КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 754/14826/23

номер провадження: 22-ц/824/6974/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Трепетьон Вікторії Волеславівни та ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року у складі судді Зотько Т.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення компенсації від поділу майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому, з урахуванням уточнень (а.с. 226 - 230, т.1), остаточно просив:

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину транспортного засобу «Ноnda Accord», 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см.куб., VIN номер НОМЕР_1 , без його реального поділу;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 294 652 грн 50 коп. грошової компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу марки «Ноnda Accord», 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см. куб., VIN номер НОМЕР_1 ;

припинити право ОСОБА_2 на 1/2 частину транспортного засобу «Ноnda Accord», 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см. куб., VIN номер НОМЕР_1 ;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 946 грн 53 коп. та за надання правової допомоги у розмірі 75 000 грн 00 коп.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 травня 2003 року, який було розірвано 18 серпня 2021 року на підставі заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва. За час шлюбу сторони придбали транспортний засіб «Ноnda Accord», державний номерний знак (далі - д.н.з.) НОМЕР_2 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см.куб., VIN номер НОМЕР_1 . Після розірвання шлюбу вказаний транспортний засіб залишився у користуванні відповідачки.

Позивач вказував, що він дізнався, що відповідачка здійснила відчуження спірного транспортного засобу без його згоди, новим власником якого є ОСОБА_3 згідно з договором купівлі-продажу №8045/2021/2824221 від 28 вересня 2021 року.

Вважав, що вказаний вище транспортний засіб є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

З наведених підстав ОСОБА_2 просив задовольнити його позовні вимоги.

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , у якому, з урахуванням уточнень (а.с. 208-217, т.1), остаточно просила:

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини від поділу спільного майна подружжя, а саме: автомобіля «Honda Accord», 2015 року випуску, об`єм двигуна 2354, ВМД № UА500500/2020/216406 від 09 березня 2020 року, VIN номер НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 ; автомобіля «Honda Accord», 2015 року випуску, об`єм двигуна 2356, ВМД № UА500650/2019/065834 від 29 листопада 2019 року, VIN номер НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_6 ; автомобіля «Honda Accord», 2015 рік випуску, VIN номер НОМЕР_7 , номер лоту НОМЕР_8 , двигун 2,4 л, колір кузова білий, у сумі 380 791 грн 95 коп.;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, щовона перебувала з відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 24 травня 2003 року. 26 квітня 2021 року вона звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та рішенням Деснянського районного суду міста Києва у справі №754/6450/21 від 18 серпня 2021 року шлюб між ними було розірвано.

Вказувала, що, перебуваючи у шлюбі з відповідачем, вона набула спільне майно, яке відповідач відчужив без її відома, а тому такий правочин підлягає визнанню недійсним чи підлягає стягненню компенсація за належну позивачці частку майна у разі визнання третьої особи (покупця) добросовісним набувачем. Повернення майна у спільну власність сторін у справі із чужого незаконного володіння чи стягнення компенсації в цій справі містить легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, оскільки ОСОБА_1 було позбавлено права власності на належне їй рухоме майно з порушенням вимог закону.

Зазначала, що під час шлюбу у період 29 листопада 2019 року (дата МВД) - 07 лютого 2020 року (дата державної реєстрації), сторонами, як подружжям, за спільні кошти придбано автомобіль «Ноnda Accord», 2015 року випуску, об`єм двигуна 2356 см.куб., ВМД №UA500650/2019/065834 від 29 листопада 2019 року. Вартість майна складає 507 722 грн 60 коп., що еквівалентно 14 000 доларів США згідно з курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на 05 листопада 2023 року.

Також під час шлюбу у період 09 березня 2020 року (дата МВД) - 13 травня 2020 року (дата державної реєстрації), сторонами, як подружжям, за спільні кошти придбано автомобіль «Honda Accord», 2015 року випуску, об`єм двигуна 2354 см.куб., ВМД № UA500500/2020/216406 від 09 березня 2020 року. Вартість майна складає 580 254 грн 40 коп., що еквівалентно 16 000 доларів США. Вказані обставини підтверджуються відповіддю Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ (далі - ГСЦ МВС) від 26 вересня 2023 року №31/10-5877 на запит адвоката Трепетьон В.В. та документами з продажу відповідачем двох автомобілів, які витребувані від ГСЦ МВС згідно з ухвалою суду 08 лютого 2024 року. Автомобілі були зареєстровані на відповідача ОСОБА_2 .

Крім того, під час шлюбу 15 березня 2020 року сторонами придбано на аукціоні США автомобіль «Honda Accord», VIN номер НОМЕР_9 , за ціною 950 доларів США, номер лоту 60576729. Автомобіль придбано у стані, що не дозволяв ним керувати, потребував ремонту, про що міститься інформація у лоті з аукціону. Вказувала, що її батько дав грошові кошти для придбання даного автомобіля, продавши для цього свій автомобіль. Зазначала, що вказаний автомобіль був зареєстрований за нею, про поділ якого відповідач ОСОБА_2 подав до суду первісний позов. Зазначала, що після придбання даного автомобіля, під час шлюбу даний автомобіль був частково відремонтований та знаходився біля її будинку. Ключі від даного транспортного засобу були у позивачки. Дійсна вартість майна на момент звернення з даним позовом складає 326 393 грн 10 коп., що еквівалентно 9 000 доларів США, з урахуванням вартості його ремонту, зробленого позивачкою та покупцем після розірвання шлюбу ОСОБА_1 з відповідачем.

Зазначала, що з відповіді ГСЦ МВС від 26 вересня 2023 року вона дізналась, що під час фактичного припинення шлюбних стосунків відповідач ОСОБА_2 без її відома і дозволу 03 квітня 2021 року відчужив автомобіль «Honda Accord», 2015 року випуску, об`єм двигуна 2354 см.куб., ВМД №UА500500/2020/216406 від 09 березня 2020 року, а 06 квітня 2021 року - відчужив автомобіль «Ноnda Accord», 2015 року випуску, об`єм двигуна 2356 см.куб. ВМД № UА500650/2019/065834 від 29 листопада 2019 року. Таким чином, ОСОБА_2 розпорядився спільним майном подружжя без відома та дозволу позивачки ОСОБА_1 під час припинення шлюбних відносин сторін, а саме, відчужив два автомобілі, які придбані за спільні кошти подружжя і є спільним майном подружжя. Отримані грошові кошти від продажу вказаного майна відповідач забрав та позивачці її частку не надав.

З наведених підстав ОСОБА_1 просила її зустрічний позов задовольнити.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09 квітня 2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 , а ухвалою цього ж суду від 22 травня 2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_4 .

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 про стягнення компенсації від поділу майна подружжя - задоволено частково.

В порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя у розмірі 249 336 грн 00 коп. та понесені судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 3 218 грн 68 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 грн 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 946 грн 53 коп.

У задоволенні інших вимог основного позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовити, посилаючись на неправильне застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, щоОСОБА_1 продала автомобіль після розірвання шлюбу, а позивачем це було зроблено у період шлюбу і кошти від такого продажу були витрачені ним на погашення наслідків від дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка скоєна їх спільним сином - ОСОБА_5 , а також на оплату вартості навчання сина у вищому навчальному закладі, тобто в інтересах сім`ї. Відповідачка ОСОБА_1 не надала жодних доказів на підтвердження того, що грошові кошти ним витрачені не в інтересах сім`ї. Вказує, що з моменту відчуження автомобілів відповідачка не зверталася до суду з позовом про визнання договорів недійсними, достовірно знаючи про їх укладення.

Зазначає, що на підтвердження витрачення коштів в інтересах сім`ї він надавав докази, що підтверджують оплату ним навчання сина ОСОБА_5 , а саме: копію договору №28-1-22С про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців від 30 вересня 2022 року, укладеного між приватним вищим навчальним закладом «Київський медичний університет» та ОСОБА_2 для здобувача освіти, копію платіжної квитанції №9282-8506-7429-7176 від 30 вересня 2022 року на суму 20 000 грн 00 коп., копію платіжної квитанції №9293-3563-3058-9286 від 12 січня 2023 року на суму 20 000 грн 00 коп., копію платіжної квитанції №0.0..1 від 31 липня 2023 року на суму 20 000 грн 00 коп. Також на підтвердження витрат на дитину ним були надані квитанції з оплати навчання в автошколі, з оплати послуг оформлення закордонного паспорта, з оплати лазерної корекції зору ОСОБА_5 , систематичне перерахування коштів на особисту картку сина, про що свідчать встановлені судом обставини у рішенні Деснянського районного суду міста Києва від 06 лютого 2023 року у справі №754/6260/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, згідно з яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Також апеляційну скаргу подала представник ОСОБА_1 - адвокат Трепетьон В.В., в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру стягнення грошової компенсації від поділу сумісного майна подружжя - транспортного засобу «Honda Accord», 2014 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 . Змінити рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації від поділу майна подружжя задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 380 791 грн 95 коп. грошової компенсації від поділу майна подружжя. Відмовити у стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат за послуги адвоката. Судовий збір, сплачений ОСОБА_1 за розгляд справи, стягнути з ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції стягнуто грошову компенсацію від поділу майна подружжя у сумі, що не відповідає дійсній вартості майна у частині визначення вартості транспортного засобу «Honda Accord», 2014 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 . Також вказує, що судом першої інстанції незаконно стягнуто з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу адвоката, оскільки надані документи не є доказами на підтвердження вартості послуг і без дослідження того, що в договорі на правову допомогу і додатку до нього, адвокатом зазначено калькуляцію, де вартість послуг «всього» дорівнює «безкоштовно». Тобто послуги адвокатом надавалися безкоштовно, а позивач ОСОБА_2 заявив їх безпідставно. Вказані витрати є неспівмірними і не доведено їх виконання.

Вказує, що ОСОБА_1 подала докази вартості трьох транспортних засобів, що належали подружжю, із загальновідомих джерел - об`яв із продажу автомобілів, розміщених в інтернеті. Суд першої інстанції дійшов висновку, що подані ОСОБА_1 докази вартості майна є належними, достовірними та врахував вартість двох автомобілів за наданими доказами, проте суд без будь-якого обґрунтування не врахував вартість автомобіля «Honda Accord», 2014 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 , що складає 326 393 грн 10 коп. (9 000 доларів США). У рішенні суду першої інстанції не зазначено про подання такого доказу.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Куксюк А.Л. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому заперечує проти її задоволення. Вказує, що надана відповідачкою цінова інформація про транспортні засоби є лише ціновою пропозицією та не відображає інформації про ціну реально укладених договорів купівлі-продажу на ідентичний товар та не відображає реальну вартість автомобілів.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, враховуючи доводи, наведені у відзиві представника ОСОБА_2 - адвоката Куксюка А.Л. на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Трепетьон В.В. слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що сторони у справі під час шлюбу придбали три транспортні засоби, а тому вони є їх спільною сумісною власністю.

Оскільки як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 , під час шлюбу та після його розірвання, відчужили транспортні засоби без письмової згоди другого подружжя, а також сторони не надали доказів, що грошові кошти від реалізації спірних автомобілів були використані у інтересах сім`ї й вартість відчужених автомобілів ОСОБА_2 значно вища за вартість відчуженого відповідачкою ОСОБА_1 автомобіля, суд першої інстанції дійшов висновку, що саме ОСОБА_1 має право на стягнення грошової компенсації вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на її користь, у розмірі 249 336 грн 00 коп., що становить різницю між ринковими цінами вартості відчужених автомобілів кожним із подружжя.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 1/2 частину транспортного засобу «Ноnda Accord», 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см.куб., VIN номер НОМЕР_1 , без його реального поділу, а також припинення його права власності на 1/2 частину цього транспортного засобу, суд першої інстанції виходив із того, що ці вимоги не є ефективним способом захисту порушеного права, оскільки вказаний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та вже відчужений.

