Суддя Маркосян М. В.
Справа № 626/3625/24
Провадження № 2/644/88/25
Рішення

Іменем України

30 квітня 2025 року.

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Маркосян М.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лєпілової В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Лобач Наталії Іванівни

розглянувши в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Берестинської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ;

ОСОБА_1 10.10.2024 р. звернувся до Красноградського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 про визначення проживання неповнолітньої ОСОБА_3 з батьком та стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини доходу відповідачки.

Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 15.10.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Берестинської міської ради, Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів було передано на розгляд Орджонікідзевського районного суду м.Харкова, у зв`язку з непідсудністю позову Красноградському районному суду Харківської області.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.11.2024 було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 06.02.2025 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Орджонікідзевського районного суду м. Харкова на 06.03.2025 на 11 годину 00 хвилин.

Відповідачка відзив на позовну заяву не подала. До суду електронною поштою 28.02.2025 надійшов електронний лист із заявою, в якій зазначено, що ОСОБА_2 визнає позовні вимоги та просить розглядати справу без її участі. Зазначену заяву суд залишає без розгляду та не враховує при розгляді справи, оскільки вона подана без врахування порядку подання документів, передбаченого п.5, 6 ч.1 ст.43, п.10 ст.83 ЦАК України та не засвідчена електронно-цифровим підписом особи.

Третьою особою, ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі представника ОСОБА_4 подана заява від 02.12.2024 про розгляд справи за відсутністю ІНФОРМАЦІЯ_1 ., щодо вирішення спору покладається на розсуд суду, також просили проводити розгляд справи за їх відсутності.

Від Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації надійшли пояснення від 11.12.2024 в яких зазначили, що ані позивач ані відповідачка наразі в Голосіївському районі міста Києва не проживають, в зв`язку із чим служба позбавлена можливості надати висновок по суті спору.

Від Служби у справах Служба у справах дітей та сім`ї Берестинської міської ради надійшли пояснення у справу в якій зазначали про те, що, рішенням Красноградської міської ради від 10.05.2023 вже визначено місця проживання ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 , просять розглядати справу за їх відсутності.

У якості доказів до позовної заяви позивачем подано, зокрема копія військово-облікового документу ОСОБА_1 , копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , копія довідки про реєстрацію місця проживання позивача та ОСОБА_3 , про взятгя на облік внутрішньо переміщених особи від 06.04.2023 року та 06.09.2022, копія довідки Красноградської міської ради щодо складу сім`ї за адресою АДРЕСА_1 , копія довідки Красноградської міської ради №2997 від 13.12.2022 року, копія рішення Красноградської міської ради від 10.05.2023 про визначенні місця проживання ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 , копія довідки Красноградського ЗДО №5, копія довідки Красноградського ліцею № 1, копія довідки Харківської ЗОШ 1-111 ступенів №71, копія довідки Красноградського ліцею №3 від 27.12.2022, копія довідки Красноградського ліцею №3 від 30.09.24, копія довідки КИП ЦПМСД, копія декларації сімейного лікаря, копія наказу про припинення трудового договору та характеристика ОСОБА_1 .

У судовому засіданні 22.04.2025 були присутні позивач та представник позивача, відповідач у судове засідання не з`явилась про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Позивач та його представник надали відповідні пояснення, також була опитана у судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_3 , яка надала суду пояснення про те, що проживає з дитинства з батьком, з матір`ю фактично не спілкується, мати участі у її вихованні та утриманні не бере.

Провівши розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що у позивача та відповідача наявна донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 міститься у матеріалах справи).

Позивач та відповідач не перебували в зареєстрованому шлюбі. Після 2014 року та по цей час, за виключенням короткого терміну в 2022 році, ОСОБА_3 проживає з позивачем, до 2021 році в місті Красноград (наразі місто Берестин), а після 2024 року в місті Харків.

Допитана у судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_3 підтвердила, що постійно проживає з батьком, з матер`ю стосунків не підтримує, не спілкується. На початку повномасштабного вторгнення у 22 році виїхала до матері за кордон, але повернулась до батька.

Також, зазначені обставини підтверджені письмовими доказами - довідкою Красноградської міської ради щодо складу сім`ї за адресою АДРЕСА_1 , копія довідки Красноградської міської ради №2997 від 13.12.2022 року, копією рішення Красноградської міської ради від 10.05.2023 про визначенні місця проживання ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_1 , копією довідки Красноградського ЗДО №5, копія довідки Красноградського ліцею № 1, копія довідки Харківської ЗОШ 1-111 ступенів №71, копія довідки Красноградського ліцею №3 від 27.12.2022, копія довідки Красноградського ліцею №3 від 30.09.24, копія довідки КИП ЦПМСД, копіями декларації сімейного лікаря.

Таким чином, судом встановлено, що неповнолітня, ОСОБА_3 , постійно проживає зі своїм батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 , який виховує її самостійно, знаходиться на вихованні та утриманні у нього, з матір`ю не проживає декілька років.

Але, також судом встановлено, що спору про місце проживання дитини між позивачем та відповідачем фактично не існує, матір не заперечує проти проживання доньки з батьком та не виявляє наміру забрати доньку.

Крім того, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вже досягла чотирнадцятирічного віку.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

В силу положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. При визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини з огляду на вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Такі висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент проведення судового розгляду досягла п`ятнадцятирічного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі №351/611/21 (провадження № 61-990св23) вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України.

Отже, в силу вищенаведених норм чинного законодавства дитина у віці 14-ти років може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25 січня 2018 року у справі № 537/5119/15-ц (провадження № 61-1229св18), від 28 січня 2021 року у справі № 753/6498/15 (провадження № 61-10851св20), від 28 вересня 2022 року у справі № 686/18140/21 (провадження № 61-6611св22)».

Дитина має право жити з батьками, має право на гармонійний розвиток в належних умовах. Батьки зобов`язані забезпечити дитині відповідні умови. В залежності від віку дитини спочатку місце проживання визначається законом з батьками, потім за їх спільною згодою. Після досягнення дитиною десятирічного віку вже враховується її думка щодо місця проживання з батьками які живуть окремо. За відсутності згоди, щодо визначення місця проживання дитини до чотирнадцяти років спір може бути вирішений судом. Після досягнення чотирнадцяти років дитина самостійно визначає місце проживання і у цьому випадку законом не визначено вирішення спору між батьками у судовому порядку.

Установивши, що законом не передбачено можливості визначення місця проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, з одним із батьків, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову у цій частині.

Щодо вимоги про стягнення аліментів суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 Сімейного кодексу України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

Статтею 191 Сімейного кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини.

Частиною 5 ст. 183 СК України визначено розмір аліментів, що стягуються на утримання неповнолітніх дітей, а саме: на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідачка - ОСОБА_2 є матір`ю неповнолітньої ОСОБА_3 , а тому, відповідно до Закону, зобов`язана матеріально її утримувати до досягнення повноліття.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 є матір`ю ще трьох неповнолітніх дітей, однак доказів того, що вона їх утримує самостійно, або сплачує аліменти на їх утримання суду не надала, тож суд не вбачає підстав для зменшення частки доходу для стягнення аліментів з , яка заявлена у позові.

При цьому відповідачка не позбавлена права вирішувати питання щодо зміни розміру аліментів в подальшому.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп.

Керуючись ст. 160, 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України; ст. 5, 6, 12, 13, 14, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 354 Цивільно-процесуального Кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10.10.2024.

В іншій частині позову, про визначення місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення підлягає до негайного виконання в межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду, протягом 30 днів, з дня його проголошення.

Найменування та дані щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (місце проживання АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ),

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ),

Треті особа - Служба у справах дітей та сім`ї Берестинської міської ради (, місце знаходження: м.Берестин Харківської обл., вул.Історина, буд.94, 63330), Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м.Києві державної адміністрації (, місце знаходження: м.Київ, вул.Велика Васильківська, буд.58), ІНФОРМАЦІЯ_1 (, адреса: м.Харків, вул.Косарєва, буд.7, 61115).

Повне рішення суду складено 30.04.2025.

Суддя Марина МАРКОСЯН