Провадження №2/752/3059/25
УХВАЛА

про залишення заяви без розгляду

02 травня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Дураєвої А.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_8,

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи Дудар Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання щодо прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог від 26.02.2025 у цивільній справі за позовом приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Акціонерне товариство «Укрсиббанк» про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє з іншими особами,-

ВСТАНОВИВ:

26.02.2025 приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Татарченко Владислав Геннадійович, в інтересах ОСОБА_1 , подав заяву про збільшення позовних вимог.

Зазначена заява обґрунтована тим, що у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки під час шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений шлюбний договір від 09 червня 2011 року, відповідно до п.2.3. якого спільною частковою власністю подружжя є будь-яке майно, що придбане (побудоване) подружжям під час шлюбу та зареєстроване на ім`я обох з них.

Пунктом 2.4. шлюбного договору особистою приватною власністю кожного з подружжя є нерухоме та рухоме майно, що належало кожному із подружжя до шлюбу незалежно від спільних вкладень (поліпшень) до нього зроблених під час шлюбу, а також майно, що придбане в період перебування у шлюбі і зареєстроване на ім`я одного із подружжя.

Право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 0) належить ОСОБА_4 відповідно до договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладеного 16 листопада 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Відповідно до умов шлюбного договору право спільної власності подружжя не поширюється на зазначений об`єкт, оскільки квартира зареєстрована на ОСОБА_4 .

Нежитлові приміщення з №1 по №6 (група приміщень №1) в літері А - офіс туристичної фірми за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта 0 зареєстрований на ім`я ОСОБА_4 , а тому квартира належить їй на праві особистої приватної власності.

Земельна ділянка в селі Діброва Васильківського району Київської області з кадастровим номером :03:006:0016 також була особистою приватною власністю ОСОБА_4 на момент звернення позивача до суду.

Однак, 29 листопада 2024 року відповідно до договору дарування земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 до обдаровуваного перейшло право власності на зазначену земельну ділянку.

Відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23.03.2016 по справі №760/1612/16-ц шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано.

Транспортний засіб «Nissan Leaf», р.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2018 року випуску, належить на праві особистої приватної власності ОСОБА_4 . Датою реєстрацією транспортного засобу є 27 липня 2022 року, тобто після спливу шести років з моменту розірвання шлюбу.

Відповідно до положень п.2.11 шлюбного договору станом на дату його складання майно, що зареєстроване на ім`я ОСОБА_4 становить:

А) квартира АДРЕСА_4 , на підставі договору купівлі-продажу від 23 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського округу Івановою Л.М. за реєстровим № 1706.

Б) квартира АДРЕСА_5 , на підставі договору купівлі-продажу від 19 листопада 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського округу Петровою С.М. за реєстровим № 10404.

В) квартира АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 16 листопада 2007 року.

Г) земельна ділянка площею 0,0833 га, що знаходиться на території села Діброва Васильківського району Київської області, на підставі Державного Акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА №306217 від 29 серпня 2005 року, виданий Васильківським районним відділом земельних ресурсів.

Відповідно до положень ч. 3-5 ст. 93 СК України за шлюбним договором не може передаватись у власність одному з подружжя нерухоме майно та інше майно, право на яке підлягає державній реєстрації.

В пункті 2.10 вищезгаданого шлюбного договору зазначається, що в разі розірвання шлюбу зазначене майно залишається на праві особистої приватної власності у ОСОБА_4 .

В той час, як за іншим з подружжя жодного об`єкту рухомого чи нерухомого майна або будь-яких інших майнових прав, придбаних під час перебування в шлюбі, не зазначено.

Отже, при укладенні цього договору істотно порушені норми прямої дії та поставлено іншого з подружжя у невигідне матеріальне становище. Вказане свідчить про фактичний кабальний договір для іншої сторони, який залишається без майна.

Відповідно до п. 2.12 шлюбного договору подружжя домовились, що кожен з них відповідає по власних боргах та зобов`язаннях, в першу чергу, майном і майновими правами, що є особистою приватною власністю відповідного з подружжя, а якщо такого майна і майнових прав не залишилося - тими, що є об`єктом права часткової власності відповідного з подружжя. Вказані умови договору про відповідальність за боргами з урахуванням ситуації, що склалася, свідчить про умисні дії сторін щодо збереження свого майна та небажання повертати борги стягувачу та іншим кредиторам.

Відповідно до п. 3. 3 шлюбного договору сторони передбачили, що шлюбний договір на вимогу одного з подружжя або іншою особою, права та інтереси якої цим договором порушені, може бути визнаний недійсним за рішенням суду з підстав, встановлених Цивільним кодексом України.

На виконанні у приватного виконавця перебуває виконавчий лист №760/21203/15, виданий 16.05.2016 Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення боргу в розмірі 1732 406,25 грн. зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та виконавчий лист №760/21201/15, виданий 04.05.2016 Солом`янським районним судом м. Києва, про стягнення боргу в розмірі 1641618,26 грн. з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 .

Станом на сьогоднішній день рішення Солом`янського районного суду м. Києва по справам №760/21203/15 та №760/21201/15 ОСОБА_3 не виконані.

В ході їх примусового виконання встановлено, що відповідачі перебували в шлюбі з 05 листопада 1988 року по 23 березня 2016 року.

Однак зазначаючи, що відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 23.03.2016 по справі №760/1612/16-ц шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 05.11.1988 було розірвано, відповідач ОСОБА_3 забув вказати, що не зважаючи на зміну своєї адресу він продовжує проживати в одній квартирі зі своєю нібито колишньою дружиною, разом ходять до магазину, купляють продукти, разом святкують дні народження, новорічні свята, орендують разом два паркомісця за адресою проживання: АДРЕСА_6 , для своїх автомобілів, вигулюють свою собаку та інше, що свідчить про те, що розірвання шлюбу є фіктивним.

При вирішенні питання про розірвання шлюбу будь - якого посилання на шлюбний договір рішення суду не містить, що може свідчити про те, що його на той час не було.

Відповідачкою не надано доказів, що шлюбний договір був зареєстрований в установленому законом порядку.

Вказане ставить взагалі під сумнів існування заявленого шлюбного договору. Шлюбний договір в частині не поширення на правовідносини між відповідачами ст. 60 СК України може бути визнаний недійсним, оскільки носить ознаки фраудаторності, направлений на шкоду кредиторам, в тому числі на шкоду інтересам стягувача ОСОБА_1 та інших кредиторів.

На момент укладення шлюбного договору відповідачі розуміли, що можуть відбутися судові процеси про стягнення з них заборгованості, яка може бути погашена за рахунок нерухомого майна, та усвідомлювали, що строк виконання зобов`язань за одним із договорів банківського кредиту вже настав, за іншим може настати пізніше, і щоб не втрати майно, відповідачка разом із своїм чоловіком умисно та узгоджено, з метою унеможливити виконання рішення суду про стягнення заборгованості, уклали фіктивний шлюбний договір, а в подальшому здійснили фіктивне розірвання шлюбу.

Просив:

прийняти заяву про збільшення позовних вимог;

визнати явку відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 в суд обов`язковою для дачі особистих пояснень;.

визнати недійсними пп. 2.4, 2.9, 2.10, 2.11, 2.12 шлюбного договору, укладеного 09 червня 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого нотаріусом Київського міського округу Коваленко Н.Є.;

визнати недійсним договір дарування від 29 листопада 2024 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , яка діяла в інтересах її сина, ОСОБА_6 , що був посвідчений нотаріусом Київського міського округу Косенко О.О.;

залучити по даній справі в якості співвідповідача ОСОБА_6 , що проживає за адресою: АДРЕСА_7 , та визнати його явку обов`язковою.

залучити до участі по даній справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів нотаріуса Київського міського округу Коваленко Наталію Євгенівну, нотаріуса Київського міського округу Косенко Оксану

Олександрівну;

витребувати копії нотаріальних справ, що стосуються оспорюваних договорів;

призначити по справі судову фізико-хімічну експертизу щодо визначення віку дати підписів та строку виготовлення цього документу, проведення якої доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз;

визначити частку майна боржника ОСОБА_3 у розмірі ? частини двокімнатної квартири, загальною площею 43.2 кв.м., житлова площа 26,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта 00, дата реєстрації: 29.05.2014), яка зареєстрована на праві власності на ім`я дружини ОСОБА_4 ;

визначити частку майна боржника ОСОБА_3 у розмірі ? частини трьох кімнатної квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 78,90 кв.м., яка зареєстрована на праві власності на ім`я дружини ОСОБА_4 ;

визначити частку майна боржника ОСОБА_3 у розмірі ? частини нежитлових приміщень з №1 по № 6 (група приміщень № 1) в літері А - офіс туристичної фірми, загальна площа 92,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта 0, дата реєстрації: 04.04.2013), які зареєстровані на праві власності на ім`я дружини ОСОБА_4 ;

визначити частку майна боржника ОСОБА_3 у розмірі ? частини земельної ділянки в селі Діброва Васильківського району Київської області, кадастровий номер :03:006:0016, площею 0,0833 га (договір купівлі-продажу земельної ділянки від 13.07.2004 № 1670), яка зареєстрована на праві власності на ім`я дружини ОСОБА_4 ;

визначити частку майна боржника ОСОБА_3 у розмірі ? частини транспортного засобу «Nissan Leaf», р.н.з. НОМЕР_3 , 2018 року випуску, номер кузова: НОМЕР_4 , який зареєстрований на праві власності на ім`я дружини ОСОБА_4 та транспортного засобу «Шкода», р.н.з. НОМЕР_5 , яким користується боржник ОСОБА_3 .

Позивач та його представник просили прийняти до розгляду заяву про збільшення позовних вимог.

Представник позивача заперечував проти прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог, оскільки в ній одночасно змінено і підстави, і предмет позову.

Представник третьої оосби віднесла вирішення цього питання на розсуд суду.

Інші учасники справи до суду не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Акціонерне товариство «Укрсиббанк» про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє з іншими особами.

Позов обгрунтований тим, що визначення частки майна боржника у майні, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, є необхідним для здійснення виконавчого провадження про примусове тягнення боргу з боржника, який немає іншого майна, на яке може бути звернено стягнення.

У позові заявлені наступні вимоги:

визначити частку майна боржника ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частини двокімнатної квартири, загальною площею 43.2 кв.м., житлова площа 26,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта 00, дата реєстрації: 29.05.2014, яка зареєстрована на праві власності на ім`я дружини ОСОБА_4 ;

визначити частку майна боржника ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частини трьох кімнатної квартири АДРЕСА_5 , загальною площею 78,90 кв.м., яка зареєстрована на праві власності на ім`я дружини ОСОБА_4 .

Визначити частку майна боржника ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частини нежитлових приміщень з №1 по № 6 (група приміщень № 1) в літері А - офіс туристичної фірми, загальна площа 92,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта 0, дата реєстрації: 04.04.2013), які зареєстровані на праві власності на ім`я дружини ОСОБА_4 ;

визначити частку майна боржника ОСОБА_3 у розмірі частини земельної ділянки в селі Діброва, Васильківського району, Київської області, кадастровий номер :03:006:0016, площею 0,0833га.(договір купівлі продажу земельної ділянки від 13.07.2004; № 1670), яка зареєстрована на праві власності на ім`я дружини ОСОБА_4 ;

визначити частку майна боржника ОСОБА_3 у розмірі 1/2 частини транспортного засобу «Nissan Leaf», р.н.з. НОМЕР_3 , 2018 року випуску, номер кузова: НОМЕР_4 , який зареєстрований на праві власності на ім`я дружини ОСОБА_4 .

25.11.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, проведення судового засідання для розгляду справи по суті призначено на 27.02.2025.

26.02.2025 до суду надійшла заява приватного виконавця Татарченка В.Г. про збільшення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (частини 1 статті 120 ЦПК).

Статтею 126 ЦПК України передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст.127 ЦПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Пункт 6 ч. 2 ст. 43 ЦПК України передбачає, що учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Відповідно до ч.2, 4 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1, 3 ст.182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлено - він встановлюється судом.

Судом було вивчено заяву, подану приватним виконавцем 26.02.2025.

Суд вважає, що зазначена заява по суті не є заявою про збільшення позовних вимог. Фактично приватним виконавцем подано новий позов, оскільки ним одночасно змінено і підстави і предмет позову у порівнянні з первісним позовом.

Зміна предмета або підстав позову допускається лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

При цьому одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у такому разі фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

При цьому суд враховує правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 28 вересня 2021 року по справі згідно з яким під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову (наведену правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №918/350/16, від 27.06.2018 у справі №910/18802/17, від 28.03.2019 у справі №910/23066/17 та від 10.09.2019 у справі №910/13267/18).

Суд вважає, після ознайомлення з відзивом на позовну заяву приватному виконавцю, який подав позов в інтересах позивача, стало зрозуміло, що первісні позовні вимоги не забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів, через що і виникла необхідність у зміні і підстав, і предмета позову. При цьому приватний виконавець змінив і підстави, і предмет позову, доповнивши позовні вимоги новими вимогами та навівши нові підстави, якими ці вимоги обґрунтовуються. Крім того, нові вимоги пред`явлені до інших відповідачів, яких він просить залучити до участі у справі.

У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі. При цьому приватним виконавцем було змінено і підстави і предмет позову, що не передбачено чинним ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заяву від 26.02.2025 слід повернути без розгляду.

Роз`яснити приватному виконавцю, що він має право звернутись із заявленими вимогами шляхом звернення до суду з новим позовом.

Керуючись ст.ст. 12, 43, 49, 182, 197, 222, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Татарченка Владислава Геннадійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , від 26.02.2025 про збільшення позовних вимог повернути без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

Повний текст ухвали складений 02.05.2025.

Суддя Ж. І. Кордюкова