Справа № 536/2085/24
Провадження № 2/536/147/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року м. Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Реки А.С.,

за участю секретаря судового засідання Черненко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період з 2015 року по 2017 рік позивач перебував у відносинах з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син - ОСОБА_4 . Після народження сина відносини між позивачем та відповідачкою припинилися та з виповненням дитині 10 місяців ОСОБА_1 забрав її до себе. Позивач зазначає, що з жовтня 2017 року саме він займається вихованням сина, піклується про його фізичний та духовний розвиток. ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх обов`язків по забезпеченню дитини, зокрема отримувавши післяпологові кошти від Держави, витрачала їх на свої потреби, не купувала сину одяг та їжу, не створювала умов для його виховання, не піклувалась його станом здоров`я. Коли син пішов до школи, відповідачка жодного разу не приходила до місця його навчання. Деякий час тому ОСОБА_1 зателефонувала ОСОБА_2 з метою спілкування з сином, однак при зустрічі дитина не впізнала матір, хоча позивач будь-яких перешкод для їх спілкування не чинить. Оскільки вже довгий час він перебуває у цивільному шлюбі з іншою жінкою, то саме його цивільну дружину син називає мамою. На думку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків не виконує, зокрема не забезпечує дитину матеріально, не приймає участі у вихованні сина та не спілкується з ним, а тому просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 27 серпня 2024 року позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в загальному позовному провадженні, залучено до участі у справі в якості третьої особи ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30 вересня 2024 року клопотання представника позивача Возного Станіслава Володимировича було задоволено, зобов`язано Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради надати суду письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 11 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Пояснив, що з 2017 року, коли дитині виповнилось 10 місяців, і по теперішній час малолітній син ОСОБА_4 перебуває на його утриманні, оскільки, як повідомила йому відповідачка, вона потребує лікування та не може доглядати за дитиною. Періодично ОСОБА_2 брала дитину до себе, однак повертала сина хворого та голодного. Останнього разу, коли це відбулося, він повідомив відповідачці, що більше вона дитину не побачить. Матеріально мати дитину не забезпечує, останніх два роки не вітає сина з Днем народження. З 2022 року відповідачка виїхала до Німеччини, декілька разів поверталася додому, однак з дитиною не спілкувалася. В минулому році влітку позивач разом із сином випадково зустрілися із ОСОБА_2 , однак дитина матір не впізнала. На даний момент позивач у шлюбі не перебуває, однак має цивільну дружину, яку його син називає матір`ю.

Представник позивача - адвокат Возний С.В. позов підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у ньому.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Ольшанська В.С. у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову та пояснила, що орган опіки та піклування зв`язались із позивачем та відповідачкою, зокрема із останньою за допомогою месенджеру «Viber», зібрали усі можливі документи, і на підставі цього було прийнято рішення про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_4 .

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових викликів за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою відповідачки, поштові відправлення були вручені, а інші повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» - «адресат відсутній», іншої адреси відповідачка суду не повідомила, тому, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, в такому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачці належним чином. Відповідачка клопотання про розгляд справи у її відсутність до суду не подала, про причини неявки суд не повідомила. У встановлений судом строк відповідачка відзив на позовну заяву не надала.

Третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області уповноваженого представника до суду не направили, надали в провадження суду заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 73).

Третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки не повідомили, уповноваженого представника до суду не направили.

10 вересня 2024 року до провадженню суду надійшли пояснення від представника третьої особи - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у яких останній просить відмовити у задоволенні позову, оскільки в позові не міститься достатня аргументація підстав позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , а також зазначає про необхідність попередження відповідачки про зміну ставлення до виховання дитини та покладення контролю на орган опіки та піклування за виконанням відповідачкою батьківських обов`язків.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_4 , в присутності представника органу опіки та піклування та психолога ОСОБА_7 пояснив, що він навчається в школі у другому класі. Живе разом з батьком та мамою на ім`я ОСОБА_8 , про іншу мати батько не розповідав. З мамою на ім`я ОСОБА_8 хороші відносини, однак інколи вона кричить нього, коли він не виконає домашнє завдання. Батько водить його до школи та робить з ним уроки. Подарунки йому ні від кого не передавали, окрім як від його батьків. Про зустріч з жінкою на ім`я ОСОБА_2 він не пам`ятає.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.9).

Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 3 від 24 липня 2024 року, ОСОБА_2 після державної реєстрації шлюбу 26 грудня 2017 року, актовий запис № 19, змінила прізвище на « ОСОБА_2 » (а.с.10).

З копії довідки, виданої Головою ОСББ «Київська б.8» № 2 від 14 липня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2, проживають без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Відповідно до копії характеристики Кременчуцького ліцею №30 «Олімп» імені Н.М. Шевченко Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області на учня 2-Г класу ОСОБА_4 , останній зарекомендував себе як дисциплінований, доброзичливий учень, який сумлінно навчається та не порушує правил поведінки. Батько відповідально ставиться до виховання та навчання дитини: цікавиться успіхами дитини, відвідує батьківські збори, веде постійний контроль за успішністю дитини в школі та виконанням домашнього завдання (а.с.12).

З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який затверджено рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №59 від 14 січня 2025 року вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування висновку вказано, що 04 жовтня 2024 року ОСОБА_1 надав письмове пояснення, в якому зазначив, що звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області із питанням щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 у зв`язку із тим, що мати не бере участі у вихованні та утриманні сина, не піклується про нього, не виконує свої батьківські обов`язки. Зазначив, що останній раз бачив ОСОБА_2 у серпні 2024 року, при зустрічі вона повідомила, що приїхала із-за кордону на десять днів та й надалі планує проживати за межами України.

Під час бесіди малолітній ОСОБА_4 спеціалісту служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області пояснив, що матір`ю називає ОСОБА_8 , співмешканку батька, зі своєю біологічною матір`ю не спілкується та взагалі не пам`ятає її. Відповідно до листа, наданого Кременчуцьким ліцеєм №30 «Олімп» імені Н.М. Шевченко Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області від 01.10.2024 року № 02-07/474, ОСОБА_4 навчається в ліцеї з 01.09.2023 року та є учнем 2-Г класу. Малолітній ОСОБА_4 має охайний зовнішній вигляд, забезпечений усім необхідним шкільним приладдям, шкільною та спортивною формами, одягнений відповідно до погоди та пори року. Вихованням малолітнього сина займається батько, який підтримує зв`язок з класним керівником, цікавиться успіхами сина, щодня приводить ОСОБА_4 в ліцей та забирає його після уроків. 23.09.2024 року спеціалістами служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області було здійснено обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Під час відвідування було встановлено, що за вказаною адресою проживають: батько, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та співмешканка батька, гр. ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Родина проживає у трьохкімнатній квартирі з усіма комунальними зручностями, яка належить гр. ОСОБА_8 . В кімнатах наявні необхідні меблі, побутова техніка. Для ОСОБА_4 облаштована окрема кімната з усім необхідним для життя та розвитку дитини, хлопчик в повній мірі забезпечений одягом відповідно до віку та сезону, засобами гігієнічного догляду.

Через засоби Viber-зв`язку ОСОБА_2 надала письмове пояснення, в якому зазначила, що категорично заперечує щодо позбавлення її батьківських прав по відношенню до сина. Вказала, що з моменту народження сина ОСОБА_4 вона прагнула забезпечити йому найкращі мови для життя, виховання та всебічного розвитку, але у зв`язку із складними життєвими обставинами, які у неї склалися, вона не мала можливості належним чином виконувати батьківські обов`язки. Батько дитини морально тиснув на неї та її родичів, чим намагався розлучити її з сином. Він забрав сина до себе, коли вона потрапила до лікарні та з того часу всіляко перешкоджав їй спілкуватись із сином. Також зазначила, що коли сину було десять місяців він проживав як у неї так і у батька. Інколи їй доводилось навіть переховуватись із сином, тому що батько постійно намагався перешкоджати її спілкуванню з дитиною. ОСОБА_1 прагнув, щоб син постійно знаходився із ним та намагався створити умови, за яких син не мав би можливості знати її як матір. ОСОБА_2 пояснила, що не наважувалась звернутися ні до правоохоронних органів, ні до служби у справах дітей, оскільки ОСОБА_1 погрожував їй, її друзям, батькам похилого віку та вона боялась за своє життя та життя своїх рідних. В поясненні також зазначила, що хотіла б щоб син проживав разом із нею за кордоном, йому було б там безпечно, але батько категорично був проти цього. Також пояснила, що наразі третій рік проживає у Федеративній Республіці Німеччина, працює та винаймає трикімнатну квартиру. Цього року у серпні приїжджала до України та намагалась зв`язатись із сином, але ніхто не відповів. Вона переконана, що ОСОБА_1 намагається позбавити її батьківських прав, тому що отримав повістку на військову службу (а.с.101-105).

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 6 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною першою статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.

Законодавцем передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Положеннями ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.

Відповідно до роз`яснень викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 за №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

У п.п.16, 18 вищезазначеної Постанови роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 11 серпня 2021 року у справі № 621/492/20 та від 12 травня 2021 року у справі № 689/551/20-ц.

Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, у випадку такої можливості, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і, в будь-якому випадку, в атмосфері любові та духовного і матеріального забезпечення.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, який затверджено рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №59 від 14 січня 2025 року вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 .

Відповідно до частин першої, другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Разом з тим згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини.

Заслуханий в судовому засіданні малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснив про свою прихильність до батька та його цивільної дружини, яку називає матір`ю, ОСОБА_2 не знає і не пам`ятає.

На думку суду, оскільки ОСОБА_4 тривалий час проживає разом із батьком ОСОБА_1 відносини з яким для нього є пріоритетними, з`ясована думка дитини не може вважатися визначальною, переважною підставою при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав, оскільки думка дитини не завжди може відповідати її справжнім інтересам, може бути висловлена під впливом певних зовнішніх факторів, яким діти в силу свого віку та життєвого досвіду неспроможні надавати виважену та правильну оцінку.

Під час розгляду справи було встановлено, що мати дитини була фактично усунена з життя сина; пояснення відповідачки, надані органу опіки та піклування щодо того, що позивач постійно намагався перешкоджати її спілкуванню з дитиною та намагався створити умови, за яких син не мав би можливості знати її як матір знайшли своє підтвердження під час розгляду справи з пояснень позивача, який вказав, що після чергового повернення дитини відповідачкою, на його думку, в занедбаному стані, він повідомив, що дитини відповідачка більше не побачить, а також з пояснень дитини, яка пояснила, що зі своєю біологічною матір`ю не спілкується, взагалі не пам`ятає її та батько нічого про неї не розповідає.

Неактивність або певна бездіяльність ОСОБА_2 як матері з урахуванням наведеного вище є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав.

Особисті конфліктні відносини між батьками чи наявність у житті батька особи, яку дитина вважає матір`ю, не може суперечити правам дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і забезпечення її найкращих інтересів з боку матері. Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки у рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17(провадження № 61-3462св20), від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 (провадження № 61-7357св21).

Також в судовому засіданні позивач вказав, що його цивільна дружина взяла на себе обов`язки з виховання дитини, і він не намагався розповісти сину про його біологічну матір ОСОБА_2 та налагодити між ними зв`язок, оскільки вважав, що його цивільна дружина замінює сину матір, а ОСОБА_2 умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тобто батько також належно не усвідомлює необхідності участі кровно спорідненої матері у житті сина, що відповідало б найкращим інтересам дитини.

Позивач не обґрунтував в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_4 батьківських прав та не надав беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні сина, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері.

Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, тому з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, за обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення її батьківських прав, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Разом з тим, суд вважає, що в діях відповідачки має місце невідповідне виконання батьківських обов`язків відносно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому відповідачку слід попередити про необхідність змінити ставлення до її виховання.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про передчасність прийняття такого рішення і надання можливості відповідачці змінити ставлення до виховання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, необхідно попередити відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування за місцем проживання дитини контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як у задоволенні позову відмовлено, то, у відповідності до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 79-81, 141, 258-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 19,150, 164-167 Сімейного кодексу України, суд,-

Ухвалив:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на орган опіки і піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 02.05.2025.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа - Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, місцезнаходження: Полтавська область, м. Кременчук, площа Перемоги, буд.2, .

Третя особа - Орган опіки і піклування Виконавчого комітету Кам`янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, місцезнаходження: Полтавська область, Кременчуцький район, с. Кам`яні Потоки, вул. Миру, буд.19, .

Третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

СуддяА. С. Река