Справа № 524/3261/25
Провадження №2-о/524/169/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2025 року місто Кременчук

Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі головуючого судді Мельник Н.П., з участю секретаря судового засідання Стешиної В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу у порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , подану від її імені адвокатом Осадчою Іриною Олександрівною, заінтересована особа Департамент державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

УСТАНОВИВ:

19.03.2025 до суду надійшла заява ОСОБА_1 , подана від її імені адвокатом Осадчою І.О., заінтересована особа Департамент державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, про встановлення факту, що має юридичне значення.

У обгрунтування заяви зазначає, що так як правовстановлюючий документ на кв. АДРЕСА_1 зареєстрований на паперовому носії, з метою внесення даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, звернулася до Департаменту державної реєстрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з відповідною заявою.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Смішко А.М., розглянувши всі подані нею документи, винесла 14.02.2025 рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій за № 77247615. Відмова обгрутована тим, що подані для проведення державної реєстрації документи містять суперечності та не узгоджуються між собою, а саме: у свідоцтві про право власності на житло, виданому 26.09.1996 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів, власником частини квартири є ОСОБА_1 , тоді як заявник у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 від 03.03.1998 вказана як ОСОБА_1 .

Просила встановити факт належності ОСОБА_1 , правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на житло (квартиру АДРЕСА_1 , виданого 26.06.1996 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження № 8119/1/1 від 26.06.1996, як співвласниці на ім`я ОСОБА_1 . Встановлення даного факту необхідне заявниці для оформлення особистих майнових прав на майно.

20.03.2025 ухвалою судді відкрите провадження по справі у порядку окремого провадження.

У судове засідання адвокат Осадча І.О. від імені ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи за відсутності заявниці, вимоги підтримала, просила задовольнити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Департаменту державної реєстрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області не прибув до суду, надав клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Інших заяв, клопотань суду не надано.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом IV ЦПК України.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ст. 223 ЦПК України).

Суд, враховуючи думку сторін та клопотання заінтересованої особи, розглядає справу за відсутності представника заінтересованої особи на підставі ст. 223 ЦПК України.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Ст.ст. 15, 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є зокрема, його визнання.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 по справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 по справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши в повному обсязі надані докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п.5 ч.2 ст. 293, п.6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються із прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено в п. 12 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

ОСОБА_1 просить суд встановити факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на житло (квартиру АДРЕСА_1 , виданого 26.06.1996 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів на підставі Розпорядження № 8119/1/1 від 26.06.1996, як співвласниці на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно зазначеного свідоцтва , ОСОБА_1 разом зі своєю сім`єю - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є співвласницею квартири АДРЕСА_1 . Право власності на зазначену квартиру зареєстроване на підставі діючого на той час законодавства в КП «Кременчуцьке МБТІ» в реєстрову книгу М-2 за № 379.

Оскільки правовстановлюючий документ на зазначену квартиру зареєстрований на паперовому носії, з метою внесення даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 звернулася до Департаменту державної реєстрації Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області з відповідною заявою.

Державний реєстратор прав на нерухоме майно Департаменту державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, розглянувши подані нею документи, винесла 14.02.2025 рішення про відмову у проведенні реєстраційних дій за № 77247615, у зв`язку із тим, що подані для проведення державної реєстрації документи містять суперечності та не узгоджуються між собою. У свідоцтві про право власності на житло від 26.09.1996, виданому Управлінням житлово-комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів, власником частини квартири є ОСОБА_5 , тоді як заявник в паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 від 03.03.1998 вказана ОСОБА_6 .

З питанням щодо виправлення виявленої помилки в свідоцтві про право власності на житло в написанні імені, ОСОБА_1 звернулася до Департаменту житлово-комунального господарства Кременчуцької міської ради. На її звернення, делегуючи повноваження щодо надання подібних відповідей, 07.03.2025 Комунальне підприємство «Квартирне управління» Кременчуцької міської ради за № 01-10/56 наданий лист про неможливість внесення таких виправлень та необхідністю з цим питанням звернутися до суду.

Таким чином, оскільки паспорт громадянина України оформлений пізніше ніж зазначене свідоцтво про право власності на житло, а такі документи, як свідоцтво про народження ОСОБА_7 від 09.03.1965 серії НОМЕР_2 , свідоцтво про укладення шлюбу від 25.01.1986 серії НОМЕР_3 складені на російській мові, де її ім`я зазначене як « ОСОБА_8 », на даний час неможливо виправити помилку в написанні імені в адміністративному порядку.

У зв`язку із цими розбіжностями вона вимушена звертатися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа.

З метою встановлення ідентичності записів імені " ОСОБА_9 , ОСОБА_10 " і надавши всі зазначені документи, ОСОБА_1 звернулася до Українського бюро лінгвістичних експертиз, яке 14.02.2025 надало Експертний висновок за № 056/255-m.

Той факт, що ОСОБА_1 дійсно є співвласницею квартири АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 26.06.1996, підтверджується слідуючими доказами, де її ім`я на українській мові вказане « ОСОБА_10 », а саме: паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданому Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області 03.03.1998; карткою платника податків від 09.05.2024, де зазначена дата реєстрації у Державному реєстрі фізичних осіб платників податку 21.05.1998; закордонним паспортом НОМЕР_4 від 08.06.2018; довідкою до акту МСЕК від 20.11.2017 № 0495715; експертним висновком № 056/255-m, виданим 14.02.202 Українським бюро лінгвістичних експертиз, в якому вказано, що записи особового імені ОСОБА_8 (у паспорті громадянина України, запис ОСОБА_1 ) та ОСОБА_8 (у свідоцтві про право власності на житло, запис ОСОБА_1 ) та російський запис ОСОБА_8 (у свідоцтві про народження, запис російською мовою ОСОБА_11 ; свідоцтві про укладення шлюбу, запис російською мовою ОСОБА_12 ) попри розбіжності в орфографічній фіксації в документах, наданих для експертизи, є ідентичними.

Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що факт належності ОСОБА_1 , правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на житло кв. АДРЕСА_1 , виданого 26.06.1996 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження № 8119/1/1 від 26.06.1996 підтверджений належними доказами, що підтверджено у судовому засіданні.

Факт встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки надає їй право на реалізацію своїх цивільних прав, а тому заява підлягає задоволенню.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268, 293-294, 315 - 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити заяву ОСОБА_1 .

Установити факт належності ОСОБА_1 , правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на житло квартиру АДРЕСА_1 , виданого 26.06.1996 Управлінням житлово-комунального господарства виконкому міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження № 8119/1/1 від 26.06.1996, як співвласниці на ім`я ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Н.П. Мельник