Колегія суддів не в повному обсязі погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що з 24 травня 2003 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Вказаний шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року (справа № 754/6450/21), яке набрало законної сили 18 вересня 2021 року.

Під час шлюбу сторони придбали таке рухоме майно:

автомобіль «Honda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см. куб., VIN номер НОМЕР_1 , який зареєстрований на ім`яОСОБА_1 ;

автомобіль «Honda Accord» 2015 року випуску, об`єм двигуна 2356 см.куб., ВМД № UА500650/2019/065834 від 29 листопада 2019 року, який зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 ;

автомобіль «Honda Accord», 2015 року випуску, об`єм двигуна 2354 см.куб., ВМД № UА500500/2020/216406 від 09 березня 2020 року, який зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 .

У справі встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу №8045/2021/2824221 від 28 вересня 2021 року ОСОБА_1 відчужила зареєстрований на її ім`я автомобіль «Honda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см.куб., VIN номер НОМЕР_1 . Покупцем та новим власником цього транспортного засобу є ОСОБА_3 (новий д.н.з. цього автомобіля є НОМЕР_10 ), що підтверджуються інформаційним листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в місті Києві від 09 жовтня 2023 року №31/26-691аз (а.с. 16, т.1).

03 квітня 2021 року ОСОБА_2 відчужив зареєстрований на його ім`я автомобіль «Honda Accord», 2015 року випуску, об`єм двигуна 2354 см.куб., ВМД №UА500500/2020/216406 від 09 квітня 2020 року, VIN номер НОМЕР_3 .

06 квітня 2021 року ОСОБА_2 відчужив зареєстрований на його ім`я автомобіль «Honda Accord», 2015 року випуску, об`єм двигуна 2356 см.куб., ВМД №UА500650/2019/065834 від 29.11.2019, VIN номер НОМЕР_5 .

Факт відчуження ОСОБА_2 03 квітня 2021 року та 06 квітня 2021 року вказаних вище автомобілів підтверджуються інформаційним листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в місті Києві від 26 вересня 2023 року №31/10-5877 (а.с.99-100, т.1).

Відповідно до ч.1 ст.60 СК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Конструкція норми ст. 60 СК Українисвідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно з положеннями ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч.1, 2 ст.71 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст.372 ЦК України.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За системним тлумаченням ч.ч.4, 5 ст.71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.

При цьому спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до ч. 2 та ч.3 ст.325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Частина 1 ст.21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Словник української мови визначає слово «союз» як тісну єдність, тісний зв`язок між ким-, чим-небудь [Словник української мови: в 11 томах. - Том 9, 1978. - Стор. 478].

Отже інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку, і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї. Саме тому законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Так, положення ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст.61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма ч.3 ст.61 СК України кореспондує ч.4 ст.65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч. 2 ст.65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Вказані висновки викладені, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Така позиція Верховного Суду на даний час є незмінною.

Як зазначалося вище, під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 відчужив зареєстровані на його ім`я автомобілі, а саме, 03 квітня 2021 року - автомобіль «Honda Accord», 2015 року випуску, об`єм двигуна 2354 см.куб., ВМД № UА500500/2020/216406 від 09 квітня 2020 року, VIN номер НОМЕР_3 , а 06 квітня 2021 року - автомобіль «Honda Accord», 2015 року випуску, об`єм двигуна 2356 см.куб., ВМД № UА500650/2019/065834 від 29 листопада 2019 року, VIN номер НОМЕР_5 .

Таке відчуження ОСОБА_2 вказаних вище автомобілів мало місце ще до того як його дружина - ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовом про їх розлучення.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що, укладаючи вказані вище правочини купівлі-продажу від 03 квітня 2021 року та від 06 квітня 2021 року, ОСОБА_2 діяв не в інтересах сім`ї.

Що стосується показань свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які були допитані у суді першої інстанції, про те, що позивач ОСОБА_2 покинув родину навесні 2021 року, то колегія суддів вважає, що у даному випадку ці покази свідків не можуть бути достатніми доказами того, що при відчуженні 03 квітня 2021 року та 06 квітня 2021 року вказаних вище двох автомобілів ОСОБА_2 діяв не в інтересах сім`ї і сторони вже не проживали разом та припинили між собою відносини, які притаманні подружжю, з таких підстав.

Так, за змістом ст.ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, яким є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, що становлять допустимість доказів.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У ч.ч.1-3 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним в справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься в справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи із специфіки предмету доказування у справах що пов`язанні із необхідністю встановлення факту спільного проживання чи не проживання чоловіка і жінки і наявність у них правовідносин притаманних подружжю, такі докази як, показання свідків та спільні фотографії, не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання.

Схожі по суті висновки, викладені Верховним Судом в постановах від 12 грудня 2019 року в справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року в справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 28 червня 2023 року в справі № 357/9241/21 (провадження № 61-12927св22).

Також свідки: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зазначивши про те, що ОСОБА_2 покинув родину навесні 2021 року, конкретно не пояснили чи це відбулось до продажу ним 03 квітня 2021 року та 06 квітня 2021 року двох автомобілів чи після того.

При цьому, колегія суддів також враховує, що свідки: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , надаючи покази, зазначили суду першої інстанції про неприязні особисті відносини зі сторонами у справі, що ставить під сумнів їх неупередженість та об`єктивність.

Крім того, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права та обов`язковість судового рішення (пункти 1, 7, ч.3 ст.2 ЦПК України).

Згідно з ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Деснянського районного суду міста Києва від 18 серпня 2021 року (справа № 754/6450/21), яке набрало законної сили 18 вересня 2021 року.

Таким чином, саме 18 вересня 2021 року, тобто з дати набрання законної сили рішенням суду у справі №754/6450/21 припинено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Аналогічного висновку в подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 753/7242/21 (провадження № 61-3809св23).

Отже, враховуючи вказане вище правове регулювання та правові висновки Верховного Суду, сукупність наявних у даній справі доказів свідчать про те, що оскільки під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_2 відчужив зареєстровані на його ім`я автомобілі, а саме: 03 квітня 2021 року - автомобіль «Honda Accord», 2015 року випуску, об`єм двигуна 2354 см.куб., ВМД № UА500500/2020/216406 від 09 квітня 2020 року, VIN номер НОМЕР_3 та 06 квітня 2021 року - автомобіль «Honda Accord», 2015 року випуску, об`єм двигуна 2356 см.куб., ВМД № UА500650/2019/065834 від 29 листопада 2019 року, VIN номер НОМЕР_5 , і ОСОБА_1 не доведено, що це здійснено не в інтересах сім`ї, то ці автомобілі не можуть входити до маси спільного майна подружжя, яке має бути враховане при поділі в натурі чи шляхом стягнення (врахування) компенсації 1/2 частини їх вартості.

Водночас висновок суду першої інстанції про те, що саме продавцем ОСОБА_2 не надано доказів, що грошові кошти від реалізації цих автомобілів були використані в інтересах сім`ї, ґрунтується на невірному тлумаченні судом першої інстанції концепції спростовної презумпції того, що правочин, укладений одним із подружжя під час шлюбу, вважається таким, що здійснений за згодою другого з подружжя та в інтересах сім`ї, якщо інше не встановлено (ч.2 ст.65 СК України).

У правозастосовній практиці суть цієї спростовної презумпції передбачається, що дії одного з подружжя в межах здійснення правочину - зокрема, укладення договорів купівлі-продажу, оренди, застави тощо - вчиняються на користь спільних сімейних інтересів.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована, якщо буде доведено, що правочин укладено без належної згоди другого з подружжя, якщо така згода була обов`язковою (ч.3 ст.65 СК України); укладення правочину не було спрямоване на задоволення потреб сім`ї або порушує права та інтереси другого з подружжя (ст.ст. 70, 74, 215 ЦК України).

