Дата документу 29.04.2025 Справа № 317/5492/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 317/5492/24 Головуючий у І інстанції: Мінгазов Р.В.
Провадження № 22-ц/807/653/25 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Трофимової Д.А.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 14 січня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Спеціалізованого комунального підприємства «Об`єднана житлово-комунальна, побутова та ритуальна служба» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_1 про визнання користувачем місця поховання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 в особі представника адвоката Фельського С.Л. звернувся до суду з позовом до СКП «Об`єднана житлово-комунальна, побутова та ритуальна служба» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_1 про визнання користувачем місця поховання.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 , є сином покійного ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батько позивача похований на ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 разом з братом, ОСОБА_5 , з моменту смерті батька дбають про місце поховання, відвідують могилу батька, прибирають, приносять квіти. Навідуючись на могилу батька протягом 2023 року вони бачили, що на могилі відсутній пам`ятник, хоча на той момент пройшло більше року після поховання. Виявивши бажання встановити пам`ятник на могилі батька, позивач разом з братом звернулись до СКП «Об`єднана житлово-комунальна, побутова та ритуальна служба» з запитом стосовно можливості встановлення намогильної споруди. Але отримали відповідь, що можливість встановити пам`ятник з`явиться лише після надання письмової згоди користувача місця поховання.

Користувачем місця поховання ОСОБА_3 , є ОСОБА_1 , його друга дружина.

Розуміючи, що для встановлення пам`ятника на могилі батька потрібна письмова згода ОСОБА_1 , вони звернулись до неї з питанням надання відповідного дозволу та документів, пропонували разом встановити пам`ятник ОСОБА_3 . Але, у зв`язку з тим, що стосунки з ОСОБА_1 ще за життя батька склались неприязні, а після смерті та поділу спадкового майна стали ще гіршими, відповідач відмовила у наданні відповідного дозволу.

Для встановлення пам`ятника необхідно надати дозвіл та документи користувача місця поховання. А саме: свідоцтво про смерть та свідоцтво про поховання, передбачене вимогами профільного законодавства, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись до суду з цим позовом.

Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_2 в особі представника адвоката Фельського С.Л. просив суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , користувачем місця поховання ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , який похований на кладовищі Святого Миколая за адресою: АДРЕСА_2 , ряд НОМЕР_1 , місце НОМЕР_2 .

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 14 січня 2025 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , співкористувачем місця поховання ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , який похований на кладовищі Святого Миколая за адресою: АДРЕСА_2 , ряд НОМЕР_1 , місце НОМЕР_2 .

Стягнуто зі СКП «Об`єднана житлово-комунальна, побутова та ритуальна служба» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору по 605,60 грн з кожного.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування матеріального права, неповне встановлення обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить скасувати рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 14 січня 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_1 не чинила жодних перешкод позивачу, як близькому родичу померлого, у відвідуванні місця поховання ОСОБА_3 . Він має можливість безперешкодно відвідувати могилу батька, приносити до неї квіти. Проте згідно з Договором № 49956 від 28.07.2022, ОСОБА_1 є власником поховання, а згідно з ЗУ «Про поховання та похоронну справу» є власником намогильної споруди, яку вона встановила на місці поховання за побажанням самого померлого ОСОБА_3 .

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника адвоката Фельського С.Л. заперечує проти її доводів, вказуючи на їх помилковість та необґрунтованість. Зокрема, зазначає, що вказівка у договорі про те, що ОСОБА_1 є власником поховання, є виключно волевиявленням сторін цього договору, і не породжує жодних правових наслідків. Адже право власності може розповсюджуватись виключно на намогильну споруду. Вказує, що оскільки спадкоємці зобов`язані відшкодовувати розумні витрати, зроблені одним із них на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця, що, на думку позивача, свідчить про те, що кожен спадкоємець зобов`язаний нести солідарні витрати на встановлення намогильних споруд, з чого можна зробити висновок, що кожен спадкоємець є співвласником такої намогильної споруди.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 адвокат Фельський С.Л. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення просив залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства. Клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Частково задовольняючи позовні вимоги та визнаючи позивача співкористувачем місця поховання, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 є сином померлого ОСОБА_3 , що підтверджуються копією свідоцтва про народження НОМЕР_3 від 23.04.1992 (а.с.7).

Згідно з копією повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 03.08.2022, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 64 років у м. Запоріжжі, про що Запорізьким відділом державної реєстрації смерті Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 28.07.2022 складено відповідний актовий запис № 1577 (а.с. 6).

Листом від 20.08.2024 №31/01-27 СКП «Об`єднана житлово-комунальна, побутова та ритуальна служба» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області на запит адвоката Фельського С.Л. повідомило, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , похований на кладовищі Святого Миколая, за адресою: АДРЕСА_2 , ряд НОМЕР_1 , місце 38, про що видане свідоцтво про поховання № НОМЕР_5 . На місці поховання намогильна споруда не встановлена. Користувачем поховання є ОСОБА_1 . Заявник ОСОБА_5 може замовити встановлення намогильної споруди на місці поховання ОСОБА_3 лише за письмовою згодою користувача місця поховання. (а.с. 8)

Крім того, апеляційний суд встановив, підтверджено матеріалами справи та не заперечували сторони, що згідно зі свідоцтвом про поховання № 49956, виданим СКП «Об`єднана житлово-комунальна, побутова та ритуальна служба» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть № НОМЕР_6 від 28.07.2022) похований 29.07.2022 на ділянці № НОМЕР_7 , ряд № НОМЕР_1 , місце № НОМЕР_2 кладовища Святого Миколая, розміщеного біля селища Високогірне на вулиці Мічуріна, 1е, про що у книзі реєстрації поховань та перепоховань померлих громадян зроблений відповідний запис від 29.07.2022 за № 26681; реєстраційний номер та дата видачі 29.07.2022 за № 26681.

За рахунком-фактурою на організацію та проведення похорону ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , з переліком наданих послуг, а також поміткою про сплату замовлення в загальній сумі 31450 грн, замовником є ОСОБА_1 .

Згідно з актом № 4018 від 28.07.2022, замовник ОСОБА_1 відносно померлого ОСОБА_3 прийняла від Виконавця роботи (надані послуги) на суму 6125 грн, оплата яких підтверджена фіскальним чеком від 28.07.2022.

Також матеріали справи містять договір № 49956 від 28.07.2022, укладений між власником місця поховання ОСОБА_1 та виконавцем: Договір управління майном від 21.07.2020 № 4369 управитель майна ТОВ «Інтек» 13629900, в особі Гавриш А.С. на підставі свідоцтва про поховання № 49956 від 28.07.2022, виданого СКП «Об`єднана житлово-комунальна, побутова та ритуальна служба» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про надання місця на кладовищі для поховання особи або здійснення резервування місця на кладовищі для подальшого поховання, виконавець зобов`язується здійснювати догляд, а саме: охороняти та прибирати місця поховання та/або місця на кладовищі для подальшого поховання.

Закон України «Про поховання та похоронну справу» визначає загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, регулює відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлює гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання.

Положеннями статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено:

- місце поховання кладовище, крематорій, колумбарій або інша будівля чи споруда, призначена для організації поховання померлих; могила - місце на кладовищі, у крематорії, колумбарії або в іншій будівлі чи споруді, призначеній для організації поховання померлих, де похована труна з тілом померлого чи урна з прахом;

- користувач місця поховання (місця родинного поховання) особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону.

Статтею 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу» визначено, що після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно зі статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання. Ця особа має право вибирати виконавців послуг серед суб`єктів господарської діяльності, які уклали договори з сільським головою або ритуальною службою про надання цих послуг.

Ритуальні послуги надаються за плату згідно з договором-замовленням, крім випадків, передбачених законом.

Виконавець може надавати ритуальні послуги, визначені необхідним мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг. Цей перелік затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Суб`єкти господарювання можуть самостійно на підставі звернення осіб, які зобов`язалися поховати померлого, виготовляти та реалізовувати предмети ритуальної належності, якщо вони відповідають вимогам нормативно-правових актів та затвердженій вартості, де це передбачено законодавством.

Отже, свідоцтво про поховання видається особі, яка є користувачем відповідного місця поховання, тобто здійснила перше поховання на відведеному місці поховання.

З урахуванням вищевикладених норм закону та встановлених обставин справи, колегія суддів констатує, що ОСОБА_1 здійснила поховання свого чоловіка ОСОБА_3 та на підставі свідоцтва про смерть № 1ЖС 562234 від 28.07.2022 отримала Свідоцтво про поховання № 49956 ОСОБА_3 , видача якого передбачена статтею 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу», а зразок затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

Отже, враховуючи положення ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу», ОСОБА_1 є користувачем місця поховання ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просив суд визнати його користувачем місця поховання ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , який похований на кладовищі Святого Миколая за адресою: АДРЕСА_2 , ряд НОМЕР_1 , місце НОМЕР_2 .

Однак, колегія суддів зауважує, що в розумінні ст. 2 Закону України «Про поховання і похоронну справу» позивач може бути користувачем місця поховання тільки в тому випадку, якщо він на відведеному місці поховання проводив це поховання та/або має відповідне свідоцтво про смерть і свідоцтво про це поховання.

Але матеріали справи свідчать і не заперечували самі сторони, що такі дії здійснила ОСОБА_1 , яка і є користувачем місця поховання ОСОБА_3 , тому, на думку колегії суддів, відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_2 .

Апеляційний суд наголошує, що визначений спосіб захисту прав позивача судом першої інстанції визнання співкористувачем місця поховання також не відповідає вимогам Закону України «Про поховання і похоронну справу», оскільки Закон взагалі не передбачає статусу співкористувача місця поховання.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, висновки, викладені в рішенні Запорізького районного суду Запорізької області від 14 січня 2025 року не відповідають обставинам справи, його ухвалено з неправильним застосуванням матеріального права, тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 14 січня 2025 року скасувати. Ухвалити в цій справі нову постанову, якою:

«У задоволенні позову ОСОБА_2 до Спеціалізованого комунального підприємства «Об`єднана житлово-комунальна, побутова та ритуальна служба» Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_1 про визнання користувачем місця поховання відмовити.»

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 02 травня 2025 року.

Головуючий:

Судді: