Справа № 527/30/25
провадження 2/527/306/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м.Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Левицької Т.В.,

з участю секретаря судового засідання Папенко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу № 527/30/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», яка подана представником позивача Мохир Ярославом Вікторовичем до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Споживчий центр» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 04.05.2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір (оферти) № 04.05.2024-100001278. Відповідно до умов кредитного договору відповідачу надано кредит у розмірі 6500,00 грн, строком на 98 днів з дати його надання, а саме до 09.08.2024, процентна ставка фіксована незмінна- 1,5 % за один день користування кредитом, комісія, пов`язана з наданням кредиту 10% від суми кредиту та дорівнює 650,00 грн. Проте, відповідач належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 09.01.2025 року у розмірі 17884,31 грн, з яких 6500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8190,00 заборгованість за процентами, 9,31 грн комісія, 3185,00 - неустойка. Вказану заборгованість, а також понесені судові витрати позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, представник направив до суду письмові пояснення, у яких просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що жодним доказом, який долучено позивачем не підтверджується факт укладення кредитного договору, перерахування позивачем відповідачу коштів, наявність будь-якої заборгованості перед позивачем.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.

04.05.2024 року ОСОБА_1 підписав пропозицію ТОВ «Споживчий центр» про укладення кредитного договору (оферта) та заявку кредитного договору № 04.05.2024-100001278 (кредитної лінії), за умовами якої ОСОБА_1 надано кредит у сумі 6500 грн (п. 2), строком на 98 днів (п.3), з фіксованою незмінною процентною ставкою у розмірі 1,5% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (п.5) (а.с. 13-18).

Договір укладено в електронній формі та підписано ОСОБА_1 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е618.

На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторонни домовились укласти договір за допомогою інформаційно - комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію»електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.12.2020 у справі №561/77/19.

Стосовно тверджень представника відповідача щодо неотримання відповідачем кредитних коштів, суд зазначає наступне.

Згідно наданої на виконання ухвали суду інформації від АТ «РайфайзенБанк», катку № НОМЕР_1 емітовано на ім`я ОСОБА_1 , рнокпп: НОМЕР_2 . З виписки про рух коштів по рахунку, який належить ОСОБА_1 вбачається, що 04.05.2024 року грошові кошти в сумі 6500,00 грн надійшли на його картковий рахунок.

Отже, твердження представника відповідача повністю спростовуються доказами наданими на виконання ухвали суду.

Таким чином, факт укладення кредитного договору (оферти) між сторонами та отримання відповідачем коштів є доведеним.

Згідно з наданою довідкою розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним Договором становить 17884,31 грн, з яких 6500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8190,00 заборгованість за процентами, 9,31 грн комісія, 3185,00 неустойка (а.с.9).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд зауважує, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач отримавши від позивача кредитні кошти в розмірі 6500,00 грн повернув їх у встановлений договором строк та сплатив відсотки у встановленому договорі розмірі за користування кредитними коштами, тому суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 6500,00 грн - заборгованості за тілом кредиту, 8190,00 заборгованості за процентами, 9,31 грн комісії підлягає задоволенню в повному обсязі.

Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3185,00 грн неустойки, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З 24.02.2022 і по теперішній час в Україні діє воєнний стан.

У зв`язку з цим, нарахування позивачем неустойки в сумі 3185,00 грн є безпідставним, тому позов в частині їх стягнення до задоволення не підлягає.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2422,40 грн та заявлено позовні вимоги в загальному розмірі про стягнення 17884,31 грн.

Судом задоволено позовні вимоги на суму 14699,31 грн,що становить 82,19 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1990,97грн, що складає 82,19 % від 2422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 19, 76-81, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд.133-А, , заборгованість за кредитним договором кредитного договору № 04.05.2024-100001278 (кредитної лінії) від 04.05.2024:

6500,00 грн - заборгованість за тілом кредиту,

8190,00 заборгованість за процентами,

9,31 грн комісія,

всього 14699,31 грн (чотирнадцять тисяч шістсот дев`яносто дев`ять гривень 31 копійка).

Стягнути з ОСОБА_1 користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судовий збір у розмірі 1990,97 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування сторін:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, );

відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп).

Суддя Т. В. Левицька