Провадження № 2/522/2133/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Кріцької Д.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права на користування квартирою та зобов`язання укласти договір найму,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла заява ОСОБА_1 до Приморської адміністрації Одеської міської ради про визнання прав на користування квартирою та зобов?язання укласти договір найму, а саме:

Визнати право користування квартирою, що розташована за адресою : АДРЕСА_1 .

Зобов?язати Приморську районну адміністрацію м. Одеси укласти договір найму з ОСОБА_1 квартири, що розташована в АДРЕСА_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що згідно виписки виконкому Центральної райради народних депутатів за №40 від 05.02.1993 р., була передана в тимчасове користування без реєстрації права власності, але з оплатою комунальних послуг гр. ОСОБА_1 (позивач), квартира АДРЕСА_2 .

Даний факт засвідчено випискою виконкому Центральної райради народних депутатів за №40 від 05.02.1993 р., є єдиним документом, що давав право на зайняття вказаної житлової площі.

14 червня 2019 року Позивачем 1 було отримано технічний паспорт на квартиру під АДРЕСА_2 .

У вказаній виписці зазначається склад сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 чоловік (далі - ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 дочка (далі ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 свекруха.

З моменту зайняття вищезазначеної квартири, позивач та її сім`я проживали та вели спільне господарство у ній разом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла свекруха Позивача ОСОБА_4 , вказаний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , що видане Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси від

18.01.2007 р. вона проживала разом з іншими членами її родини у одній квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

На даний час в зазначеній квартирі постійно проживають та ведуть домашнє господарство, підтримують чистоту і порядок в ній та оплачують комунальні платежі позивач, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Вони добросовісно, безперервно та відкрито володіють даним нерухомим майном, доглядають за квартирою та утримують її, постійно проводять поточний та капітальний ремонт, оскільки постійно проживають там.

На даний момент права приватної власності на вказану квартиру у Позивача немає, тобто вона знаходиться у власності територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради.

Позивач просить суд визнати за ним право користування житловим приміщенням за адерсою : АДРЕСА_1 , зобов?язати відповідача укласти з ним письмовий договір найму на дане житлове приміщення.

Ухвалою судді Приморського районного суду від 27.08.2024 року позов залишено без руху, а 11.09.2024 та 17.10.2024 року до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою судді Приморського районного суду від 18.10.2024 року було відкрито провадження по справі.

09.10.2024 р. від Позивача надійшла уточнена позовна заява.

09.12.2025 року було закрито підготовче провадження.

Позивач та його представник адвокат Тарановський Д.С. у судовому засіданні просили задовольнити їх позов.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Заслухавши позивача та відповідача, дослідивши подані документи, всебічно і повно з?ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об?єктивно вважає, що позовну заяву слід задовольнити, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. ст. 13,19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

На підставі ст. ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом, згідно виписки виконкому Центральної райради народних депутатів за №40 від 05.02.1993 р., була передана в тимчасове користування без реєстрації права власності, але з оплатою комунальних послуг гр. ОСОБА_1 (позивач), квартира АДРЕСА_2 .

26.03.2024 р. ОСОБА_1 звернулась з заявою до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про укладення договору найму на квартиру АДРЕСА_3 мотивуючи свою заяву законним проживанням у вказаній квартирі тривалий час.

Листом від 17.05.2024 р. № Т-888 Приморська районна адміністрація Одеської міської ради розглянула заяву ОСОБА_1 та повідомила заявницю, що дійсно зазначеним рішенням дозволено проживання ОСОБА_1 та членам її сім`ї і зазначене рішення є чинним, однак Приморська районна адміністрація Одеської міської ради не наділена повноваженнями вносити будь-які зміни до зазначеного рішення, у зв`язку із чим позбавлена можливості укласти договір найму.

Таким чином, право користування Позивача встановлено на підставі рішення виконкому Центральної райради народних депутатів за №40 від 05.02.1993 р. і не заперечується Відповідачем, у зв`язку із чим суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання права користування квартирою.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Відповідача укласти договір найму, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 810 ЦК України За договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Таким чином за своєю правовою природою договір найму є строковим та оплатним.

