Справа № 369/4449/23
Провадження № 2/752/686/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Машкевич К.В.

за участю секретаря - Ковальської К.О., Зінченка Д.В.

представника позивача- ОСОБА_1

відповідача- ОСОБА_2

представника відовідача- ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя;

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, суд

В С Т А Н О В И В:

В березні 2023 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом і, з урахуванням заяви прро уточнення позовних вимог від 02 жовтня 2024 року, просить:

-визнати за ним право особистої власності на майнові права на квартиру АДРЕСА_1 ;

-провести поділ спільного майна подружжя - майнові права на квартиру АДРЕСА_2 ;

-визнати за ним право власності на частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 ;

-визнати за відповідачкою право власності на частину майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 .

Посилається в позові на те, що 19 вересня 2020 року був зареєстрований його шлюб з відповідачкою.

На момент укладення шлюбу відповідачка мала у власності квартиру АДРЕСА_3 , де вони проживали після укладення шлюбу.

12 листопада 2020 року ним був укладений договір №12/11/2020-11-М7-1П про передання прав та обов`язків за Договором №11-М7 від 09 жовтня 2020 року про участь у фонді фінансування будівництва.

За умовами вказаного договору ОСОБА_5 передав йому, а він набув права та обов`язки щодо отримання у власність квартири АДРЕСА_1 , який був укладений продавцем за договором та ТОВ`Фінансова компанія «Системінвест».

Майнові права на вказану квартиру були придбані за рахунок його особистих коштів, а метою інвестування власних коштів для отримання прибутку в майбутньому.

Придбання вказаної квартири ним не розглядалося як спільне майно для проживання.

В грудні 2021 року за їх спільною згодою був укладений аналогічний договір з ОСОБА_5 про набуття прав та обов`язків за умовами Договору № 11-М7 про участь у фонді фінансування будівництва виду А »М7»від 09 жовтня 2020 року щодо отримання у власність квартири в другому блоці будинку АДРЕСА_4 , який був укладений продавцем за договором та ТОВ`Фінансова компанія «Системінвест».

Майнові права на вказану квартиру були придбані як за рахунок його власних коштів, так і за рахунок коштів, отриманих відповідачкою в позику.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 16 листопада 2022 року їх з відповідачкою шлюб був розірваний.

На момент укладення шлюбу відповідачка навчалась в аспірантурі Національного університету біоресурсів і природокористування України.

Він також не мав стабільного доходу.

Проте з 30 жовтня 2018 року він був зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Згідно податкової декларації за 2019 рік його дохід склав 262 706, 35 грн., а за 3 квартали 2020 року - 1 550 806, 46 грн.

Відповідно до п.2.1 Договору№12/11/2020-11-М7-1П про передання прав та обов`язків за Договором №11-М7 від 09 жовтня 2020 року ціна майнових прав була визначена в 903 670, 00 грн., які були ним сплачені трьома платежами, а саме 12, 16 та 23 листопада 2020 року.

Крім того, він мав власні заощадження в розмірі приблизно 1 700 000, грн.

В 2020 році він надав ТОВ`Прилуки Агроінвест» поворотну фінансову допомогу в сумі 1 305 100, 00 грн., які були повернуті йому частинами з 2 до 19 листопада 2020 року в сумі 900 000, 00 грн.

В 2020 році він також продав належний йому на праві особистої власності автомобіль DAEWOO LANOS за 82 280, 00 грн., які також були використані на придбання майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .

Про внесення особистих коштів у майнові права на квартиру за Договором № 11-М7 про участь у фонді фінансування будівництва виду А »М7»від 09 жовтня 2020 року, оформленим на відповідачку, свідчить те, що решту коштів ТОВ`Прилуки Агроінвест» у сумі 405 100, 00 грн. було повернуто йому з 01 по 09 грудня 2021 року.

Крім цього, на придбання майнових прав на вказану квартиру було використано 365 000, 00 грн. власних коштів.

При цьому кошти вносилися протягом 9 - 23 грудня 2021 року, а тому він має право на частку майнових прав на вказану квартиру.

З урахуванням цього, просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 15 серпня 2023 року після надходження за підсудністю з Києво-Святошинського районного суду Київської обл. і відповідно до с.33 ЦПК України був визначений склад суду.

Ухвалою суду від 17 серпня 2023 року в справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачці копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України відповідачці був наданий строк для надання відзиву.

21 вересня 2023 року представник відповідача подала відзив, яким проти позову заперечує.

Не заперечує укладення договорів на придбання майнових прав на квартири за вказаними в позові адресами.

В той же час зазначає, що будь-яких домоовленостей з позивачем про придбання ним майнових прав на квартиру АДРЕСА_5 за власні кошти не було.

Крім того, з 01 грудня 2021 року відповідачка була працевлаштована на посаді ассистента кафедри годівлі тварин та технології кормів, а звільнена була 30 червня 2022 року.

Прозивач на момент укладення шлюбу та на час укладення договорів не був працевлаштований, а його діяльність як ФОП була припинена 10 липня 2020 року, тобто за 2 місяці до укладення шлюбу.

Після укладення шлюбу подружжя проживало в квартирі, яка належить відповідачці на праві власності.

Грошові кошти на купівлю майнових прав на зазначені квартири вона сплачувала з власних заощаджень, які мала до шлюбу та заробила під час шлюбу.

Так, у літній період протягом 2019-2021 років вона працювала на сезонних роботах на родинному підприємствві «KARLS ERDBEER-HOF".

Так, згідно з довідкою від 07 серпня 2019 року за період роботи з 10 червня до 06 серпня 2019 року вона отримала заробіток у розмірі 7 637, 07 Євро.

Згідно з довідкою від 07 серпня 2020 року за перід часу з 15 травня до 07 серпня 2020 року її заробіток склав 9 270, 99 Євро.

З довідки від 21 серпня 2021 року вбачається, що вона працювала на підприємстві з 29 травня до 21 серпня 20021 року та отримала заробіток у сумі 9 966, 86 Євро.

Тобто, на момент укладення шлюбу вона мала власні заощадження в сумі 7 637, 07 Євро., а решта є прибутком, отриманим нею в шлюбі.

На весілля їм було подаровано 10 000, 00 доларів США, з яких 8000 - 9000 були подаровані з її сторони.

Для купівлі майнових прав на квартири АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 вона позичала кошти в чоловіка своєї сестри ОСОБА_6 , а саме: на придбання квартири АДРЕСА_5 - 10 000, 00 доларів США відповідно до розписки від 07 листопада 2020 року.

Вказана сума ними була повернута до серпня 2021 року.

05 грудня 2021 року вона позичила у ОСОБА_6 10 000, 00 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_6 , частину з яких 09 грудня 2021 року вона обміняла на гривні в сумі 184 280, 00 грн.

Станом на даний час вказана сума коштів не повернута.

Крім того, перед укладеннмя договорів батьки відповідачки в 2020 року передали в дарунок відповідачці без укладення договорів 5 000, 00 доларів США, а в 2021 року - 10 000, 00.

Приведені обставини спростовують твердження позивача, приведені в позові.

Щодо приведених у позові тверджень про надання фінансової допомоги ТОВ`Прилуки Агроінвест» зазанчила, що будь-яких доказів його укладення позивач не надав.

Крім того, звернула увагу на те, що позивач був колишнім засновником даного товариства, а тому вважає, що вказані обставини можуть свідчити про створення неіснуючих боргових зобов`язань.

Зазначила також, що відповідно до бази давних You Control ТОВ`Прилуки Агроінвест» з 2020 року і до цього часу має високий рівень чистого доходу, а тому економічної необхідності в наданні позивачем позички не було.

Крім того, позивачем також не надано доказів відчуження зазначеного ним у позові автомобіля та суму продажу.

Вважає також, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту, оскільки квартири є неподільною річчю, що є самостійною підставою для відмови в позові.

22 вересня 2023 року відповідачка подала зустрічний позов про поділ майна подружжя та стягнення компенсації, яким просить в порядку поділу майна подружжя:

- визнати за нею майнові права на квартиру АДРЕСА_2 ;

- визнати з відповідачем майнові права на квартиру АДРЕСА_1 ;

- стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію між ринковою вартістю майнових прав на квартири в розмірі 265 169, 91 грн.

Посилається на те, що оплату вартості майнових прав на квартиру АДРЕСА_6 вона здійснила трьома платежами в сумі 1 349 120, 00 грн. з власних коштів, які мала до шлюбу, а також заробила, перебуваючи в шлюбі.

Крім того, грошові кошти нею бралися в борг, а також вони отримали в дар на весілля.

В свою чергу, плату за квартиру АДРЕСА_5 вніс відповідач в сумі 903 670, 00 грн.

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єктів нерухомості ринкова вартість квартири АДРЕСА_5 становить 2 377 799, 55 грн., а квартири АДРЕСА_6 - 2 112 629, 64 грн.

Будинок, у якому знаходяться квартири, зданий в експлуатацію, тому вони можуть оформити право власності на них.

Майнові права на квартири є неподільними речами, зазначені позивачем рівні частки в квартирах не можуть бути поділені в натурі.

Станом на даний час майнові права сторонам за умовами укладених договорів передані, а тому право спільної сумісної власності подружжя на майнові права є такими, що виникли.

Вважає обраний нею спосіб захисту правильним, таким, що відповідає вимогам закону, а тому просить задовольнити позов та в порядку ст.364 ЦК України стягнути з позивача на її користь різницю в вартості квартир.

06 березня 2024 року позивач подав відзив на зустрічну позовну заяву.

Зазначає, що на придбання майнових пав на квартиру АДРЕСА_5 не використовувалися їх спільні кошти чи особисті кошти відповідачки.

Майнові права були придбані за його особисті кошти.

Заперечує отримання подарунку на весілля в розмірі 10 000, 00 доларів США, а також отримання відповідачкою в борг від ОСОБА_6 10 000, 00 доларів США по розписці від 07 листопада 2020 року на придбання майнових прав на квартиру АДРЕСА_5 .

Заперечує отримання відповідачкою в дар коштів від батька, а також її роботу за кордоном, отримання коштів за цю роботу та використання їх на придбання майнових прав на квартири.

Заперечив вартість квартир, зазначену в довідці про оцінку.

Представник позивача в судовому засіданні первісний позов підтримав, проти зустрічного заперечував.

Відповідачка та її представник проти первісного позову заперечували, зустрічний підтримали.

В подальшому, після оголошеної в справі перерви за клопотанням представника позивача останній у судове засідання не з`явився.

Подав заяву і просить розглядати справу в його відсутності та відсутності позивача.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову та задоволення зустрічного, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, даною нормою закону встановлена презумпція спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу.

Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя.

При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування.

Судом встановлено, що сторони з 19 вересня 2020 року перебували в шлюбі.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 16 листопада 2022 року шлюб сторін був розірваний.

( т.1, а.с. 12 )

12 листопада 2020 року між позивачем та ОСОБА_5 був укладений Договір №12/11/2020-11-М7-1П про передання прав та обов`язків за Договором №11-М7 від 09 жовтня 2020 року про участь у Фонді фінансування будівництва.

Відповідно до п.1.1 договору ОСОБА_5 передав, а позивач набув права та обов`язки первісного довірителя, належні йому відповідно до умов договору№11-М7 від 09 жовтня 2020 року про участь у Фонді Фінансуваня будівництва виду А «М7» від 09 жовтня 2020 року щодо отримання у власність квартири АДРЕСА_1 , який був укладений продавцем за договором, та ТОВ`Фінансова компанія «Системінвест».

Згідно з п.2.1 договору вартість майнових прав становила 903 670, 00 грн.

Відповідно до виписи з особового рахунку дана сума була сплачена позивачем наступним чином: 12 листопада 2020 року - 245 000, 00 грн., 16 листопада 2020 року - 221 770, 00 грн. та 23 листопада 2020 року - 436 900, 00 грн.

09 грудня 2021 року був укладений аналогічний договір між відповідачкою та ОСОБА_5 про набуття прав та обов`язків за умовами Договору № 11-М7 про участь у фонді фінансування будівництва виду А »М 7»від 09 жовтня 2020 року щодо отримання у власність квартири АДРЕСА_2 , який був укладений продавцем за договором, та ТОВ`Фінансова компанія «Системінвест».

Відповідно до п.2.1 договору вартість майнових прав становила 1 329 120, 00 грн.

Дана сума була сплачена відповідачкою платіжними дорученнями: №9 від 07 грудня 2021 року в сумі 200 000, 00 грн., №20 від 09 грудня 2021 року - 930 384, 00 грн. та № 963 від 16 грудня 2021 року - 398 736, 00 грн.

( т.1, а.с. 13 - 17; 140 - 142; 149 - 154; 196 - 216 )

Стаття 60 СК України встановлює презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за період шлюбу.

Водночас, відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК Укрїни особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Тобто, набуття майна у період шлюбу не є імперативним визнанням того, що майно є спільним, адже необхідно врахувати не тільки те, що майно придбано у період шлюбу, але й ту обставину, за чиї кошти це майно придбано і чи ці кошти були набуті спільно, спільною працею та зусиллями обома членами подружжя.

З матеріалів справи вбачається, що 03 серпня 2020 року між позивачем таТОВ`Прилуки Агроінвест» був укладений Договір про надання поворотної фінансової допомоги, за яким позивач передав товариству 1 310 000, 00 грн.

З видаткових касових ордерів ТОВ`Прилуки Агроінвест» вбачається, що вказана сума була повернута частинами по 50 000, 00 грн. протягом періоду часу з 02 листопада 2020 року до 08 грудня 2021 року.

Крім того, з податкової декларації Єдиного податку позивача, як фізичної особи-підприємця за 2019 рік вбачається, що він у цей рік отримав дохід у розмірі 262 706, 35 грн. , а за 3 квартали 2020 року - 1 550 806, 46 грн.

( т.1, а.с. 18 - 39; 51 - 66 )

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17-ц зазначає, що презумпція спільності права власності подружжя на майно може бути спростована.

Для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно сторона, яка заперечує спільну власність, повинна подати позов про визнання особистою приватною власністю, а також надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази, що підтверджують інший правовий режим цього майна.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду у від 3 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (№ 14-130цс19) при вирішенні спору про поділ майна подружжя, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) зазначено, що для того, щоб визначити джерело придбання майна, необхідно встановити не лише факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, але й участь у його придбанні шляхом формування спільного бюджету та ведення спільного господарства, а також виключити можливість залучення особистих коштів будь-кого з них.

Особисті кошти - це грошові кошти, що належать одному з подружжя і не є результатом спільної праці або спільних доходів подружжя під час шлюбу.

Це можуть бути кошти, які належали йому до шлюбу або були отримані під час шлюбу, але не є результатом спільної праці подружжя.

Наприклад, грошові кошти, отримані у спадщину або в подарунок.

Також частими є випадки, коли майно було придбано за рахунок продажу іншого майна, яке належало одному з подружжя до шлюбу.

При цьому Верховний Суд у постановах від 29 січня 2020 року в справі № 463/5183/17 та від 31 січня 2024 року в справі №645/4165/21 зазначив, що наявність у одного з подружжя особистих грошових коштів на момент придбання майна не доводить той факт, що вони були витрачені саме на придбання спірного майна.

З цього випливає, що в судовому провадженні необхідно не лише довести саму наявність особистих коштів у одного з подружжя, але й надати належний доказ спрямування зазначених коштів на придбання такого майно.

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2022 року в справі № 461/1617/15 погодився з висновком апеляційної інстанції про спростування презумції особистї власності на майно, набуте під час шлюбу, з посиланням на п.п. 2 пункту 7 Розділу ІІ Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, яким передбачено, що фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою між собою за договорами купівлі-продажу, які підлягають нотаріальному посвідченню, у розмірі до 50 000,00 грн включно.

Платежі на суму, яка перевищує 50 000,00 грн здійснюється шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів на поточні рахунки (у тому числі на депозит нотаріуса на окремий поточний рахунок у національній валюті).

Щодо розписок про отримання коштів у позику відповідачкою.

З точки зору Верховного Суду, використання договору позики, в якому зазначено цільове призначення коштів (наприклад, на придбання конкретного майна), для спростування презумпції спільності майна подружжя, є неприпустимим.

Так, у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року в справі № 215/1191/17 зазначено, що досить часто учасники цивільного обороту в спорах про поділ майна за допомогою договору позики чи розписки про отримання в позику грошових коштів, в яких вказано, що ці грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна, намагаються спростувати презумпцію спільності майна подружжя (чи жінки та чоловіка, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі).

Зауважено, що використання таким чином договору позики (в якому передбачено, що грошові кошти передаються на придбання певного конкретного майна) очевидно не враховує, що регулювальна сила договору стосується його сторін, а тому не може кваліфікуватися як добросовісне та є неприпустимим.

Хоча суди також враховують хронологію подій, послідовність дій та інші обставини справи, щоб зробити остаточний висновок про правовий режим майна, однак банківські виписки є одним із найкращих доказів для підтвердження використання особистих коштів під час придбанні майна, оскільки містять в собі чітку хронологію руху грошових коштів.

Оцінюючи надані сторонами докази походження коштів на придбання спірного майна, а також твердження позивача, направлені на спростування презумпції спільності права власності подружжя на майнові права на квартиру АДРЕСА_1 , суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Будь-яких доказів на спростування вказаної презумпції позивач при зверненні до суду не надав, як і не надав представник позивача в судовому засіданні.

Не надав позивач і будь-яких доказів продажу належного йому до шлюбу транспортного засобу - DAEWOO LANOS, суму продажу - 82 280, 00 грн. та використання вказаної суми на придбання майнових прав на квартиру АДРЕСА_5 .

Щодо договору про надання поворотної фінансової допомоги в 2020 ТОВ »Прилуки Агроінвест» в сумі 1 305 100, 00 грн., та повернення її частини в сумі 900 000, 00 грн. напередодні укладення договору, суд враховує посилання представника відповідача в відзиві на позов.

Представник відповідачки за первісним позовом у відзиві зазначила про те, що позивач був колишнім засновником даного товариства.

Крім того, звернула увагу на доступну в базі давних You Control ТОВ »Прилуки Агроінвест» інформацію про фінансовий стан даного товариства та його високий рівень чистого доходу з 2020 року.

Позивач, отримавши відзив на позов, вказані обставини не спростовував та не довів необхідності укладення такого договору для ТОВ з його рівнем доходу, як юридичної особи.

Крім того, в відзиві на зустрічну позовну заяву також будь-яким чином вказані обставини не спростовував, обмежившись спростуванням тверджень відповідачки про джерела походження коштів на придбання майнових прав.

Щодо отриманого позивачем доходу за 2019 - 2020 роки, як ФОП, суд виходить з того, що окрім його наявності позивач за їх рахунок мав задовольняти свої особисті потреби, в тому числі на святкування одруження та подальше утримання сім`ї.

Більше того, будь-яких доказів, що саме ці кошти були використані на придбання майнових прав на квартиру АДРЕСА_5 , позивач не надав.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.77, ст. 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позивачем не спростовано презумпцію спільності права власності сторін, як подружжя, на майнові права на квартиру АДРЕСА_1 .

З урахуванням цього майнові права на вказану квартиру підлягають поділу як спільне майно подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За загальним правилом, визначеним ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Тобто, закон презюмує рівність таких часток.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Головним критерієм поділу майна, як об`єкта права спільної сумісної власності, є припинення правовідносин спільної сумісної власності між колишніми учасниками і припинення відносин спільної власності взагалі; у разі поділу кожен учасник має право одержати в натурі ту частину спільного майна, яка відповідає його частці у спільному сумісному майні.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За змістом ч.ч.1,2 ст.71 СК України поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Тобто, суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в п.27 постанови Великої Палати від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 та п. 58 постанови Великої Палати від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15, вирішення спору, зокрема щодо неподільної речі, не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

В п.п.22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно з ч.1 ст.190 ЦК України майном, як особливим об`єктом, вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено, зокрема, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

За змістом ч. 4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

З цього випливає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб.

Враховуючи викладене, з метою дотримання гарантованої законом рівності часток майна подружжя при його розподілі, суд приходить до висновку про виділення позивачу в порядку поділу майна подружжя: майнові права на квартиру АДРЕСА_5 , а відповідачці майнові права на квартиру АДРЕСА_2 .

Щодо обраного позивачем способу захисту, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч.1 ст.5 ЦПК України дійснюючи правосуддя, суд захищає зправа, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 зазначено, що як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 та від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що судовий захист повинен бути повним, відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц зазначила, що неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

З урахуванням приведеного вище, відсутності домовленості між сторонами про порядок поділу майна подружжя та вирішення спору на вирішення суду, суд вважає, що позивачем неправильно обраний спосіб захисту поділу майна подружжя в вигляді визнання за ним права на частину майнових прав на квартиру, а тому в позові має бути відмовлено з цих підстав.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 158/2229/16 від 30 січня 2019 року, вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єктів нерухомості від 12 вересня 2023 року, виконаної оцінювачем ОСОБА_7 , ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 2 377 799, 55 грн., а квартири АДРЕСА_6 - 2 112 629, 64 грн.

Тобто, загальна вартість становить 4 490 429, 19 грн.

( т.1, а.с. 232 - 237; т.2, а.с. 26 - 28 )

З урахуванням цього, частки сторін у спільному майні подружжя становлять 2 245 214, 60 гр. (2 377 799, 55 грн. + 2 112 629, 64 грн.= 4 490 429, 19 грн.: 2 = 2 245 214, 60 ).

Враховуючи викладене, з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню компенсація в розмірі 132 584, 96 грн. ( 2 245 214, 60 - 2 112 629, 64 = 132 584, 96 ).

Оцінюючи надані сторонами докази та заперечення, приведені в судовому засіданні, суд враховує, що відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Суд вище прийшов до висновку, що Договори купівлі-продажу майнових прав сторонами, як подружжям, були укладені в шлюбі, тобто в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, включається спільне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17.

Будь-яких доказів укладення Договорів купівлі-продажу майнових прав сторонами у власних інтересах суду не надано та судом не встановлено.

Отже, придбане сторонами майно - майнові права на квартири є їх спільною сумісною власністю як подружжя.

З урахуванням цього, висновку суду про належність придбаних сторонами майнових прав на квартири до спільного сумісного майна подружжя, а також тієї обставини, що позивчаем за первісним позовом не спростовано вказаної презумпції, суд не ввжає за доцільне давати оцінку решті тверджень сторін та наданим доказам щодо обставин набуття майнових прав на спірні квартири.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 183, 190, 364, 372 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 61, 63, 65, 69-72 СК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні первісного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та поділ майна подружжя відмовити.

Зустрічний позов задовольнити.

Поділити майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

В порядку поділуспільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 майнові права на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 майнові права на квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості майна в розмірі 132 584, 96 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 13 420, 00 гр. судового збору.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_7 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 29 квітня 2025 року.

Суддя К.В.Машкевич