Справа № 296/3018/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 травня 2025 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі: судді Шкирі В.М., секретаря судового засідання Сейко Л.М., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін цивільну справу за позовом представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС» в особі керівника - Матухно Семена Павловича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

21.03.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю «Сіроко Фінанс`через свого представника Матухно Семена Павловича, звернулося через «Електронний суд» до Корольовського районного суду м.Житомира з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 72894883 від 18.10.2022 року в сумі 28000,00 грн, яка складається з наступного: 7000,00 грн - заборгованість за кредитом, 21000,00 грн - заборгованість за відсотками. Також просить стягнути судовий збір в сумі 3028,00 грн

В обґрунтування позову позивач посилався на порушення відповідачем умов за договором позики № 72894883 від 18.10.2022 року щодо порядку повернення кредитних коштів.

25 березня 2025 року ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Поштове відправлення з ухвалою про відкриття провадження у справі та повістка-повідомлення повернулося на адресу суду18.04.2025 згідно довідки Укрпошти від 15.04.2025 «адресат відсутній за вказаною адресою». Заяви про розгляд справи без його участі та відзиву на позов від відповідача до суду не надходило.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 760/25978/13-ц/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Отже вважається, що відповідач повідомлений про розгляд цієї справи 15.04.2025.

Верховний Суд у постановах від 13 листопада 2020 року у справі№ 359/5348/17 (провадження № 61-18620св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 369/10161/19 (провадження № 61-3468св21) зазначив, що якщо сторони чи їх представники, чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи її представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні

Суд вважає, що наявних у справі матеріалів у цій справі, достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті

У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до вимог ч.1ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, встановив наступні обставини та визначив відповідно до них правовідносини.

18.10.2022 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 укладено договір позики №72894883 на 7000,00 грн строком на на 30 днів під фіксовану процентну ставку 2,5%.

Згідно додатку №1 до вказаного договору позики відповідач мав повернути позику до 17.11.2023 року в сумі 9362,50 грн, з яких: - 7000,00 грн кредит, 2362,50 грн відсотки за користування кредитом.

В п.22 вказаного договору зазначено, що позичальник ідентифікований за допомогою системи BankID НБУ.

Договір №72894883 від 18.10.2022 та додаток №1 до договору підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором GulO7Haq24 (а.с.15-18) .

Згідно довідки АТ "ТАСКОМБАНК" від 30.12.2024 № 39274/47.1 ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" 18.10.2022 о 16:00:45 перерахувало 7000,00 грн на масковану картку НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі договору№72894883 від 18.10.222 (а.с.6)

Згідно з реєстром прав вимоги № 01/03/23 від 01.03.2023 що відступаються Клієнтом Факторові відповідно до договору факторингу № 031-050123 від 05 січня 2023 року клієнт відступає Факторові право вимоги заборгованності на умовах передбачених договором факторингу № 031-050123 від 05 січня 2023 року згідно з реєстром: де під №289 вказано ОСОБА_1 № договору - 72894883 від 18.10.2022, сума заборгованості за тілом кредиту - 7000,00 грн, сума заборгованості по процентам - 21000,00 грн, що разом складає 28000,00 грн. кількість днів на які прострочено виконання договірних зобов`язань - 97 (а.с.9)

24.12.2024 ТОВ «Сіроко Фінанс» направило ОСОБА_1 вимогу про погашення заборгованості за договором позики №72894883 від 18.10.2022 в сумі 28000,00 грн (а.с.21-22)

Згідно розрахунку заборгованності складеного ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" станом на 01.03.2023 заборгованність а договором позики №72894883 від 18.10.2022 в сумі 28000,00 грнз яких: сума заборгованості за тілом кредиту - 7000,00 грн, сума заборгованості по процентам - 21000,00 грн (а.с.24-29)

Таким чином, суд встановив, що між сторонами існує спір з приводу зобов`язань за кредитним договором, що регулюється нормами ЦК України.

Розглянувши спір по суті заявлених вимог суд прийшов наступного.

За приписами ч.1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.

Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Судом встановлено, що 18.10.2022 року між ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" та ОСОБА_1 укладено договір позики №72894883 на 7000,00 грн строком на на 30 днів під фіксовану процентну ставку 2,5%.

Згідно додатку №1 до вказаного договору позики відповідач мав повернути позику до 17.11.2023 року в сумі 9362,50 грн, з яких: - 7000,00 грн кредит, 2362,50 грн відсотки за користування кредитом.

Договір №72894883 від 18.10.2022 та додаток №1 до договору підписано ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором GulO7Haq24 (а.с.15-18) .

Згідно довідки АТ "ТАСКОМБАНК" від 30.12.2024 № 39274/47.1 ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" 18.10.2022 о 16:00:45 перерахувало 7000,00 грн на масковану картку НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі договору№72894883 від 18.10.222 (а.с.6)

Згідно розрахунку заборгованності складеного ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" станом на 01.03.2023 заборгованність а договором позики №72894883 від 18.10.2022 в сумі 28000,00 грнз яких: сума заборгованості за тілом кредиту - 7000,00 грн, сума заборгованості по процентам - 21000,00 грн (а.с.24-29)

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). За договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає (ст. 1077 ЦК України).

Згідно ч. 1 статті 1077 Цивільного кодексу України, статті 350 Господарського кодексу України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність», суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

Представником позивача не долучено до позовної заяви договору факторингу на який він посилається як на підставу набуття права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики від 18.10.2022 № 72894883 .

Додано лише витяг з реєстру прав вимоги № 01/03/23 від 01.03.2023 що відступаються Клієнтом Факторові відповідно до договору факторингу № 031-050123 від 05 січня 2023 року клієнт відступає Факторові право вимоги заборгованності на умовах передбачених договором факторингу № 031-050123 від 05 січня 2023 року згідно з реєстром: де під №289 вказано ОСОБА_1 № договору - 72894883 від 18.10.2022, сума заборгованості за тілом кредиту - 7000,00 грн, сума заборгованості по процентам - 21000,00 грн, що разом складає 28000,00 грн. кількість днів на які прострочено виконання договірних зобов`язань - 97 (а.с.9)

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності-достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає та не витребовує з власної ініціативи крім випадків передбачених ЦПК України , оскільки це може свідчити про надання переваг одній зі сторін.

Отже, сам по собі витяг з реєстру прав вимоги № 01/03/23 від 01.03.2023, що відступаються Клієнтом Факторові відповідно до договору факторингу № 031-050123 від 05 січня 2023 року не доводить, що ТОВ «Сіроко Фінанс» набув права вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № 72894883 від 18.10.2022.

Суд не може припускати, що такий договір факторингу № 031-050123 від 05 січня 2023 року існує, оскільки це прямо суперечить вимогам та завданням ЦПК України.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Оцінюючи обставини справи в сукупності та взаємозв`язку із нормами закону, що їх регулюють, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю з огляду на те, що обов`язок ОСОБА_1 з повернення заборгованості за кредитним договором №72894883 від 18.10.2022 року перед ТОВ "Сіроко Фінанс" не підтверджений належними, достатніми, достовірними доказами.

Відмова в позові з підстав, що вказані судом не перешкоджають повторному зверненню до суду за наявності інших доказів.

Керуючись ст. ст. 207, 509, 526, 549, 551, 626, 628, 633, 634, 638, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 12,13, 19, 76-81, 89, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «СІРОКО ФІНАНС» - Матухно Семена Павловича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити за недоведеністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02.05.2025 року

Суддя В. М. Шкиря