ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м.Суми

Справа №577/2913/24

Номер провадження 22-ц/816/449/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 червня 2024 року про повернення позовної заяви, у складі судді Галян С.В., постановлену у м. Конотоп,

в с т а н о в и в :

30 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом визнано неподаною і повернути позивачу, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, оскільки позивачем у встановлений судом строк не усунуто недоліки позовної заяви невідповідність вимогам ст. 175 ЦПК України, визначених в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху від 03 червня 2024 року. Роз`яснено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, просить скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви, оскільки не зазначення у позовній заяві електронної адреси пов`язано з її відсутністю у нього, як людини полого віку, який користується кнопковим телефоном, тому не може бути підставою для відмови у прийнятті позову.

Вказує про наявність в матеріалах справи довідки ВК Попівської сільської ради від 23 травня 2024 року про те, що він є власником житла за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, ним зазначено свідків, які є сусідами і можуть підтвердити обставини позову.

Доводить, що зазначені судом питання можуть бути з`ясовані під час розгляду справи, тому не є підставою для відмови у прийнятті позову.

Зазначає, що не отримував ухвали про залишення позову без руху, тому не був обізнаний про необхідність усунення недоліків.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За п.6 ч.1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що в апеляційному порядку оскаржується ухвала про повернення позовної заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України), розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону ухвала суду не відповідає.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у встановлений судом строк не усунуто невідповідність позовної заяви вимогам ст. 175 ЦПК України, встановлену в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху від 03 червня 2024 року.

Колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 червня 2024 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків не більше ніж п`яти днів з дня отримання позивачем копії ухвали та роз`яснено, що в разі невиконання позивачем вимог, викладених у ст. 175 ЦПК України, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу (а.с. 3).

Суд першої інстанції вважав, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, оскільки не зазначено номерів засобів зв`язку та електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету. Позов не містить доказів, що підтверджують вказані обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, не зазначив в позовній заяві та не надав суду жодного правовстановлюючого документу, що він є власником будинку АДРЕСА_1 .

Ухвала Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 03 червня 2024 року про залишення позовної заяви без руху надіслана ОСОБА_1 із супровідним суду від 05 червня 2024 року, але повернулася без вручення з поштовою відмітною «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 4, 5).

За обставин не вручення позивачу ухвали суду про залишення позову без руху, він був позбавлений можливості надати суду відповідну відповідь.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 175 ЦПК України встановлено вимоги до позовної заяви.

Так, частинами 1, 3 цієї статті передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодекс, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

У позовній заяві ОСОБА_1 вказав своє місце проживання та навів у додатках перелік доказів доданих до позову.

Апеляційний суду вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про можливість суду відкрити провадження у справі, оскільки позивачем повідомлено своє місце проживання, куди може направлятися судова кореспонденція, відсутність номера телефона позивача та адреси електронної пошти не може бути підставою для повернення позову.

Крім того, суд не був позбавлений можливості повторно направити позивачу копію ухвали про залишення позову без руху.

Суд першої інстанції формально підійшов до вирішення питання прийняття позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки вимагав на усунення недоліків надати інформацію, яка може бути з`ясована під час розгляду справи, та зробив передчасний висновок про повернення позовної заяви.

Відсутність в матеріалах позовної заяви, необхідного на думку суду, доказу також не може бути підставою для повернення позовної заяви.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення позову з формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви ОСОБА_1 у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 175 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку, що оскаржувана ухвала відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

Керуючись ст.ст. 367-369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 379, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 червня 2024 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , а справу направити для продовження розгляду до Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов