Справа №345/858/25
Провадження № 2/345/633/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2025 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

у складі головуючого судді Сухарник І.І.

за участю секретаря судового засідання Рибчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калуші справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла свекруха позивачки ОСОБА_4 . Свекрусі на час смерті належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , який числився за нею згідно погосподарської книги №7 Кропивницької сільської ради народних депутатів. Свекрухою 13.03.200 було складено заповіт, згідно якого все своє майно вона залишила позивачці ОСОБА_1 . На підставі вказаного заповіту на частину майна померлої ОСОБА_4 (земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) державним нотаріусом Калуської районної державної нотаріальної контори 15.09.2015 позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Однак, в видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , після смерті свекрухи нотаріусом позивачці було відмовлено, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

На підтвердження факту належності померлій свекрусі домоволодіння по АДРЕСА_1 , позивачка надає виписку з погосподарської книги №7 Кропивницької сільської ради народних депутатів на 1991-1995 роки (№ 1 від 25.01.2025 року), згідно якої зазначено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 був колгоспним двором, головою двору була ОСОБА_4 .

Позивачка зазначає, що на час усуспільнення, в колгоспному дворі за адресою АДРЕСА_1 , проживали: її свекруха спадкодавець ОСОБА_4 , її чоловік (син померлої) ОСОБА_5 , її діти: відповідачі по справі - ОСОБА_6 та ОСОБА_2 і позивачка ОСОБА_1 .

Таким чином, оскільки до членів колгоспного двору по АДРЕСА_1 належали лише вони п`ятеро, то житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 після ліквідації колгоспних дворів став належати їм по 1/5 частині кожному.

Проте, чоловік позивачки (син ОСОБА_4 та батько відповідачів по справі ОСОБА_2 та Шабельовської (на той час ОСОБА_7 ) ОСОБА_5 помер ще ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті його частка у майні колгоспного двору розділилася порівну між ними усіма, як між його спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину, так як проживали з спадкодавцем на час смерті, і їм стало вже належати по 1/4 частині будинковолодіння.

Таким чином, спадкодавцю на час смерті належала 1/4 частина домоволодіння по АДРЕСА_1 . Оскільки позивачці належить 1/4 частина домоволодіння після усуспільнення майна колгоспного двору, а 1/4 частину домоволодіння вона успадкувала після смерті свекрухи, то в даний час вона має право на 2/4 (тобто 1/2) частини домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Позивачка зазначає, що відповідачі претензій до спадкового майна не мають і просить суд постановити рішення, яким визнати за нею право власності на спадкове майно ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, з урахуванням належної їй частки: визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 04.03.2025 відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 26).

Ухвалою суду від 07.04.2025 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні(а.с. 33-34).

Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак подала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутності, позов підтримує і просить задовольнити (а.с.29).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності. Позов визнає повністю (а.с.30).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про розгляд справи була повідомлена в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла свекруха позивачки ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.15), свідоцтвом про одруження від 24.01.1977 (а.с.13) та свідоцтвом про народження ОСОБА_5 (чаловік позивачки) від 03.04.1964 (а.с.24).

ОСОБА_4 13.03.2007 було складено заповіт, згідно якого все своє майно вона залишила позивачці (а.с.23).

На підставі вказаного заповіту на частину майна померлої ОСОБА_4 (земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва) державним нотаріусом Калуської районної державної нотаріальної контори 15.09.2015 їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Дана обставина підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 40210294 від 22.04.2015, свідоцтвом право на спадщину за заповітом від 15.09.2015 (а.с. 16, 17).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Частиною 1 ст.1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину після смерті свекрухи у встановленому законом порядку.

Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , після смерті свекрухи нотаріусом позивачці було відмовлено, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину т.в.о. державного нотаріуса Калуської районної державної нотаріальної контори Федина А.М. від 03.12.2024 а.с. 21).

На підтвердження факту належності ОСОБА_4 домоволодіння по АДРЕСА_1 , надано виписку з погосподарської книги №7 Кропивницької сільської ради народних депутатів на 1991-1995роки (№ 1 від 25.01.2025), згідно якої зазначено, що житловий будинок по АДРЕСА_1 був колгоспним двором, головою двору була ОСОБА_4 (а.с.11).

Згідно листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, «За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.»

У відповідності до п.6 ч.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 (зі змінами), до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;

в) у випадках, коли за рахунок майна колгоспного двору було внесено вклад у кредитну установу на ім`я члена двору, його частка має бути зменшена на суму вкладу, а якщо вклад перевищує належну цьому члену частку, з нього стягуються відповідні грошові суми на користь інших членів колгоспного двору;

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" ( 885-12 ) загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Розгляд позову про право на майно колишнього колгоспного двору не залежить від вирішення питань землекористування.

Судом встановлено, що на час усуспільнення, в колгоспному дворі за адресою АДРЕСА_1 , проживали: свекруха позивачки спадкодавець ОСОБА_4 , чоловік позивачки (син померлої) ОСОБА_5 , діти позивачки: відповідачі по справі - ОСОБА_6 та ОСОБА_2 і позивачка ОСОБА_1 . Дана обставина підтверджується випискою з погосподарської книги №7 Кропивницької сільської ради народних депутатів на 1991-1995 роки (№ 1 від 25.01.2025) а.с. 11.

З введенням Закону України «Про власність» згідно ст.ст.17,18 цього закону колгоспна власність будинковолодіння в АДРЕСА_1 перетворилась у спільну сумісну власність всіх 5 (п`ятьох) осіб.

Згідно ст.368 Цивільного кодексу України (в редакції 1963р.) майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У відповідності до ст.370 Цивільного кодексу України (в редакції 1963р.) частки у спільній сумісній власності є рівними, а згідно ст. 369 Цивільного кодексу України (у редакції 1963р.) співвласники майна користуються ним спільно, а розпорядження майном здійснюється за згодою всіх співвласників.

Таким чином, оскільки до членів колгоспному двору по АДРЕСА_1 належали зазначені п`ятеро осіб, то житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 після ліквідації колгоспних дворів став належати всім їм по 1/5 частині кожному.

Проте, чоловік позивачки (син ОСОБА_4 та батько відповідачів по справі ОСОБА_2 та Шабельовської (на той час ОСОБА_7 ) ОСОБА_5 помер ще ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14, 22). Після його смерті його частка у майні колгоспного двору розділилася порівну між іншими чотирма особами, як між його спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину, так як проживали з спадкодавцем на час смерті (дана обставина підтверджується випискою з погосподарської книги від 11.02.2025 року №2 а.с. 22), і їх (позивачці, померлій свекрусі та відповідачам) стало вже належати по 1/4 частині будинковолодіння.

Таким чином, судом встановлено, що спадкодавцю на час смерті належала 1/4 частина домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Згідно технічного паспорта від 19.09.2024 будинковолодіння по АДРЕСА_1 складається з: «А» - житловий будинок , «Б» - сарай, «В» - сарай, «Г» - стодола, «Д» - убиральня, «Е» - сарай, «Є» - літня кухня, «Ж» - сарай, № 1 криниця, №2,3 - ворота, №4,5 - огорожа (а.с. 18-20).

Згідно довідки від 22.01.2025 № 9728 інвентаризаційна вартість будинковолодіння по АДРЕСА_1 складає 415245,00 грн. (а.с. 10).

Відповідно до ст. ст. 317, 318, 319 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звертатися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки позивачка є спадкоємцем по заповіту і у відповідності до чинного законодавства прийняла спадщину, однак оформити своє право на спадкове майно у нотаріуса не може, тому вона звернулася з даним позовом до суду.

Таким чином, враховуючи той факт, що позивачці, як співвласнику, належить 1/4 частини будинковолодіння (по АДРЕСА_1 ) після усуспільнення майна колгоспного двору, а 1/4 частину домоволодіння позивачка успадкувала після смерті свекрухи, відповідачами заперечень на позовну заяву не подано, то суд приходить до висновку, що є усі підстави для задоволення позову та визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину будинковолодіння (спадкове майно ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням частки у спільній сумісній власності, належної позивачці).

На підставі викладеного й керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 , а саме на спадкове майно ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням частки у спільній сумісній власності, належної позивачці.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий