ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року

м. Київ

справа № 352/799/20

провадження № 61-17536св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - перший заступник прокурора Івано-Франківської області,

відповідачі: Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тихонова Олександра Борисовича, на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Луганської В. М., Баркова В. М., Девляшевського В. А., у справі за позовом першого заступника прокурора Івано-Франківської області до Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, повернення земельної ділянки, встановлення порядку виконання рішення,

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2020 року перший заступник прокурора Івано-Франківської області звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати незаконним та скасувати рішення Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 07 квітня 2009 року про затвердження матеріалів земельно-кадастрової інвентаризації та надання у власність ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,13 га, кадастровий номер :11:003:0263 у с. Підпечери Тисменицького району Івано-Франківської області; визнати недійсним державний акт ЯИ № 764401 виданий ОСОБА_2 09 жовтня 2010 року на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,13 га в с. Підпечери Тисменицького району Івано-Франківської області; повернути земельну ділянку площею 0,13 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :11:003:0263 у с. Підпечери у комунальну власність Івано-Франківської об`єднаної територіальної громади в особі Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області; встановити порядок виконання рішення, відповідно до якого прийняте судове рішення є підставою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів щодо скасування реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,13 га, кадастровий номер :11:003:0263 на АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог вказував, що рішенням Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 07 квітня 2009 року затверджено матеріали земельно-кадастрової інвентаризації та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,13 га для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_1 .

На підставі цього рішення ОСОБА_2 09 жовтня 2010 року отримала державний акт серії ЯИ № 764401 на право власності на земельну ділянку площею 0,13 га, кадастровий номер :11:003:0263, на АДРЕСА_1 .

25 жовтня 2013 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу № 833, посвідченим приватним нотаріусом Розкошинською Л. В., зазначену земельну ділянку продала ОСОБА_1 про, що внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності ОСОБА_1 .

Згідно з актом перевірки Управління контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 08 липня 2019 року № 367/0/92-19-ДК/361/АП/09/01/19 встановлено факт порушення вимог статей 58, 59, 60, 61 ЗК України щодо незаконної приватизації земельної ділянки площею 0,13 га, кадастровий номер :11:003:0263, на АДРЕСА_1 з підстав приналежності її частини до земель водного фонду - прибережної захисної смуги озера. Земельна ділянка площею 0,13 га, кадастровий номер :11:003:0263 частково площею 0,1045 га розташована в межах прибережної захисної 25 метрової зони ставка.

За змістом містобудівної документації с. Підпечери Тисменицького району Івано-Франківської області є «Проект формування території та встановлення межі Підпечерівської сільської ради і села Підпечери», який затверджений рішенням сесії Івано-Франківської обласної ради від 27 липня 1999 року № 188-9/99, оспорювана земельна ділянка розташована впритул (суміжна) до межі населеного пункту с. Підпечери.

Відповідно до містобудівної документації, яка діяла на час видачі оспорюваного державного акта, та діючого Генерального плану с. Підпечери, затвердженого рішенням сесії Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 16 листопада 2011 року, земельна ділянка розташована поруч водного об`єкта - ставка щодо якого визначена прибережна-захисна смуга, при цьому водний об`єкт - ставок розташований за межами села та відноситься до території с. Угорники.

Згідно з інформацією Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області від 12 грудня 2019 року, відповідно до проекту землеустрою щодо встановлення межі, генерального плану с. Угорники на території села розташований водний об`єкт - ставок площею 2,9277 га, прибережна смуга якого становить 25 метрів.

Відповідно до проекту формування території Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області вищевказаний водний об`єкт межує з територією Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області.

При прийнятті оскаржуваного рішення Підпечерівською сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області безпідставно не прийнято до уваги той факт, що фактичне місце розташування спірної земельної ділянки знаходиться у 25 метровій прибережній захисній смузі водного об`єкта - ставка. Про необхідність врахування вказаної обставини зазначено у технічній документації із землеустрою про передачу у власність земельної ділянки, у висновку відділу регіонального розвитку, містобудування і архітектури Тисменицької районної державної адміністрації та схемі експлікації угідь.

Спірна земельна ділянка входить в прибережну захисну смугу та в порядку вимог статей 58, 59 ЗК України та статті 4 ВК України відноситься до земель водного фонду, тому не могла бути передана у приватну власність ОСОБА_2 .

Позивач посилався на те, що рішення Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 07 квітня 2009 року про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,13 га для ведення особистого селянського господарства прийнято всупереч вимог статей 59, 60, 84, 118, 149 ЗК України, статей 88, 89 ВК України, Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації із землеустрою».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Тисьменицький районний суд Івано-Франківської області рішенням від 16 червня 2023 року у задоволенні позову відмовив.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що в частині позовної вимоги про визнання незаконним і скасування рішення Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 07 квітня 2009 року позов фактично пред`явлений державою в особі прокурора до неї самої в особі Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, що не відповідає статті 48 ЦПК України.

Визнання державного акта про право власності виданого ОСОБА_2 на підставі спірного рішення не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку, оскільки підставою набуття земельної ділянки у власність із земель комунальної власності є відповідне рішення органу місцевого самоврядування, а не державний акт.

Щодо вимог про скасування реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,13 га, суд дійшов висновку, що ці позовні вимоги не підлягають задоволенню як такі, що не є належним способом захисту права або інтересу позивача, так як рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію.

Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог в частині повернення земельної ділянки ОСОБА_1 суд виходив з того, що встановлена правомірність набуття

ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,13 га кадастровий номер :11:003:0263 за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розпорядилася своєю власністю і ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2013 року. Суд першої інстанції не взяв до уваги акт перевірки Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 08 липня 2019 року № 367/0/92-19-ДК/361/АП/09/01/19.

В період з 2009 року до 2015 року ймовірні водні об`єкти були маловодними і в більшій частині безводними. У 2016 році і в подальші роки згадана територія зазнала значних змін, де спостерігається чітко визначені контури штучно створеного русла водних об`єктів, в тому числі вздовж спірної земельної ділянки. Суд критично оцінив доводи позивача щодо відповідності прибережної захисної смуги станом 2019 року стану на 2009 рік. Фрагментом схеми Генерального плану с. Підпечери Івано-Франківської міської ради станом на 2019 рік водний об`єкт фактично знаходиться на межі розмежування територій Підпечерівської і Угорницької сільських рад, а не на відставні від даної межі 25 метрів, як це зазначено у фрагменті схеми Генерального плану с. Підпечери Івано-Франківської міської ради станом на 2009 рік.

Крім того, станом на час розгляду справи має місце правова невизначеність щодо водного об`єкту, його прибережної смуги, як землі водного фонду.

Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 07 листопада 2023 року апеляційну скаргу заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури задовольнив частково.

Рішення Тисьменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2023 року скасував, ухвалив нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнив частково.

Зобов`язав повернути Івано-Франківській міській територіальній громаді земельну ділянку у с. Підпечери, площею 0,13 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :11:003:0263.

В іншій частині заявлених вимог відмовив.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд виходив з того, що у цій справі позов пред`явлено державою в особі прокурора до неї самої (в особі Івано-Франківської міської ОТГ), що не відповідає вимогам закону.

Відповідачами не надано судам допустимих доказів, які б підтвердили, що прибережна охоронна смуга водного об`єкту - озера у період з 2009 року до 2019 року зазнала суттєвих змін. Клопотань про призначення експертизи для встановлення чи відсутності прибережної захисної смуги водного об`єкту станом на передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_2 та набуття права власності на спірну земельну ділянку ОСОБА_1 відповідачами не заявлялось. Натомість стороною позивача надано письмові докази на підтвердження того, що більша частина земельної ділянки з кадастровим номером :11:003:0263 знаходиться у прибережній захисній смузі водного об`єкта - озера.

Законодавство, чинне на момент прийняття оскарженого рішення, вимагало визначати прибережні захисні смуги у межах населених пунктів з урахуванням будь-якої містобудівної документації у цій сфері та виходячи з конкретних умов забудови, які склалися на місцевості (у цій справі - виходячи з існування фактичного розміщення земельної ділянки, яка виділялася ОСОБА_2 ).

Підпечерівська сільська рада Тисменицького району Івано-Франківської області, правонаступником якої є Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області, приймаючи рішення про передачу у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,13 га для ведення особистого сільського господарства біля земельної ділянки на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :11:003:0263, порушила вимоги чинного законодавства щодо підстав та порядку її надання, а також права територіальної громади с. Підпечери, правонаступником прав і обов`язків якої є Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області, законні інтереси держави, виходячи з того, що стан та збереження прибережних захисних смуг має загальнодержавне значення.

Оскільки належним способом захисту порушених прав у спірних правовідносинах є усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном, то спірна земельна ділянка підлягала поверненню на підставі статті 391 ЦК України, частини другої статті 52 ЗК України.

Однак, беручи до уваги те, що оскаржене рішення не стосується ОСОБА_1 як останнього набувача земельної ділянки, вимоги прокурора про визнання незаконними та скасування рішення Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 07 квітня 2009 року, не призводять відновлення порушеного права територіальної громади міста Івано-Франківська.

Не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для усунення перешкод територіальній громаді у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою і визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 76401 від 09 жовтня 2010 року виданий ОСОБА_2 .

Що стосується вимог прокурора про встановлення порядку виконання рішення, відповідно до якого прийняте судове рішення є підставою внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів щодо скасування реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, то вказана вимога не підлягала задоволенню, оскільки, як зазначалося належним способом захисту є саме повернення земельної ділянки.

Враховуючи, зокрема, поведінку як органу місцевого самоврядування, який прийняв протиправне рішення, так і поведінку ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо отримання у власність земельної ділянки на території об`єкта прибережної захисної смуги загальний інтерес у контролі за використанням цієї ділянки для гарантування безпечності довкілля, не погіршення екологічної ситуації, забезпечення правомірного, раціонального й ефективного користування земельними ділянками у межах прибережної захисної смуги водного об`єкта - озера переважає приватний інтерес ОСОБА_1 у збереженні ним контролю за цією ділянкою.

ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , які є мешканцями с. Підпечери не могли не знати про те, що земельна ділянка знаходиться у межах прибережної охоронної смуги озера, яке межує із с. Педпечери. В силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак земельної ділянки, проявивши розумну обачність, як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 могли і повинні були знати про те, що ця ділянка розташована у прибережній захисній смузі водного об`єкта - озера. Тому немає підстав вважати, що у спірній ситуації, мали місце недобросовісні дії лише з боку органа місцевого самоврядування. Крім того, законодавство України надає і ОСОБА_2 , і ОСОБА_1 як сторонам відповідного договору купівлі-продажу ефективні засоби відновлення їхніх прав, якими вони на цей час, виходячи зі змісту матеріалів справи, не скористалися.

Вказане рішення про усунення перешкод територіальній громаді з боку ОСОБА_1 у користуванні прибережною охоронною смугою водного об`єкта відповідатиме легітимній меті та дозволятиме її досягнути. Такий захід втручання у відповідне право є пропорційним цій меті, оскільки ОСОБА_1 , придбаваючи земельну ділянку у ОСОБА_2 , діючи розумно, не міг не перевірити місцезнаходження об`єкта, а отже, міг та мав пересвідчитися у тому, що ця ділянка відноситься до земель водного фонду.

Повернення територіальній громаді Івано-Франківська земельної ділянки переслідує легітимну мету контролю за використанням відповідного майна згідно із загальними інтересами, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом цієї ділянки.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги

У грудні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Тихонов О. Б., подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року, в якій просить оскаржене судове рішення в частині задоволення позовної вимоги про повернення земельної ділянки скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду 30 липня 2019 року у справі № 926/3881/17, від 26 січня 2021 року у справі № 910/9924/2019, від 27 січня 2021 року у справі № 175/4348/17, від 11 грудня 2019 року у справі № 369/7296/16-а. Крім того, апеляційний суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а саме акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 08 липня 2019 року № 367/0/92-19ДК/361/АП/09/01-19.

Спірна земельна ділянка станом на 07 квітня 2009 року, момент прийняття рішення Підпечерівською сільською радою Тисменицького району Івано-Франківської області, не відносилась до земель водного фонду і передана у приватну власність у відповідності до вимог статті 118 ЗК України.

Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги висновок Управління Держкомзему в Тисменицькому районі Головного управління Держкомзему в Івано-Франківській області від 22 листопада 2009 року № 05-10/1223, а також фотоматеріали щодо пожеж на території водного об`єкту та з інтернет ресурсу «Планета земля» щодо екскавації території водного об`єкту.

Крім того, апеляційний суд незаконно вилучив 0,13 га замість 0,1045 спірної земельної ділянки.

Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2024 року від першого заступника прокурора Івано-Франківської обласної прокуратури до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Зазначав, що висновки викладені у постановах Верховного Суду на які посилається заявник у своїй касаційній скарзі є нерелевантними до спірних правовідносин у цій справі.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій відповідач не подавав клопотання про визнання будь-якого документу недопустимим доказом у справі, у тому числі акта перевірки Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській областівід 08 липня 2019 року № 367/0/92-19ДК/361/АП/09/01-19, яким встановлено порушення вимог земельного законодавства при відведенні у власність спірної земельної ділянки.

Разом з тим, апеляційним судом надано належну оцінку технічній документації із землеустрою, яка виготовлена у грудні 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридично-Земельний Центр-ІФ» на замовлення ОСОБА_1 . Підставою її виготовлення була зміна конфігурації та меж спірної земельної ділянки (про вказану зміну меж спірної земельної ділянки відповідач не повідомляв суд).

Отже, частина спірної земельної ділянки належить до земель водного фонду, а тому передача її у приватну власність суперечить положенням статті 83 ЗК України.

У лютому 2024 року від Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому вона просить касаційну скаргу задовольнити, постанову суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Зазначала, що рішення ХХІІ сесії Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області п`ятого демократичного скликання від 07 квітня 2009 року «Про затвердження матеріалів земельно-кадастрової інвентаризації земельних ділянок громадянам при видачі державних актів на право власності на земельні ділянки» у зв`язку з уточненням площі земельних ділянок, які визначились при проведенні підготовчих робіт, затверджено матеріали земельно-кадастрової інвентаризації, які передані у приватну власність згідно з рішенням від 23 січня 2009 року, та передано безоплатно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,13 га, кадастровий номер :11:003:0263, прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, що регулюють земельні правовідносини та місцеве самоврядування.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 26 січня 2024 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Тисьменицького районного суду Івано-Франківської області.

06 лютого 2024 року цивільна справа № 352/799/20 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, з`ясовані судами

Згідно з рішенням ХХІ сесії Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області п`ятого демократичного скликання від 23 січня 2009 року «Про приватизацію земельних ділянок» ОСОБА_2 безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 0,13 га для ведення особистого сільського господарства біля земельної ділянки на АДРЕСА_1 , кадастровий номер :11:003:0263, номер контура 519 проекту формування території в межах населеного пункту.

Відповідно до рішення ХХІІ сесії Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області п`ятого демократичного скликання від 07 квітня 2009 року «Про затвердження матеріалів земельно-кадастрової інвентаризації земельних ділянок громадянам при видачі державних актів на право власності на земельні ділянки», у зв`язку з уточненням площі земельних ділянок, які визначились при проведенні підготовчих робіт затверджено матеріали земельно-кадастрової інвентаризації, які передані у приватну власність згідно з рішенням від 23 січня 2009 року, та передано безоплатно у власність ОСОБА_2 , земельну ділянку площею 0,13 га.

Технічний звіт по землеустрою з інвентаризації земельної ділянки та підготовці матеріалів до видачі державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 , кадастровий номер :11:003:0263 земельної ділянки, зробленого ПП «Західземпроект» містить кадастровий план земельної ділянки в якому зазначено, що необхідно врахувати ширину вулиці та охоронну зону водойми.

23 вересня 2010 року ОСОБА_2 на підставі рішення ХХІІ сесії Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області п`ятого демократичного скликання від 07 квітня 2009 року отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, яка розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :11:003:0263.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно земельна ділянка, кадастровий номер :11:003:0263 площею 0,13 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25 жовтня 2013 року № 833, посвідченого приватним нотаріусом Розкошинською Л. В. на праві власності належить ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області від 12 грудня 2019 року № 176/02.2-20 до проекту землеустрою щодо встановлення межі, генерального плану с. Угорники водний об`єкт зазначено ставок площею 2,9277 га. Відповідно до генерального плану с. Угорники розмір прибережної смуги даного водного об`єкту становить 25 м.

За змістом викопіровки з Генплану с. Угорники наявний водний об`єкт - озеро.

Івано-Франківська міська рада Івано-Франківської області є правонаступником всього майна, прав, та обов`язків Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, що підтверджується рішенням сесії Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області.

Відповідно до акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 09 липня 2019 року № 367/0/92-19ДК/361/АП/09/01-19 Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, у результаті перевірки встановлено, що земельна ділянка приватної форми власності площею 0,13 га (кадастровий номер :11:003:0263) сільськогосподарського призначення, що розташована на АДРЕСА_1 , на момент обстеження розміщена у прибережно-захисній смузі 25 м від водного об`єкта - озера в загальній площі 0,1045 га.

Згідно з відповіддю радника міського голови-представника с. Угорники від 01 квітня 2021 року № 34.1.-03/94 згідно проекту землеустрою щодо встановлення межі, генерального плану с. Угорники, на території села розташований водний об`єкт - ставок площею 2,9277 га. За період 2008-2018 років роботи щодо вищевказаного ставка по поглибленню дна, зміни берегів у тому числі зі сторони с. Підпечери Угорницькою сільською радою не проводилися. Проектно-технічна документація на вищевказані роботи не виготовлялася та не затверджувалася.

Відповідно до відповіді Дністровського басейнового управління водних ресурсів від 30 вересня 2022 року, згідно представленої документації, а також із загальнодоступних даних, вказаний об`єкт площею 2,9277 га, який розміщений у с. Угорники Івано-Франківської ТГ є водним об`єктом.

Згідно з відповіддю Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради від 13 жовтня 2022 року з генерального плану с. Підпечери станом на 2009 рік та викопіювання з генерального плану с. Угорники станом на 2013 рік з місцем розташування земельної ділянки кадастровий номер :11:003:0263 в даній документації земельна ділянка межує з водним об`єктом (озером).

Відповідно до фрагменту схеми генерального плану с. Підпечери станом на 2009 рік та викопіювання з генерального плану с. Угорники станом на 2013 рік з місцем розташування земельної ділянки кадастровий номер :11:003:0263 земельна ділянка межує з водним об`єктом.

Згідно з технічною документацією із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка була виготовлена на замовлення ОСОБА_1 у грудні 2019 року частина земельної ділянки (площею 0,1008 га), кадастровий номер :11:003:0263 знаходиться в прибережній захисній смузі.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Оскільки заявником оскаржується постанова апеляційного суду в частині задоволення позовної вимоги про повернення земельної ділянки площею 0,13 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :11:003:0263 у с. Підпечери у комунальну власність Івано-Франківської об`єднаної територіальної громади в особі Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, Верховний Суд в іншій частині постанову суду апеляційної інстанції не переглядає.

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі й землі водного фонду; віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Подібний порядок встановлено й для зміни цільового призначення земель, що згідно із частиною другою статті 20 ЗК України проводиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до статті 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо.

Згідно з частиною першою статті 58 ЗК України та статтею 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами; землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Таким чином, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча й не розташовані об`єкти водного фонду, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню й належній експлуатації водного фонду, виконують певні захисні функції.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Так, стаття 59 ЗК України передбачає обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлює можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди. Відповідно ж до частини четвертої статті 84 ЗК України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, передбачених законодавством.

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).

Отже, за змістом зазначених норм права землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки) і каналами; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі, зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Правовий режим прибережних смуг визначається статтями 60-62 ЗК України та статтями 1, 88-90 ВК України.

Відповідно до статті 60 ЗК України, статті 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водоймів уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Прибережна захисна смуга - частина водоохоронної зони відповідної ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій установлено більш суворий режим господарської діяльності, ніж на решті території водоохоронної зони.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року № 434 (далі - Порядок), у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку з урахуванням існуючих конкретних умов забудови на час установлення водоохоронної зони.

Відсутність окремого проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку. Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 цього Кодексу.

Судами встановлено, що рішенням ХХІІ сесії Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області п`ятого демократичного скликання від 07 квітня 2009 року безоплатно передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,13 га для ведення особистого сільського господарства кадастровий номер :11:003:0263.

Технічний звіт по землеустрою з інвентаризації земельної ділянки та підготовці матеріалів до видачі державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 , кадастровий номер :11:003:0263, зробленого ПП «Західземпроект» містить застереження про те, що необхідно врахувати ширину вулиці - 12 м згідно генплану, та охоронну зону водойми. Крім того, висновок відділу регіонального розвитку, містобудування і архітектури Тисменицької районної державної адміністрації від 27 липня 2009 року також містить застереження, що необхідно врахувати ширину вулиці та охоронну зону водойми.

Згідно з відповіддю Департаменту містобудування та архітектури Івано-Франківської міської ради від 13 жовтня 2022 року згідно з генеральним планом с. Підпечери станом на 2009 рік та викопіювання з генерального плану с. Угорники станом на 2013 рік з місцем розташування земельної ділянки кадастровий номер :11:003:0263 в даній документації земельна ділянка межує з водним об`єктом (озером).

Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 08 липня 2019 року № 367/0/92-19ДК/361/АП/09/01-19 Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області встановлено, що земельна ділянка приватної форми власності площею 0,13 га (кадастровий номер :11:003:0263) сільськогосподарського призначення, що розташована на АДРЕСА_1 , на момент обстеження розміщена у прибережно-захисній смузі 25 м від водного об`єкта озера в загальній площі 0,1045 га.

Із фрагменту схеми генерального плану с. Підпечери Івано-Франківської міської територіальної громади, затвердженого 24 сесією п`ятого демократичного скликання із змінами від 27 грудня 2019 року вбачається, що частина земельної ділянки кадастровий номер: :11:003:0263 знаходиться в межах прибережної захисної смуги, актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 09 липня 2019 року № 367/0/92-19ДК/361/АП/09/01-19 Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області встановлено, що земельна ділянка приватної форми власності площею 0,13 га (кадастровий номер :11:003:0263) сільськогосподарського призначення, що розташована на АДРЕСА_1 , розміщена у прибережній захисній смузі 25 м від водного об`єкта озера в загальній площі 0,1045 га.

Таким чином, апеляційний суд встановивши, що земельна ділянка, яка передана рішенням ХХІІ сесії Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області п`ятого демократичного скликання від 07 квітня 2009 року у власність ОСОБА_2 , є землями водного фонду, щодо яких установлено спеціальний правовий режим - обмеження в обороті (статті 20, 21, 60, 61 ЗК України та статті 88, 89 ВК України), дійшов правильного висновку про незаконність такого рішення, оскільки ОСОБА_2 незаконно отримала у власність земельну ділянку, більша частина якої знаходиться у прибережній смузі водного об`єкта - озера.

Відповідач не надав доказів про те, що зазначена частина земельної ділянки не віднесена до земель водного фонду.

У пунктах 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року в справі № 359/3373/16 (провадження № 14-2цс21) зазначено, що: «заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду (перехід до них володіння цими землями) всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу (див., зокрема, висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані у постановах від 22 травня 2018 року в справі № 469/1203/15 (провадження № 14-95цс18); від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13 (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14 (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14 (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 15 вересня 2020 року в справі № 372/1684/14 (провадження № 14-740цс19, пункт 45) та інших. Тому протиправне зайняття такої земельної ділянки або державну реєстрацію права власності на неї за приватною особою слід розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а таке право захищається не віндикаційним, а негаторним позовом. За змістом наведених постанов та виходячи з обставин, встановлених у цих справах, зазначені висновки не застосовуються щодо заволодіння замкненими природними водоймами загальною площею до 3 гектарів, оскільки такі водойми можуть надаватися у власність приватним особам (стаття 59 ЗК України).

Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду керуючись тим, що в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих природних ознак таких земельних ділянок особа, проявивши розумну обачність, може і повинна знати про те, що ділянки належать до водного фонду, набуття приватної власності на них є неможливим. Як відомо, якщо в принципі, за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельної ділянки водного фонду не призводять до заволодіння порушником такою ділянкою. Отже, як зайняття земельної ділянки водного фонду, так і наявність державної реєстрації права власності на таку ділянку за порушником з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, а належним способом захисту прав власника є негаторний позов (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року в справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 71), від 12 червня 2019 року в справі № 487/10128/14 (провадження № 14-473цс18, пункт 81), від 11 вересня 2019 року в справі № 487/10132/14 (провадження № 14-364цс19, пункт 97), від 15 вересня 2020 року в справі № 372/1684/14 (провадження № 14-740цс19, пункт 46) та інші)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновок, що рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування за умови його невідповідності закону не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване (постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 39), від 15 жовтня 2019 року у справі № 911/3749/17 (провадження № 12-95гс19, пункт 6.27), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 35), від 01 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19, пункт 52)).

Суд, незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення. Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 28 вересня 2022 року у справі № 748/1230/21 (провадження № 61-4608св22), від 25 січня 2023 року у справі № 676/3119/20 (провадження № 61-12054св22).

З огляду на викладене, установивши, що передана у власність ОСОБА_2 земельна ділянка, а у подальшому відчужена ОСОБА_1 , більша частина якої знаходиться у прибережній смузі водного об`єкта - озера, а отже належить до земель водного фонду, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ефективним способом захисту порушеного права держави в цьому випадку є саме вимога про повернення цієї земельної ділянки, тому наявні правові підстави для задоволення позовної вимоги в частині повернення земельної ділянки.

Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 30 липня 2019 року у справі

№ 926/3881/17, від 26 січня 2021 року у справі № 910/9924/2019, від 27 січня

2021 року у справі № 175/4348/17, від 11 грудня 2019 року у справі

№ 369/7296/16-а колегія судів відхиляє, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.

Так, у справі № 926/3881/17 Верховний Суд зазначив, що судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Чернівецької міської ради від 08 липня 2004 року № 493 спірна земельна ділянка вилучена у Чернівецької квартирно-експлуатаційної частини району Західного оперативного командування Міністерства оборони України.

Вказане рішення оскаржене прокурором в 2006 році, однак ухвалою господарського суду його позов залишено без розгляду.

Як свідчать встановлені судами обставини, жодних дій, за наслідком яких спірна земельна ділянка повернулась у володіння держави, позивачами або прокурором на момент розгляду даної справи не вчинено.

У справі № 910/9924/2019 предметом позову є витребування з чужого незаконного володіння простих іменних акцій.

У справі № 175/4348/17 позивач просив зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом знесення самочинно збудованих двох двоповерхових будинків на земельній ділянці відповідача, які збудовані на межі із належною йому земельною ділянкою.

У справі № 369/7296/16-а предметом спору є визнання нечинним та скасування рішення Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області від 25 лютого 2016 року № 136 «Про затвердження генерального плану селища Чабани Києво-Святошинського району Київської області розроблений ДП «УКРНДПІЦИВІЛЬБУД» у 2015 році».

У справі, яка переглядається, спірна земельна ділянка, більша частина якої знаходиться у прибережній смузі водного об`єкта - озера, передана у власність ОСОБА_2 , всупереч земельного та водного законодавства, тому ефективним способом захисту порушеного права держави в цьому випадку є саме вимога про повернення цієї земельної ділянки.

Посилання в касаційній скарзі на те, що апеляційний суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, а саме акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 08 липня 2019 року № 367/0/92-19ДК/361/АП/09/01-19 є безпідставними, оскільки встановлені обставини вказаним актом відповідач належним чином не спростував. Апеляційний суд, надавши належну оцінку зазначеному акту в сукупності з наданими сторонами іншими доказами, на підставі яких встановив обставини в цій справі, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що прибережна охоронна смуга водного об`єкту - озера, на якій розміщена спірна земельна ділянка, у період з 2009 до 2019 року зазнала суттєвих змін.

Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційний суд незаконно вилучив 0,13 га замість 0,1045 спірної земельної ділянки є необґрунтованими, оскільки рішенням ХХІІ сесії Підпечерівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області п`ятого демократичного скликання від 07 квітня 2009 року безоплатно передано у власність відповідача земельну ділянку площею саме 0,13 га, більша частина якої знаходиться у прибережній смузі водного об`єкта - озера.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «"East/West Alliance Limited" проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки - встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

У даному випадку, порушення вищезазначених критеріїв судом апеляційної інстанції не встановлено, втручання у право особи на мирне володіння своїм майном є законним, переслідує легітимну мету та є пропорційним.

Повернення державі земельної ділянки, незаконно відчуженої фізичній особі, переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів у тому, щоб таке використання відбувалося за цільовим призначенням. Важливість цих інтересів зумовлюється, зокрема, особливим статусом земельної ділянки - належністю її до земель водного фонду України.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновок за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Тихонова Олександра Борисовича, залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров