ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2754/25 Справа № 199/833/24 Головуючий у першій інстанції: Якименко Л.Г. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська у складі судді Якименко Л.Г. від 11 листопада 2024 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2024 року ОСОБА_3 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 , в якому вона з 09.11.2018 року зареєстрована та проживає. Відповідач ОСОБА_1 є її сином. Протягом усього життя вона фінансово підтримувала сина, після продажу своєї квартири вона розподілила кошти, придбала для себе будинок по АДРЕСА_1 , а відповідачу надала кошти для купівлі власного житла, які були витрачені ним на власні потреби. Відповідач мав право на користування іншим житловим приміщенням разом зі своєю колишньою дружиною. Згодом ОСОБА_1 самовільно без її згоди заселився до будинку матері та почав там проживати без реєстрації. Під час спільного проживання ОСОБА_1 провокував конфлікти, неодноразово чинив відносно матері домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її бік нецензурною лайкою, погрозах фізичною розправою, внаслідок чого позивачці була завдана моральна шкода. На прохання матері виїхати із будинку відповідач жодним чином не реагував. Протягом 2020-2021 років ОСОБА_3 була вимушена двічі залишати своє житло та тимчасово проживати у своєї подруги ОСОБА_5 . У липні 2022 року відповідач ОСОБА_1 заселив свою співмешканку ОСОБА_4 до будинку АДРЕСА_1 , без згоди позивачки, та продовжував здійснювати психологічний тиск відносно матері, що призвело до значного погіршення стану здоров`я ОСОБА_3 . Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №18832, у період із 13.06.2023 року по 21.06.2023 рік позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом - гострий субендокардіальний інфаркт міокарду. Позивачка після виходу з лікарні змушена була проживати разом з відповідачами, які заселилися без її згоди, в належному їй будинку, де їй була виділена найменша кімната. 28.09.2023 року ОСОБА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, заподіяв ОСОБА_3 тілесні ушкодження, що підтверджується висновком судово-медичного експерта №3162 від 02.10.2023 року та матеріалами кримінального провадження №0000831 з правовою кваліфікацією ч.1 ст.125 КК України. Відповідачами систематично порушуються правила співжиття, вжиття заходів попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. 29.09.2023 року внаслідок агресивної поведінки ОСОБА_1 позивачка у черговий раз була вимушена залишити своє житло та проживати у сусідів. На теперішній час відповідачі здійснюють перешкоди ОСОБА_3 у доступі до будинку. Крім того, незважаючи на проживання відповідачів у її будинку, вона самостійно здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги. Позивачкою 28.12.2023 року було надіслано на адресу проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 лист-вимогу про їх добровільне виселення із будинку АДРЕСА_1 , однак жодної відповіді від відповідачів не надходило. Відповідачі на праві власності мають інше житло. Позивачка є людиною похилого віку, 1945 року народження, останні декілька років проживає у постійному стресі та страху, змушена терпіти образи та приниження з боку рідного сина, який є єдиною рідною людиною, жити в постійному страху за своє життя. Син її вигнав із дому та вона не має змоги у такому віці користуватися своїм житлом, речами першого вжитку, одягом, змушена проживати у сторонніх людей. Позивачка має пенсію в розмірі 4061,00 грн, однак, незважаючи на погіршення стану здоров`я через перенесений інфаркт та морально психологічний стан, син будь-якої допомоги матері не надає, сплачувати за житло чи винаймати інше житло вона не має змоги. Внаслідок заподіяння їй сином психологічного насилля та тілесних ушкоджень, вона була змушена звернутися до психолога. Тому позивачка просила усунути їй перешкоди у користування нерухомим майном - житловим будинком за адресою по АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_4 із вказаного будинку без надання їм іншого житлового приміщення та стягнути на свою користь з ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року позов задоволено. Вирішено виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 із будинку АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі по 3500,00 грн, з кожного. Стягнуто з ОСОБА_1 3633,60 грн судового збору на користь держави. Стягнуто з ОСОБА_4 605,60 грн судового збору на користь держави.

З таким рішенням не погодився ОСОБА_1 та, в особі свого представника ОСОБА_2 , звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року (а.с. 57-58 т.2).

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 11 березня 2025 року надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України (а.с. 116-117 т.2).

За приписами пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення (постанова Верховного Суду від 13.04.2023 у справі №914/2150/18).

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду такої справи.

Необґрунтоване зупинення провадження у справі призводить до затягування строків її розгляду і перебування в стані невизначеності учасників процесу, що свідчить про порушення положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що покладає на національні суди обов`язок здійснити швидкий та ефективний розгляд справ упродовж розумного строку. Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб.

Надалі строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався Указами Президента України та продовжений до цього часу.

Процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.

Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Верховного Суду від 27.02.2023 у справі №380/7845/21, від 31.05.2023 у справі №160/1543/21 висловлено позицію про те, що для вирішення питання про зупинення провадження недостатньо самого факту введення воєнного стану і формального перебування сторони у складі ЗСУ, оскільки не кожен структурний елемент в складі ЗСУ переведений на воєнний стан, тобто виконує бойові завдання у зоні бойових дій, а у постановах Верховного Суду від 29.03.2023 у справі №756/3462/20, від 14.02.2024 у справі №466/8799/22 висловлено правову позицію про те, що згідно з п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом, оформлюється письмовими наказами по особовому складу.

Колегія також враховує, що у постановах Верховного Суду від 09.11.2022 у справі №753/19628/17 та в ухвалах Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №757/5240/16-ц, від 29.08.2022 у справі №461/5209/19, від 17.01.2023 у справі №501/1699/17, від 09.05.2023 у справі №96/5671/21, висловлено позицію щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, відповідно до якої підставою для зупинення провадження у справі є перебування сторони у складі Збройних Сил України у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, від 21 жовтня 2010 року, § 47).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).

До основних засад судочинства частиною третьої статті 2 ЦПК України віднесено розумність строків розгляду справи судом, пропорційність, диспозитивність, змагальність сторін.

Виходячи зі змісту статті 12, частини третьої статті 13 ЦПК України кожна сторона реалізує свої процесуальні права на власний розсуд з метою досягнення бажаного процесуального результату.

Приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України мають своєю метою захист процесуальних прав учасника цивільного процесу, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Вони покликані забезпечити об`єктивний розгляд справи.

Провадження у справі підлягає зупиненню лише у випадку наявності обставин, які перешкоджають розгляду справи.

Колегія суддів наголошує, що, вирішуючи питання про зупинення на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України провадження у даній справі через перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, переведених на воєнний стан, суд має враховувати, зокрема, чи є належні докази того, що військова частина, в якій проходить службу відповідач, переведена на воєнний стан, і що він виконує бойові завдання, перебуваючи у зоні бойових дій, унаслідок чого не може брати участь у судових засіданнях ні особисто, ні у режимі відеоконференції, зокрема поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, чи користувався відповідач правничою допомогою під час судового провадження, чи мав можливість самостійно або з допомогою представника висловитися щодо позовних вимог. Не враховуючи ці обставини, обов`язкове зупинення провадження у справі, хоч і відповідатиме певним інтересам того відповідача, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, але може шкодити захищеним праву позивачки на житло, гарантоване статтею 47 Конституції України з боку такого відповідача.

У матеріалах справи наявна копія витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 01.03.2022 №2, за змістом якого зараховано в списки частини та призначено солдата ОСОБА_1 стрільця 1 стрілецького відділення з стрілецького взводу з стрілецької роти військової частини; вважати таким, що з 01.03.2022 справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 33 тт. 2).

Згідно копії листа ВЧ НОМЕР_1 від 01.08.2024, молодший сержант ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 наказом №2 з 01.03.2022; 20.06.2024 за наказом №181 молодшого сержанта ОСОБА_1 було призначено командиром автомобільного відділення взводу матеріального-технічного забезпечення, головного сержанта взводу матеріально-технічного забезпечення. Військова частина НОМЕР_1 була створена під час воєнного стану з метою виконання бойових завдань із захисту України від воєнної агресії російської федерації. Наразі військова частина НОМЕР_1 , у повному складі, відповідно до бойового розпорядження вищого командування виконує бойові завдання в районі місця тимчасової дислокації у Запорізькому районі Запорізької області (а.с. 35 т.2).

Згідно копії довідки на а.с. 34 у т. 2, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 01.03.2022.

Відповідно до копії довідки на а.с. 36 у т. 2, відповідач знаходився в період з 07.07.2024 по 11.07.2024 на бойовому чергуванні. Інші періоди перебування відповідача на бойовому чергуванні не зазначено, відповідних доказів не надано.

Вищезазначені письмові документи не місять інформації про залучення саме відповідача до виконання бойових завдань у зоні бойових дій станом на березень-квітень 2025 року, враховуючи, що відповідач перебуває у взводі матеріально-технічного забезпечення.

Надані відповідачем письмові довідки на а.с. 34, 36 у т.2 не відповідають вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України, оскільки не містять реєстраційних номерів та дати їх оформлення.

Клопотання про витребування судом відповідних доказів перебування відповідача на час розгляду справи апеляційним судом у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, а також його залучення до виконання бойових завдань у зоні бойових дій, або відкладення розгляду справи для можливості надати відповідні докази представником відповідача не заявлені, що підтверджується матеріалами справи, звукозаписом та протоколом судового засідання від 23.04.2025.

Згідно пунктів 1, 5, 6 Принципів Організації Об`єднаних Націй у відношенні літніх людей, прийнятих резолюцією 46/91 Генеральної Асамблеї від 16.12.91 року, літні люди повинні мати, зокрема, доступ до житла, яке відповідає вимогам, шляхом забезпечення їм прибутку, підтримки з боку сім`ї, общини та самодопомоги. Літні люди повинні мати можливість жити в умовах, які є безпечними і можуть бути адаптовані з урахуванням особистих прихильностей та можливостей, що змінюються. Літні люди повинні проживати дома до тих пір, доки це є можливим.

У пунктах 10, 17 зазначених Принципів наголошено, що літнім людям повинен бути забезпечений догляд та захист з боку сім`ї і общини у відповідності з системою культурних цінностей даного суспільства. Літні люди повинні мати змогу вести гідний і безпечний спосіб життя.

Позивачка є людиною похилого віку, 1945 року народження. Згідно змісту позовної заяви, через дії відповідачів вона не має можливості у такому віці користуватися своїм житлом, змушена проживати у сторонніх людей.

Колегія звертає увагу, що при розгляді даної справи та, зокрема, вирішенні питання щодо зупинення провадження, суд не має нехтувати правами та законними інтересами позивачки, яка категорично заперечує щодо зупинення провадження, оскільки бажає за життя повернутись проживати у власне житло і не відчувати загрози життю і здоровю з боку відповідача.

Встановлено, що інтереси ОСОБА_1 представляє адвокатка Міщук А.Ю. -надає відповідачу професійну правничу допомогу на підставі договору від 02.12.2024 №б/н (а.с. 125 т.2) з повним обсягом процесуальних повноважень, зокрема, шляхом подання апеляційної скарги від 23.12.2024, доповнень до апеляційної скарги, які подані 29.01.2025, участю в судових засідання апеляційного суду 12.03.2025 та 23.04.2025; викладене підтверджується матеріалами даної справи, протоколом та звукозаписом судових засідань.

Виходячи з викладеного, враховуючи непредставлення належних, допустимих та достатніх доказів перебування відповідача у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, а також його (відповідача) залучення до виконання бойових завдань у зоні бойових дій, що б унеможливило участь відповідача в судовому засіданні, зокрема, у режимі відеоконференції, у тому числі поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів; встановивши, що ОСОБА_1 у місцевому та в апеляційному судах скористався своїм правом щодо надання йому професійної правничої допомоги; враховуючи, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справи з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб; враховуючи, що, згідно обгрунтування позовних вимог, позивачка, яка є людиною похилого віку, через дії відповідача позбавлена можливості користуватись належним їй на праві власності житлом (єдиним у її власності жилим приміщенням); приймаючи до уваги, що, згідно доводів позивачки, відповідач після вселення у будинок матері, під час повномасштабної війни проживає у цьому приміщенні та вселив свою дружину, систематично влаштовує сварки з позивачкою, замінив замки на вхідних дверях у будинку матері, який розташований у місті Дніпро, на території якого бойові дії не ведуться, - колегія дійшла висновку про недоведеність відповідачем факту залучення його до виконання бойових завдань у зоні бойових дій та, відповідно, відсутність підстав для задоволення клопотання про зупинення провадження.

Отже, клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення провадження у даній цивільній справі підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 251, 252, 253, 381 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

У задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 11 листопада 2024 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом виселення та стягнення моральної шкоди відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Вступна та резолютивна частини ухвали проголошена 23 квітня 2025 року.

Повний текст ухвали складено 30 квітня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова