Провадження № 2-др/202/40/25
РІШЕННЯ

Іменем України

(додаткове)

30 квітня 2025 року Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Мачуського О.М.

за участю секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Дніпро заяву представника ОСОБА_1 адвоката Орещенко Л.А. про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 202/14128/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська перебувала цивільна справа № 202/14128/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, за результатом розгляду якої, 18 квітня 2025 року ухвалено рішення.

Відповідно до Закону України Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменувань місцевих загальних судів № 4273-IX від 26.02.2025 року, який набрав чинності 25.04.2025 року, найменування Індустріального районного суду міста Дніпропетровська змінено на Індустріальний районний суд міста Дніпра.

23 квітня 2025 року представник представника ОСОБА_1 адвоката Орещенко Л.А. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить: долучити докази понесення позивачем судових витрат; ухвалити додаткове рішення у справі № 202/14128/24, яким вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції; стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені останньою судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000,00 гривень.

28 квітня 2025 року представник ОСОБА_2 адвокат Курячий А.М. за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подав клопотання в якому зазначив, що з урахуванням обставин справи, її складності та фактичне добровільне повернення помилкової оплати позивачу, відповідач вважає розмір витрат на правовому допомогу в розмірі 30000,00 гривень, завищеним, не пропорційним до предмету спору і значення цієї справи. З урахуванням наведеного, представник відповідача просив зменшити розмір понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 , з 30000,00 грн. до 2000,00 грн.

В судове засідання учасники не з`явились, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялись належним чином. Представник відповідача подав заяви про проведення судового засідання за його відсутності.

Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

За вказаних обставин,з підстав, передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши заяви про ухвалення додаткового рішення та матеріали справи № 202/14128/24, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1)стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2)суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3)судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Відповідно до матеріалів справи, в судовому засіданні 11 квітня 2025 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відклав ухвалення та проголошення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення , яке відбудеться 18.04.2025 року.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2025 року, ухваленому за результатом розгляду справи № 202/14128/24, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , грошові кошти в сумі 31108,18 гривень, з яких: 24813,52 гривень інфляційні втрати за період прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення безпідставно отриманих коштів з грудня 2023 року по січень 2025 року; 6294,66 гривень 3 % річних за весь період прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення безпідставно отриманих коштів з 02.12.2023 року по 28.01.2025 року. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Також вирішено питання про розподіл понесених позивачем судових витрат та стягнуто з з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1476,41 гривень.

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

У ЦПК України закріплено вимогу для кожної із сторін процесу подавати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи (стаття 134 ЦПК України).

Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою першої заяви по суті спору (як позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, так і відзиву), оскільки з огляду на статтю 134 ЦПК України попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Зважаючи на положення частини восьмої статті 141 ЦПК України, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється за наявності відповідної заяви (клопотання) сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів.

У позовній заяві, представником позивача визначено передній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 30000,00 гривень. Також зазначено, що докази щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу будуть подані у встановленому ЦПК України порядку протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Із клопотанням про долучення доказів щодо витрат на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення суду й стягнення цих витрат, представник позивача звернулась до суду 23.04.2025 року, тобто з дотриманням процесуального строку, визначеного ст. 141 ЦПК України, на подання до суду відповідних доказів понесення судових витрат.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

З поданих позивачем документів встановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Орещенко Лесею Анатоліївною укладено Договір 20/11/2024 про надання правничої допомоги від 20 листопада 2024 року, за умовами якого: адвокат бере на себе зобов`язання щодо захисту прав і законних інтересів клієнта , надання консультацій, складення усіх потрібних документів та представництво інтересів в сумі першої інстанції з питань стягнення з ФОП ОСОБА_2 грошових коштів (п. 1.1.); вартість правничої допомоги (винагорода Адвоката) за цим Договором складає 30000,00 гривень, без ПДВ (п. 3.1.); клієнт зобов`язується сплатити адвокату вартість правничої допомоги в строк не пізніше 5-го робочого дня за днем ухвалення судом першої інстанції рішення у справі.

Обсяг виконаних робіт визначений акті про надання правничої допомоги до договору № 20/11/2024 про надання правничої допомоги від 20 листопада 2024 року, складеному та підписаному 22.04.2025 року, згідно з яким, адвокат Орещенко Л.А. надала, а ОСОБА_3 прийняла правову допомогу на загальну суму 30000 гривень.

Представником позивача подано клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в якому зазначив, що заявлений адвокатом позивача розмір витрат на правову допомогу є завищеним та не пропорційним до предмету спору, обставин справи та складності справи.

Так, вирішуючи питання розподілу витрат на правову допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час, тощо.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вимоги діючого законодавства, а також позицію відповідача, представником якого надано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, оцінюючи наявні у справі докази, суть спору, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру до 10000 гривень.

Саме таких розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідає критеріям, закріпленим ЦПК України, зокрема, принципам співмірності, реальності та розумності судових витрат.

При цьому, витрати на професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (Постанова Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).

Відповідно до 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково, то у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9588,39 гривень.

З урахуванням викладених вище обставин та вимог чинного законодавства, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення клопотання представника позивача та ухвалення додаткового рішення по справі.

Керуючись ст. 127, 137-141, 270 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 адвоката Орещенко Л.А. про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 202/11717/24 задовольнити частково.

Ухвалити по цивільній справі № 202/14128/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, додаткове рішення наступного змісту.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9588,39 гривень.

У задоволенні іншої частини вимог заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Орешечко Л.А. відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.М. Мачуський