Відповідно до положення про районні адміністрації Одеської міської ради затверджено рішенням Одеської міської ради № 1328-VII від 07.12.2016р. (зі змінами від 26.04.2017р.№ 1934-VII) У галузі обліку та розподілу житла райадміністрація:

- утворює громадську житлову комісію та організовує її роботу;

- веде квартирний та кооперативний облік громадян району, які потребують поліпшення житлових умов;

- веде облік громадян, які мешкають у аварійних будинках;

- вирішує питання про надання дозволу або відмову у відчуженні жилої площі, та іншого майна з дотриманням вимог чинного законодавства із захисту прав і інтересів неповнолітніх дітей;

- вирішує питання про включення жилих приміщень до службових та веде їх облік;

- веде облік осіб, які користуються правом першочергового та позачергового отримання жилих приміщень;

- видає ордери на заселення особам, які перебувають на квартирному обліку в районі, на підприємствах, в установах та організаціях району;

- вирішує житлові питання, у тому числі щодо видачі ордерів, укладання договорів найму при розподілі неприватизованого житла на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради; внесення змін до договорів найму (зокрема, у разі зміни основного квартиронаймача або зміни складу членів сім`ї квартиронаймача); приведення договорів найму у відповідність до законодавства (зокрема, щодо дотримання форми договору); розподілу службового житла тощо;

- здійснює функції уповноваженого органу з управління неприватизованим житлом;

- вирішує питання оформлення та переоформлення особистих рахунків на житло;

- вирішує питання про надання жилих приміщень у встановленому законом порядку, приєднання вивільнених жилих і нежилих приміщень та про виключення жилих приміщень з числа службових

Таким чином, укладення договорів найму є обов`язком районних адміністрації, які делеговані відповідною міською радою та закріплені у ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до п. 1 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 р. № 396 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян (далі - Положення) визначає порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно із статтею 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства України, є недійсними.

Відповідно до ст. 62 ЖК УРСР застосування норм цивільного законодавства до відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення

До відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також норми Цивільного кодексу України.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції передбачає кожній особі гарантії, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ від 24 листопада 1986 року у справі «Gillow v. the U.K.»), так і на наймача (рішення ЄСПЛ від 18 лютого 1999 року у справі «Larkos v. Cyprus»).

Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (див. рішення ЄСПЛ від 27 травня 2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» (Connors v. the United Kingdom), заява № 66746/01, пункт 82).

У пунктах 40-44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (Заява № 30856/03) зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, пункт 36, ECHR 2004-XI (витяги).

Відповідно до статті 3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Відповідно до пункту 14 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», проживання у гуртожитку на правових підставах - проживання у гуртожитку (використання жилої площі в гуртожитку в якості житла) відповідно до цього Закону, а саме: виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 Житлового кодексу Української РСР.

З початку 1993 року Позивач, проживаючи у вказаній квартирі, та безперервно, відкрито і добросовісно оплачуючи усі комунальні платежі за електроенергію, газ, водопостачання, вивіз сміття, несуть інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності вказаної квартири.

Під час життя у вказаній квартирі Позивач, неодноразово проводив косметичний ремонт житла.

Частиною першою статті 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Відповідно до статті 5 ЖК України, державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та згідно зі статтею 51 ЖК УРСР, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

За положеннями ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтею 42 ЖК України передбачено, що жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості (ст. 43 ЖК України).

Відповідно до ст.58 ЖК України єдиною підставою для вселення в жиле приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є ордер.

Згідно зі ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Частина 1 ст.63 ЖК України визначає, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

За змістом статті 65 ЖК України за особою не може бути визнано право користування житловим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому житловому приміщенні.

Відповідно до ст. 99 ЖК України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Згідно ст. 106 Житлового Кодексу, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Згідно з частиною 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Статтею 29 даного Закону передбачено повноваження щодо управління комунальною власністю. Так, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад відноситься, зокрема, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Відповідно до Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і Законами України.

Відповідно до пункту 4.1.51 згаданого Положення, до повноважень районної адміністрації належить звернення до судових органів з позовними заявами, скаргами щодо справ про виселення громадян з жилих приміщень, у яких вони незаконно проживають; з інших справ, які виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень.

Згідно зі ст.327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Аналіз зібраних доказів вказує на те, що докази наявні в матеріалах справи, підтверджують постійне проживання позивача в спірній квартирі та встановлено підстави набуття права на проживання ії в квартирі .

Керуючись ст.ст. 12,13, 76-81,89, 258-259, 263-265, 273,354,355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати право користування квартирою АДРЕСА_3 .

Зобов`язати Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з ОСОБА_1 договір найму квартири АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 01.05.2025.

Суддя Р.Д. Абухін

28.04.25