонтних робіт саме в цій країні та неприйнятні до автомобіля марки RENAULT SANDERO (п.п. 9, 12, 13, 14, 15, 16,17, 18, 20).

Крім того, у Висновку зазначено, що при визначенні ринкової вартості автомобіля застосовується порівняльний підхід. Проте, не вказано з якими конкретно автомобілями- порівнюється пошкоджений КТЗ, та з яких джерел отримана ця інформація. Також, у Висновку зазначено, що вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, становить 38 096, 77 гривень. При цьому не вказано, які саме запчастини підлягають заміні, причини неможливості їх відремонтувати та з якого джерела формувались ці ціни.

Вказане дає підстави сумніватися в об`єктивності проведеної експертизи.

Крім того, факт завдання позивачу моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень, не підтверджено відповідними доказами та яким чином розраховано суму її відшкодування відсутнє, тобто не дотримано вимог, зазначених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4 (зі змінами та доповненнями).

Доводи відповіді на відзив.

03.04.2024 року від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив в якому позивач зазначив наступне. Так у відзиві Відповідач посилається на те, що використана експертом частина джерел інформації стосовно нормативів ремонтних робіт автомобілів ВАЗ і LADA видавалася в Російській Федерації та стосується вартості робіт в цій країні і є неприйнятна до автомобіля Позивача. Однак, Відповідач не вказує підстав за яких, на його думку, є неприйнятним посилання судового експерта на використані ним джерелі інформації до автомобіля RENAULT SANDERO, а саме, яка розбіжність між нормативами (вартістю) робіт в Російській Федерації і в Україні, які альтернативні джерела інформації в цьому випадку належить використовувати і чому саме цими джерелами інформації слід керуватися. Також, Відповідач зазначає, що не вказано, з якими конкретно автомобілями порівнюється пошкоджений КТЗ та з яких джерел отримана інформація.

Однак, відповідно до Висновку експерта № 288-23 від 22.12.2023 р. основним підходом до визначення ринкової вартості КТЗ є порівняльний підхід, який ґрунтується на аналізі цін продажу (пропозицій) КТЗ, ідентичних або аналогічних оцінюваному на первинному чи вторинному ринках КТЗ, з відповідним коригуванням, що враховує відмінності між об`єктом порівняння то об`єктом оцінки. Таким чином, відповідно до вищевказаного Висновку порівняльний підхід полягає не у порівняні автомобіля Позивача з іншим автомобілем, а у аналізі цін ринку продажу (пропозицій) ідентичних або аналогічних оцінюваному.

Щодо посилання Відповідача на те, що у Висновку не вказано, які саме запчастини підлягають заміні, причини неможливості їх відремонтувати та з якого джерела формувались ці ціни, то таке твердження не відповідає дійсності.

Так, у Висновку експерта № 288-23 (арк. 10; Дослідження з п. 1. 3. Визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ), вказані механічні пошкодження складових частин, а також визначені переліки складових частин для усунення яких потрібен відновлювальний ремонт, обсягом наведеним у калькуляції з посиланням на фото- фіксацію, яка здійснювалась при проведенні експертизи. До Висновку експерта додана ремонтна калькуляція, де вказано перелік робіт і їх вартість.

Стосовно того, з якого джерела формувались ціни, то на арк. 1 вказано, які законодавчі та нормативні акти були використані при проведенні експертизи, а на арк. 2 зазначено, методики, рекомендована науково-технічна та довідкова література, інші джерела інформації, які використовувались експертом рід час проведення експертизи (дослідження).

Щодо моральної шкоди, то у позовній заяві вказано, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди порушились нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя Позивачем, оскільки він вимушений був проводити і оплачувати за власні кошти Висновок експерта № 288-23 від 22 грудня 2023 р., що негативно вплинуло на його сімейний бюджет.

Що стосується посилання Відповідача на те, яким чином розраховано суму відшкодування, то відповідно до Постанови немає потреби у розрахуванні суми моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 п. 5 Постанови суд повинен з`ясувати в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він виходить, а це не розрахунок моральної шкоди, а оцінка моральної шкоди стороною, якій ця шкода завдана та її обґрунтування.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07 березня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10.04.2024 року за клопотанням представника відповідача Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» - адвоката Зуєвої І.І. по справі було призначено судову автотоварознавчу експертизу.

29.10.2024 на адресу суду повернулася згадана справа з висновком експерта № 24-2576 від 21.10.2024 року.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31.10.2024 року поновлено провадження у справі.

Протокольною ухвалою суду від 09.04.2025 року заяву позивача від 06.12.2024 року про збільшення позовних вимог, за його заявою, залишено без розгляду.

ІІІ. Позиції сторін.

У судове засідання з`явився позивач ОСОБА_1 та представник позивача адвокат Свідрак В.В., які надала суду пояснення, позовні вимоги підтримали у редакції первісно заявлених, просили залишити без розгляду заяву від 06.12.2024 року про збільшення позовних вимог, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Зуєва І.І. у судовому засіданні визнала позов частково, а саме: визнала розмір матеріальної шкоди у розмірі 80715,36 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., вартість висновку експерта у розмірі 4000 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., заперечувала проти задоволення позову в іншій частині, за обставин недоведеності.

Третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

Судом здійснювалось фіксування судового засідання технічним записом, відповідно до ч.1 ст. 247 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 15 листопада 2023 року о 10:30 годин в м. Одеса на вул.Балківська, 4/1 сталася дорожньо-транспортна пригода. Водій трамвая т-3 мод. н/з3254 ОСОБА_2 , який є працівником КП «Одесміськелектротранс», під час руху заднім ходом, не впевнився в безпечності маневру, скоїв зіткнення з транспортним засобом «RENAULT SANDERO» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який належить позивачу на праві приватної власності.

Вказаний факт встановлений постановою Суворовського районного суду міста Одеси по справі №523/21058/23 від 25 грудня 2023 року, якою також ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень. Постанова Суворовського районного суду міста Одеси по справі набрала законної сили.

Внаслідок даної ДТП позивачу було спричинено матеріальну та моральну шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, водій ОСОБА_2 керуючи трамваєм на час дорожньо-транспортної пригоди від 15.11.2023 року перебував у трудових відносинах з КП «Одесміськелетротранс».

Цивільно-правова відповідальність водія трамвая т-3 мод. н/з3254 на час настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.

Відповідно до Висновку експерта № 288-23 експертного транспортно- товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу RENAULT SANDERO д.н.з. НОМЕР_1 , складеного 22 грудня 2023р., вартість завданого матеріального збитку в результаті, пошкодження автомобіля RENAULT SANDERO д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок вищезазначеного ДТП, складає 80 715,36 грн.

В матеріалах справи міститься ремонтна калькуляція від 22.12.2023 року складена судовим експертом Центрально експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України, відповідно до якої детально зазначено вартість відновлювального ремонту автомобіля RENAULT SANDERO д.н.з. НОМЕР_1 .

У зв`язку із замовленням Висновку експерта, позивач поніс витрати на проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження № 288-23 22 грудня 2023р. у розмірі 4000, 00 гривень.

Висновком судового експерта В.Хоменко №24-2576 експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу RENAULT SANDERO д.н.з. НОМЕР_1 від 21 жовтня 2024 року та ремонтної калькуляції, що додається до висновку, проведеного на підставі ухвали суду за клопотанням адвоката Зуєвої І.В., вартість відновлюваного ремонту автомобіля RENAULT SANDERO д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, яка відбулася 15.11.2023 року, визначається рівною 126042,98 грн.

Відповідно до роз`яснень, які надані у п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави відповідальності за завдану шкоду згідно з якими майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України).

У відповідності до ч. 1ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

За частиною 1 статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Позиція відповідача відповідно до наданого відзиву зводилась виключно до того, що відповідач не згоден з розміром шкоди яка заподіяна ДТП, але у судовому засіданні представником було визнано розмір який був заявлений у первісному позові у розмірі 80715,36 грн.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з матеріалами справи транспортний засіб відповідача трамвая т-3 мод. н/з3254 не застрахований, а згідно Закону №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» коефіцієнт фізичного зносу при розрахунку розміру збитку застосовує лише страхова компанія, а оскільки водій, який на відповідній правовій підставі керував трамваєм, який перебуває у володінні роботодавця, тому саме відповідач як користувач транспортного засобу має нести обов`язок з відшкодування шкоди, завданої її працівником. За правилом передбаченим частиною 1 статті 1166 ЦК України, завдана шкода майну позивача, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу, оплачується винуватцем ДТП. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй Постанові по справі №755/7666/19 від 15.10.2020.

У постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 754/5129/15-ц, зазначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Отже, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13), від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц, та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, справа № 426/16825/16-ц, провадження № 14-497цс18.

Водночас, слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення з відповідача майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 80715,36 гривень, та витрат проведених за складання експертного висновку у сумі 4000,00 гривень, так заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підтверджуються матеріалами справи.

Що стосується вимоги про відшкодування завданої моральної шкоди, то вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також в зв`язку з пошкодженням майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Судом встановлено, що внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди, позивач зазнав переживань та хвилювань з приводу пошкодження належного йому майна, що негативно вплинуло на його сон, нервову систему здоров`я та спричинило душевні страждання. Заподіяна моральна шкода, спричинила порушення звичайного укладу життя позивача. Також позивач був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом, та змушений тривалий час користуватись та витрачати додатковий час для пересування громадським транспортом по особистих справах та справах пов`язаних із доставлення дружини до лікарні, оскільки остання має високий тиск та хворіє. Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість моральних страждань позивача та суб`єктивне відношення до вчиненого відповідача, те, що ці страждання спричинено не умисно, а також вищевказані обставини, досліджені в судовому засіданні, і встановлює його в сумі 5000,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Положеннями ст. 133 ЦПК Українивизначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 141 ЦПК Українистороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У відповідності до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач сплатив при подачі позову судовий збір у розмірі 1147,16 грн., який внаслідок задоволення позову підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 зазначила наступне.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Конституційний Суд зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч.2 ст.3, ст.59 Конституції покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. Проте не всі галузеві закони, зокрема процесуальні кодекси, містять приписи, спрямовані на реалізацію такого права, що може призвести до обмеження чи звуження змісту та обсягу права кожного на правову допомогу

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №379/1418/18 (провадження №61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019р. по справі №922/1163/18 дійшов наступних висновків:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

При визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерій реальності витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Такі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна та інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим. Згідно з правовою позицією викладеною у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 757/47925/15-ц, від 20 червня 2018 року справа № 127/1284/14-ц, від 27 червня 2018 року справа №554/9348/15-ц, від 25 липня 2018 року справа № 522/4198/17-ц, від 13 березня 2019 року справа № 283/2065/14-ц, від 20 березня 2019 року справа № 753/23491/16-ц, від 23 січня 2019 року справа № 552/2145/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 635/5462/17, від 31 січня 2019 року справа № 204/6539/16-ц.

Матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на правову допомогу, зокрема також безпосередньою участю адвоката Свідрак В.В. у судових засіданнях.

У даному випадку, у зв`язку із тим що позивач ОСОБА_1 вимушено уклав договір про надання правової (правничої) допомоги, з метою захисту своїх прав, зважаючи на предмет позовних вимог, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, віднесення її до категорії малозначних справ, фактично за якими склалася стала судова практика, враховуючи критерій співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд дійшов висновків про часткове задоволення позову в цій частині, та стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 гривень.

Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268,279 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Одесміськелектротранс», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди заподіяної дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 80715,36 грн. (вісімдесят тисяч сімсот п`ятнадцять гривень тридцять шість копійок), відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. (п`ять тисяч гривень), вартість висновку експерта у розмірі 4 000 грн. (чотири тисячі гривень).

Стягнути з Комунального підприємства «Одесміськелектротранс» на користь ОСОБА_1 судові витрати: судовий збір у розмірі 1147,16 грн. (одна тисяча сто сорок сім гривень шістнадцять копійок), витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. (десять тисяч гривень).

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Комунальне підприємство «Одесміськелектротранс», , 65007, м. Одеса, вул. Водопровідна, буд.1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Одеського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 14.04.2025 року.

Суддя: К.О. Далеко