Справа № 592/6621/25
Провадження № 2-н/592/1116/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2025 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі головуючого судді Титаренко В.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу по стягненню з ОСОБА_2 аліментів,

установив:

25.04.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу по стягненню з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 25.04.2025 і до повноліття дитини.

Відповідно до ч. 1 - 2 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Приписами п. 5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України передбачено, що в заяві повинно бути зазначено перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

З огляду на зазначені приписи законодавства, законодавець надає право на отримання аліментів на утримання дитини тому із батьків, разом з яким проживає дитина, а відтак, для підтвердження права стягувача за заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів необхідно додати до заяви докази на підтвердження проживання дитини саме разом із заявником (стягувачем).

До заяви про видачу судового наказу заявником надана копія витягу з Реєстру територіальної громади Сумської територіальної громади від 22.11.2024, відповідно до якого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 04.06.2020 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

З відповіді № 1325030 від 28.04.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 15.07.1995 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформації на запит Сумської територіальної громади № 14.03-08/330415 від 30.04.2025, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 17.11.2017 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, на обґрунтування обставини, на яких ґрунтуються вимоги заявником надано: копію Акту про фактичне місце проживання дитини від 14.03.2024; висновок Управління "Служба у справах дітей" про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 29.10.2024 та копію ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини від 08.04.2024.

Проте, на думку суду, зазначені документи не підтверджують факт проживання неповнолітнього ОСОБА_3 разом із заявником станом на момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, оскільки містять інформацію річної давності, а тому не можуть бути достовірними та переконливими доказами підтвердження обставини спільного проживання заявника та його неповнолітньої дитини на час звернення до суду з цією заявою - 25.04.2025.

Інші матеріали заяви не містять жодних доказів на підтвердження тих обставин, що станом на дату подання заяви про видачу судового наказу неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із заявником - ОСОБА_1 . Самі лише посилання заявника та його представника в поданій заяві на зазначені обставини не можуть бути належним їх доказом, а тому суд не бере їх до уваги.

Отже, заявник до заяви не надав відповідних доказів, що підтверджують право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Ураховуючи, що у заявника не виникло права грошової вимоги, за якою ним подано заяву про видачу судового наказу, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу по стягненню з ОСОБА_2 аліментів, слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись п. 8 ч. 1 ст. 165, ч. 1 ст. 166, ст. 258, 260, 261 ЦПК України, суд

постановив:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу по стягненню з ОСОБА_2 аліментів.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Титаренко