КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/2414/2025 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 12 березня 2016 року.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Відповідно до виявленого бажання відповідачці було відкрито кредитний рахунок, для користування яким видано кредитну картку та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 43 000,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідачка при укладенні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту і його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Оскільки ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, своєчасно не здійснювала щомісячні мінімально обов`язкові платежі за кредитом та процентами, станом на 23 серпня 2023 року за нею рахується заборгованість в загальному розмірі 31 196,58 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25 210,57 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 5 986,01 грн, яку позивач просив стягнути на свою користь разом із витратами по сплаті судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 12 березня 2016 року в розмірі 25 210,57 грн та судові витрати в розмірі 2 168,94 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позов банку до позичальника в частині стягнення непогашеної заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованим, оскільки відповідачка отрималакредитні кошти, користувалася ними і вчасно їх не повернула, натомість позовні вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом не узгоджуються з вимогами закону та умовами укладеного між сторонами договору від 09 листопада 2022 року у вигляді підписаної заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, тому задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням в частині незадоволених позовних вимог, позивач через представника за довіреністю - адвоката Попельнюх Т.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що 12 березня 2016 року між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, який станом на дату звернення до суду складається із: анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг від 12 березня 2016 року; паспорту споживчого кредиту від 31 жовтня 2018 року; заяви про приєднання до Умов та правил надання банківськихпослуг від 09 листопада 2022 року; Умов та правил надання банківських послуг; Тарифів.

Отже, за своєю правовою природою такий правочин є змішаним договором та поєднує в собі умови договору про відкриття і обслуговування банківського рахунку та кредитування рахунку. З моменту подання клієнтом анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг він отримує можливість користуватись усіма послугами та сервісами, які надає AT КБ «ПриватБанк».

В заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 09 листопада 2022 року, яка містить саме умови кредитування, чітко зазначена вся інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, а тому суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо того, що нарахування відсотків договором, укладеним між сторонами, не передбачено, а тому вони не підлягають стягненню.

Отже, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржує в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами, а в іншій частині це судове рішення не оскаржується, тому відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Відзив відповідачки на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов. В силу вимог частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Судом встановлено, що 12 березня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 підписали анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання послуг в ПриватБанку (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців та керівників корпоративних клієнтів), в якій містяться персональні дані відповідача, дата та її підпис (а.с. 27).

Згідно із довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про видані позичальнику кредитні картки, на підставі вказаного вище договору відповідачці надавались у користування три кредитні картки, остання з яких 24 серпня 2018 року - карта Універсальна GOLD № НОМЕР_1 з терміном дії до травня 2022 року (а.с. 14).

Відповідно до довідки позивача про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , 22 серпня 2018 року кредитний ліміт по картковому рахунку становив 1 000,00 грн, однак в подальшому, а саме 29 жовтня 2019 року був збільшений до 43 000,00 грн, а 04 квітня 2023 року - зменшений до 0,00 грн (а.с. 13).

09 листопада 2022 року сторони підписали заяву про приєднання до Умов та правил надання послуг, в якій погодили наступні істотні умови договору: тип кредиту - відновлювальна кредитна лінія; сума/ліміт кредиту для картки «Універсальна Gold» - 200 000,00 грн; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; мета отримання кредиту - споживчі потреби; спосіб надання кредиту - безготівковим шляхом, процентна ставка, відсотків річних - 40,8 % для картки «Універсальна Gold»; тип процентної ставки - фіксована; тощо (а.с. 15-26).

До кредитного договору банк додав, окрім копії паспорту відповідачки, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 19 січня 2016 року № PR-2016-6517525, які не підписані ОСОБА_1 (а.с. 30-87).

Також до матеріалів справи банк долучив: паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачкою31 жовтня 2018 року (а.с. 28, 29); виписку по картковому рахунку за період з 05 квітня 2015 року по 30 серпня 2023 року (а.с. 145-171); розрахунки заборгованості за договором № б/н від 12 березня 2016 року (а.с. 5-12).

За відомостями вказаних розрахунків станом на 23 серпня 2023 року заборгованість відповідачки за кредитним договором, укладеним з позивачем, становить 31 196,58 грн і складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 25 210,57 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 5 986,01 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка уклала з банком кредитний договір, погодивши його умови 09 листопада 2022 року, проте сума заборгованості по процентам, яку нарахував і просить стягнути позивач, не відповідає умовам кредитного договору, а тому відсутні підстави для їх стягнення.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 ЦК України умови таких договорів приєднання у сфері кредитних правовідносин розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам та доведені до їх відома, так як друга сторона (споживач послуг банку) лише приєднується до договору, з умовами якого він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 березня 2016 року сторони підписали анкету-заяву про приєднання до Умов і правил надання послуг в ПриватБанку, на підставі якої ОСОБА_1 отримала від АТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, проте сплата процентів за користування кредитом і розмір процентної ставки не були врегульовані умовами укладеного договору.

Разом з тим, 09 листопада 2022 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій погодила фінансові умови кредитування, в тому числі щомісячну сплату відсотків за користування кредитними коштами за фіксованою процентноюставкою в розмірі 40,8 % річних.

Підписавши вказану заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодила такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання.

Отже, між сторонами була відсутня згода щодо таких істотних умов кредитного договору як оплата процентів за користування грошовими коштами лише в період з 12 березня 2016 року по 09 листопада 2022 року, а після цієї дати підлягала застосуванню процентна ставка в розмірі 40,8 % річних.

Як вбачається із розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку, заборгованість за відсотками за користування кредитом в розмірі 5 986,01 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачки, почала утворюватися за процентною ставкою 40,8 % річних починаючи із 01 грудня 2022 року, тобто в межах дії умов кредитного договору, які були погодженні сторонами у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 09 листопада 2022 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, суд першої інстанції, встановивши конкретні умови укладеного між сторонами кредитного договору стосовно розміру відсоткової ставки за користування кредитом, не врахував наведені вище обставини і неповно дослідив наявні в матеріалах справи докази, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованого висновку, що сума заборгованості по процентам, яку нарахував і просить стягнути позивач, не відповідає умовам кредитного договору.

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статей 530, 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що зазначеною вище заявою, яка підписана відповідачкою 09 листопада 2022 року, визначено розмір відсотків за користування кредитом, то вони підлягають стягненню з позичальника на користь кредитора в примусовому порядку через неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором.

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Втім, розглядаючи зазначений позов в частині вимог банку про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд першої інстанції у повному обсязі не визначився з характером спірних правовідносин, не дослідив всі наявні у справі докази та не надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми процентів за кредитним договором за період з 09 листопада 2022 року по 23 серпня 2023 року в розмірі 5 986,01 грн, відтак рішення суду в цій частині відповідно до положень статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

За змістом підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Виходячи з наведеного, із ОСОБА_1 стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк» у межах даної справи, а саме 2 684,00 грн сплаченого судового збору за подання позовної заяви та 4 026,00,00 - за подання апеляційної скарги, а всього підлягає стягненню 6 710,00 грн судових витрат.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 липня 2024 року в частині відмови у задоволенні позову акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 5 986,01 грн заборгованості по процентам за кредитним договором від 12 березня 2016 року в редакції його умов від 09 листопада 2022 року.

Змінити розподіл судових витрат у даній справі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 6 710,00 грн сплаченого судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній