Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1488/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.05.2025 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Онисько С.С., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в місті Виноградові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Закарпатської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування Виноградівської міської ради Закарпатської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги мотивовано тим, з відповідачкою по справі - ОСОБА_3 , позивач зареєстрував шлюб 13.05.2006 року, про що посадовою особою Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Виноградівського районного управління юстиції у Закарпатській області складено відповідний актовий запис за № 76. Сімейне життя проходило нормально до певного періоду, проживали однією сім`єю по місцю проживання позивача. Від шлюбу у них народилось двоє дітей - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11.05.2007 року та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 08.11.2013 року.

В кінці 2024 року сімейні відносини почали відчутно погіршуватись, почались сварки і непорозуміння. На протязі більше десяти місяців не проживають разом. Позивач проживає разом з доньками у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , а його дружина залишила сім`ю та переїхала проживати до своєї матері за адресою АДРЕСА_2 , де і проживає на даний час. З відповідачкою позивач майже не бачиться, спілкуються рідко, і в процесі однієї з розмов вона повідомила, що у неї є інший чоловік, зберігати шлюб з позивачем вона не бажає, має намір у подальшому виїжджати за кордон та проживати своїм окремим життям (створити нову сім`ю), а стосовно дитини повідомила, що хай донька ОСОБА_6 залишається проживати з позивачем. Старша донька ОСОБА_7 вже досить доросла, навчається за кордоном, тому позивач розповів їй про діалог з відповідачкою та вона зробила свідомий та дорослий вибір та сказала, що не хоче щоб мама залишилась зовсім сама, а тому після закінчення навчання переїде жити до неї та буде допомагати. Позивач вважає, що подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає та просить шлюб розірвати.

Разом із позовною вимогою про розірвання шлюбу позивач просить суд визначити місце проживання дочки ОСОБА_6 разом з ним та вказує, що має можливість забезпечити належні умови проживання для дитини, повною мірою займатися вихованням дитини, дати освіту та добробут. З моменту окремого проживання з відповідачкою, дочка ОСОБА_6 знаходиться на його повному утриманні. Відповідачка не надає жодної матеріальної допомоги дитині (крім фрукти, овочі та подарунки). Якщо їх спільна дитина ОСОБА_6 залишиться проживати разом з позивачем, він у майбутньому не буде робити відповідачці перешкоди у побачені із дочкою. Вважає, що необхідним є через рішення суду визначення місця проживання дитини. Позивач сам несе всі витрати по утриманню, матеріальному забезпеченню дитини та просить в судовому порядку встановити факт, що має для нього юридичне значення, а саме, що він самостійно виховує та утримує дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_1 про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в підготовче засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд такі задоволити.

Відповідачка ОСОБА_2 будучи належним чином, своєчасно повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в підготовче засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнає повністю та просить суд розглянути справу у її відсутність.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Виноградівської міської ради Закарпатської області в підготовче засідання також не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та надав суду висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини сторін.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Так, в судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 13 травня 2006 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Виноградівського районного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 76, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 , виданим повторно 29.08.2013.

Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка набула повноліття та донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 08.11.2013 року.

Спільне подружнє життя у сторін не склалося. Різні характери та погляди на сімейне життя призвели до розпаду сім`ї. Між ними відсутнє взаєморозуміння.

На протязі більше десяти місяців сторони проживають окремо.

Шлюб сторін носить формальний характер.

Позивач остаточно визначився і зберегти шлюб не бажає. Наполягає на розірванні шлюбу.

Відповідачка на розірвання шлюбу згідна.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

У відповідності із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та інтересам їх неповнолітньої дитини, що має істотне значення, а відтак, позовні вимоги по розірвання шлюбу слід задовольнити.

Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до положень ч. 4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно з ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено з матеріалів справи, дитина сторін - дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з батьком, позивачем по справі ОСОБА_1 , у житловому будинку, розташованому в АДРЕСА_1 , де дитині створено всі необхідні умови для зростання, виховання, розвитку та навчання.

Згідно висновку органу опіки та піклування Виноградівської міської ради від 14.04.2025 № 02.1-15/1404, питання про визначення місця проживання дитини сторін - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком було винесено на розгляд засідання Комісії з питань захисту прав дитини 11.04.2025. За результатами розгляду питання Комісією прийнято рішення, письмовий висновок органу опіки та піклування згідно пункту 5 статті 19 Сімейного кодексу України при участі в засіданні надати суду, де зазначити визначення місця проживання дитини сторін з батьком залишити на розгляд суду. У зв`язку з вищенаведеним, орган опіки та піклування Виноградівської міської ради вважає за доцільне визначення місця проживання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , залишити на розгляд суду.

Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Судом встановлено, що позивач має постійне місце проживання, утримує дочку матеріально, спиртні напої не вживає, аморальний спосіб життя не веде.

У постанові Верховного Суду в колегії складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2019 року в справі №377/128/18 від 14.02.2019 року вказано, тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Крім того, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю „визначення різних місць проживання матері та дитини", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Таким чином, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Позивач самостійно займається вихованням та утриманням дочки, забезпечує дитину матеріально та піклується про неї, має житло, в якому створені належні умови для проживання та розвитку дитини. Позивач, як батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує дочку усім необхідним, проявляє батьківську турботу, піклується про її фізичний та духовний розвиток, цікавиться станом здоров`ям та успіхами, виявляє інтерес до її внутрішнього світу. Тобто з боку позивача відсутні виключні обставини, які б унеможливлювали проживання дочки разом з ним, чи негативно впливали на її виховання та розвиток.

Відповідачка, мати дитини, проживає окремо від сім`ї за адресою: АДРЕСА_2 , самоусунулася від виховання та утримання дочки ОСОБА_6 , життям її не цікавиться.

Аналізуючи вищенаведені обставини та враховуючи вимоги норм сімейного законодавства, належні умови проживання за місцем проживання батька, що сприяють розвитку і належному вихованню дитини, суд вважає доцільним визначити місце проживання дочки сторін ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , що повністю відповідає інтересам дитини.

Щодо вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачем неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , суд зазначає наступне.

Верховним Судом України звернуто увагу на те, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Перелік юридичних фактів, підвідомчих встановленню в судовому порядку, наводиться в ст. 315 ЦПК України не є вичерпним.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі № 363/214/17-ц від 22.08.2018, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку є невичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Даний факт, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав та можливість безперешкодної реалізації особистих прав позивача.

Встановлення місця проживання доньки сторін разом із батьком та встановлення факту перебування дочки ОСОБА_6 на особистому утриманні позивача, необхідно з метою захисту прав та інтересів позивача та дитини та прав як батька, у тому числі, переміщення разом з дитиною без нотаріальної згоди матері тощо.

Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає.

Таким чином з матеріалів справи встановлено, що дочка сторін ОСОБА_6 , перебуває на самостійному вихованні та повному майновому утриманні свого батька, позивача по справі, у зв`язку з чим вимога позивача підлягає до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 18, 81, 200, 259, 263-265, 315, 319 ЦПК України, ст. ст.110, 112, 160, 161 Сімейного кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задоволити.

Шлюб, укладений 13 травня 2006 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Виноградівського районного управління юстиції у Закарпатській області з відповідним актовим записом за № 76 - розірвати.

Визначити місце проживання спільної дитини - неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 та залишити доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на утриманні, самостійному вихованні та проживанні біля батька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Встановити той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований та проживаючий за адресою : АДРЕСА_1 , самостійно виховує та утримує дітей віком до 18 років, а саме: неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийТ. Ю. Левко