З огляду на викладене, оцінка дій однієї зі сторін шлюбу щодо укладення правочину повинна здійснюватися з урахуванням презумпції інтересу сім`ї, яка діє доти, доки інша сторона не доведе протилежного.

У цій справі інший з подружжя ( ОСОБА_1 ) не надала належних доказів того, що правочини були укладені без її відома, суперечили інтересам сім`ї або спричинили шкоду спільному майну подружжя.

Інший підхід до розуміння спростовних презумпції буде зводитись до концепції негативного доказування, що в цивільному процесуальному законодавстві є недопустимим.

Посилання ОСОБА_1 на те, що дії ОСОБА_2 щодо відчуження двох автомобілів вчиненні не в інтересах сім`ї підтверджується тим, що на той час вони вже не проживали разом і 26 квітня 2021 року ОСОБА_1 була подана позовна заява до Деснянського районного суду міста Києва про розірвання шлюбу, колегія суддів не приймає до уваги з таких підстав.

По-перше, як зазначалося вище та підтверджується усталеною практикою Верховного Суду, що в силу ч.2 ст.104 СК Українишлюб між сторонами вважається припиненим саме з 18 вересня 2021 року, тобто з дати набрання законної сили рішенням суду у справі №754/6450/21 про розірвання шлюбу, а не з дати пред`явлення позову (26 квітня 2021 року).

По-друге, ОСОБА_2 відчужив зареєстровані на його ім`я автомобілі 03 квітня 2021 року та 06 квітня 2021 року, тобто майже за місяць до подання заяви про розлучення.

По-третє, сам факт подання позову про розірвання шлюбу не свідчить про те, що інший з подружжя знав про це, а тому таке подання позову не може бути самодостатнім підтвердженням обставин проживання/не проживання сторін з певної дати (див. постанову Верховного Суду 10 січня 2024 року у справі № 753/7242/21 (провадження № 61-3809св23)).

Проте суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України, на вказані вище вимоги закону, правові висновки Верховного Суду та фактичні обставини справи належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку, що оскільки ОСОБА_2 під час шлюбу відчужив належні сторонам на праві спільної сумісної власності два автомобілі без письмової згоди іншого з подружжя - ОСОБА_1 і ним не надано доказів, що грошові кошти від реалізації цих автомобілів були використані в інтересах сім`ї, то з урахуванням вартості всіх спірних автомобілів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя у розмірі 249 336 грн 00 коп., що становить різницю між ринковими цінами вартості проданих автомобілів кожним і подружжя.

Такий висновок суду призвів до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та судом допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що в силу ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду ухвалення нового рішення по суті спору.

Вирішуючи спір, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов ОСОБА_1 - залишенню без задоволення, з таких підстав.

У справах між подружжям (колишнім подружжям) про майно судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч 2 і 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У справі встановлено, що зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 автомобіль «Honda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см. куб., VIN номер НОМЕР_1 , був набутий сторонами під час шлюбу, а тому незалежно від розірвання такого шлюбу на це майна поширюється режим та правила спільного сумісного майна подружжя.

На підставі договору купівлі-продажу №8045/2021/2824221 від 28 вересня 2021 року, тобто після набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу між сторонами, ОСОБА_1 здійснила відчуження зареєстрованого на її ім`я автомобіля «Honda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см. куб., VIN номер НОМЕР_1 .

Покупцем та новим власником цього транспортного засобу є ОСОБА_3 (новий д.н.з. цього автомобіля НОМЕР_10 ), що підтверджуються інформаційним листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в місті Києві від 09 жовтня 2023 року №31/26-691аз (а.с.16, т.1).

Позивач ОСОБА_2 заперечує, а відповідачка ОСОБА_1 не надала доказів того, що він надавав їй згоду на відчуження цього автомобіля.

Отже, враховуючи, що договір купівлі-продажу №8045/2021/2824221 від 28 вересня 2021 року, згідно з яким ОСОБА_1 продала вказаний вище автомобіль, був укладений після набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу між сторонами, то цей правочин не може вважатись вчиненим в інтересах сім`ї ОСОБА_9 .

Тому, виходячи із принципу рівності часток у праві власності колишнього подружжя, ОСОБА_2 має право на отримання грошової компенсації вартості 1/2 цього майна.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18) зробив висновок, вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Згідно з висновком про ринкову вартість колісного транспортного засобу «Honda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см.куб., VIN номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 , дата реєстрації 28 вересня 2021 року, середня ринкова вартість автомобіля «НОNDA ACCORD», д.н.з. НОМЕР_2 , складає 589 305 грн 00 коп. Цей висновок складений 12 жовтня 2023 року суб`єктом оціночної діяльності - товариством з обмеженою відповідальністю «КА «Святозаров та Партнери» на замовлення представника ОСОБА_2 - адвоката Куксюка А.Л. (а.с.20-28 т.1).

Вказаний висновок про ринкову вартість колісного транспортного засобу стосується предмета доказування та виконаний суб`єктом, що володіє спеціальними знаннями. Відтак цей висновок у розумінні ч.ч.1,2 ст.102 ЦПК України є належним доказом дійсної (ринкової) вартості цього автомобіля «Honda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см.куб., VIN номер НОМЕР_1 .

Даний висновок про ринкову вартість колісного транспортного засобу відповідачкою ОСОБА_1 та її представником не спростований належними та допустимими доказами.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення грошової компенсації з його колишньої дружини - ОСОБА_1 у зв`язку з відчуженням спільного сумісного майна без його згоди, є обґрунтованими, а тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини транспортного засобу «Honda Accord», 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см.куб., VIN номер НОМЕР_1 , що становить 294 652 грн 50 коп. (589 305 грн 00 коп. ? 2).

Разом з тим, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання права власності на 1/2 частину автомобіля «Ноnda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см. куб., VIN номер НОМЕР_11 , без його реального поділу та припинення його права власності, не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У Рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року № 8?рп/2002 вказано, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя.

Згідно з положеннями ч.ч.1,2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Ефективність як критерій способу захисту цивільного права полягає в тому, що його реалізація призведе до відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Здебільшого такий спосіб прямо визначений спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Зазначений правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 17 червня 2020 року у справі № 658/3048/17.

У даному випадку новим власником автомобіля «Ноnda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см.куб., VIN номер НОМЕР_11 , є третя особа ОСОБА_3 , до якого ОСОБА_2 не заявляв позовних вимог, як і не заявляв позивних вимог про визнання недійсним самого договору купівлі-продажу №8045/2021/2824221 від 28 вересня 2021 року, що виключає можливість визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину цього автомобіля та припинення його права власності на нього у судовому порядку.

Більше того, у даному випадку право ОСОБА_2 , як співвласника цього автомобіля, вже захищено у передбачений законом спосіб шляхом стягнення з колишньої дружини половини вартості цього майна.

З наведених підстав, позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання права власності на 1/2 частину автомобіля «Ноnda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см. куб., VIN номер НОМЕР_11 , без його реального поділу та припинення його права власності, не підлягають задоволенню, оскільки у даному конкретному випадку це є неефективним способом захисту його прав, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя, слід задовольнити частково.

У зустрічному позові ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини від поділу спільного майна подружжя, а саме: автомобіля «Honda Accord», 2015 року випуску, об`єм двигуна 2354 см.куб., ВМД № UА500500/2020/216406 від 09 березня 2020 року, VIN номер НОМЕР_3 , д.н.з. НОМЕР_4 ; автомобіля «Honda Accord», 2015 року випуску, об`єм двигуна 2356 см.куб., ВМД № UА500650/2019/065834 від 29 листопада 2019 року, VIN номер НОМЕР_5 , д.н.з. НОМЕР_6 ; автомобіля «Honda Accord», 2015 рік випуску, VIN номер НОМЕР_7 , номер лоту НОМЕР_8 , двигун 2,4 л, колір кузова білий) у сумі 380 791 грн 95 коп.

Разом з тим, враховуючи, що вказані вище два автомобілі були відчужені ОСОБА_2 під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі і ОСОБА_1 не доведено, що їх продаж було здійснено не в інтересах сім`ї, то колегія суддів вважає, що ці автомобілі не можуть входити до маси спільного майна подружжя, яке має бути враховане при поділі в натурі чи шляхом стягнення (врахування) компенсації 1/2 частини їх вартості.

За таких обставин, зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення компенсації від поділу майна подружжя, не підлягає задоволенню з підстав його недоведеності та необґрунтованості.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судом апеляційної інстанції ухвалено нове рішення і первісний позов задоволено частково, то підлягає зміні і розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що за подання та розгляд позову ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 9 946 грн 53 коп. (а.с.6, т.1). За подання та розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив 4 419 грн та 4 828 грн 02 коп. (а.с.84, 138, т.2). Всього ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 12 194 грн 35 коп.

Оскільки колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 на суму, що відповідає 100 % ціни його позовних вимог майнового характеру, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовляє у повному обсязі, то відповідно до приписів ч.13 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 12 194 грн 35 коп.

Також з матеріалів справи вбачається, що 06 липня 2023 року між ОСОБА_2 та адвокатським бюро «Куксюка» в особі адвоката Куксюка А.Л. був укладений договір про надання правової допомоги №420-07/233, за умовами якого адвокат Куксюк А.Л. на умовах платності зобов`язався надавати ОСОБА_2 професійну правову допомогу у даній справі (пункт 1.1 договору).

Згідно з пунктом 1.2. цього договору, детальний перелік послуг та термін їх надання викладений у додатку до даного договору.

Відповідно до пункту 1 додатку № 1 до договору, сторони за цим договором домовились, що вартість послуг (гонорар) виконавця за договором про надання правової допомоги від 06 липня 2023 року становить 75 000 грн 00 коп. Кількість годин надання правової допомоги - 50. Вартість за 1 годину надання правової допомоги - 1 500 грн 00 коп. Безпосередніми послугами адвоката є : підготовка документів, збір доказів, представництво у суді інтересів ОСОБА_2 у справі про стягнення з ОСОБА_1 компенсації за транспортний засіб «Ноnda Accord», д.н.з. НОМЕР_2 , 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см. куб., VIN номер НОМЕР_11 (а.с.46, т.1).

Право на правову допомогу гарантовано ст.ст.8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року №6-рп/2013).

Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За умовами ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч.1 ст.1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст.19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Куксюк А.Л. в інтересах ОСОБА_2 у суді першої інстанції брав активну процесуальну учать (подавав клопотання процесуального характеру, направляв адвокатські запити, замовляв експертизу, брав участь у судових засіданнях).

Колегія суддів приймає до уваги, що у пункті 6.5 постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Тому посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 не підтверджено належним чином платність та фактичну сплату витрат на професійну правничу допомогу, не заслуговують на увагу.

Разом з тим, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також у постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, від 12 січня 2022 року у справі № 750/10242/20.

У суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 заявляла про недоведеність та неспівмірність заявленого ОСОБА_2 розміру витрат на професійну правничу допомогу наданим послугам.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом Куксюком А.Л. роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, які свідчать про активну процесуальну залученість адвоката Куксюка А.Л., а також з урахуванням доводів представника ОСОБА_1 щодо неспівмірності розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу наданим послугам, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правової допомоги у розмірі 10 000 грн 00 коп., що відповідає критеріям розумності та справедливості.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Трепетьон Вікторії Волеславівни залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 грудня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 294 652 (двісті дев`яносто чотири тисячі шістсот п`ятдесят дві) грн 50 коп. грошової компенсації вартості 1/2 частини транспортного засобу «Honda Accord», 2014 року випуску, об`єм двигуна 2396 см.куб., VIN номер НОМЕР_1 .

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_4 , про стягнення компенсації від поділу майна подружжя - залишити без задоволення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з наданням професійної правової допомоги у розмірі 10 000 грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 12 194 грн 35 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 квітня 2025 року.

Головуючий

Судді: