Провадження № 2/201/909/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого - судді Куць О.О.,

за участю секретаря судового засідання Сідельника Є.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Ярошенка Д.В.,

представника відповідача Марченка О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровського державного університету внутрішніх справ про виплату заробітної плати та середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпровського державного університету внутрішніх справ про виплату заробітної плати та середнього заробітку.

В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 23 серпня 2023 року він уклавз Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ контракт з науково-педагогічним працівником щодо його прийняття на роботу доцентом кафедри адміністративного права, процесу та адміністративної діяльності. Строк дії контракту почався 01 вересня 2023 року та тривав до проведення конкурсного заміщення посади, але у будь-якому разі не пізніше 31 серпня 2024 року.

Позивач вказував, що наказом № 233 о/с від 31 серпня 2023 року він був прийнятий на посаду доцента кафедри адміністративного права, процесу та адміністративної діяльності Факультету підготовки фахівців для підрозділів превентивної діяльності.

Наказом № 586 о/с від 18 серпня 2024 р. його було звільнено з посади доцента кафедри з 31 серпня 2024 року за п. 2 ст. 36 КЗпПУ - у зв`язку із закінченням строку трудового договору, а 30 серпня 2024 року він отримав заробітну плату доцента кафедри ДДУВС за робочі дні, відпрацьовані у серпні 2024 року, розраховану відповідно до встановленого на той момент законом окладу доцента за 1 ставку. Після звільнення 31 серпня 2024 року жодних інших виплат від ДДУВС він не отримував.

Між тим, згідно п. 2.1. Положення «Про планування та облік роботи науково-педагогічних працівників Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ» (далі - Положення) № 149 від 28.02.2023 року річний обсяг навчальної роботи науково-педагогічного працівника Університету визначається відповідно до Закону України «Про вищу освіту». Так максимальний обсяг навчальної роботи на рік становить 600 годин, а мінімальний - 400 годин. За підсумками 2023-2024 навчального року загальна кількість виконаної ним навчальної роботи склала 831,1 навчальну годину, що на 231,1 годину перевищує встановлений ч. 2 ст. 56 Закону України «Про вищу освіту» розмір максимального навчального навантаження на одну ставку науково-педагогічного працівника на навчальний рік у розмірі 600 годин.

Оплата праці науково-педагогічних працівників відноситься до системи, що базується на тарифних ставках з можливістю додаткових виплат та надбавок за наукові досягнення та інші види діяльності, отже з посиланням на норми Закону позивач зазначив, що оклад доцента за 19 тарифним розрядом (на 1 ставку) складає 12128,97 грн. Крім того, додатково до окладу йому нараховувались та виплачувались відповідачем наступні надбавки: надбавка за вислугу років (30%): 12128,97x0,30=3638,69 грн.; надбавка за науковий ступінь (15%): 12128,97x0,15=1819,35 грн.; надбавка за вчене звання (25%): 12128,97x0,25=3032,24 грн. Загальна сума до утримання податків - 20 619,25 грн.

Розрахунок недоплаченої заробітної плати, що підлягає стягненню, має відбутися саме за рівнем посадового окладу за 19-м тарифним розрядом, у розмірі 12128,97 грн. з доплатою 70 % (за наукову ступінь кандидата наук 15 %, вчене звання доцента 25 % , вислугу років 30 %). Наднормово виконана ним навчальна робота у кількості 231,1 годин, свідчить, що посадовий оклад фактично складав 1,38 ставки (831,1 години : 600 годин =1,38 ставки). Недоплачена заробітна плата склала 7 835,31 грн. за місяць (20 619,25 : 100 х 38), за 12 місяців 94 023,72 грн. (7 835,31 х 12).

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням розрахунків, наведених у позовній заяві, ОСОБА_1 просив суд зобов`язати відповідача врахувати та виплатити йому заробітну плату за період його роботи на посаді доцента кафедри адміністративного права, процесу та адміністративної діяльності за період з 01 вересня 2023 року до 31 серпня 2024 року за фактично відпрацьовані 0,38 ставки доцента, що у сумі складає 94 013,72 грн., а також стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки з 31 серпня 2024 року по день ухвалення судового рішення та судові витрати. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 22 листопада 2024 року позовна заява передана для розгляду судді Куць О.О. (а.с.37).

Ухвалою судді від 26 листопада 2024 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено її до розгляду по суті (а.с.41-42).

25 грудня 2024 року представником ДДУВС Макаренко С.С. подано відзив на позовну заяву, в якому остання вказувала, що вимоги позивача відповідачем не визнаються та, з посиланням на норми Положення зазначала, що робочий час науково-педагогічних працівників (далі-НПП) включає час виконання ним навчальної, методичної, наукової, організаційної роботи та інших трудових обов`язків. Річний бюджет робочого часу НПП становить 1548 годин. Кожний НПП не пізніше п`яти робочих днів після закінчення навчального семестру, року, виходячи з обсягу фактично виконаної роботи, підбиває підсумки і заповнює відповідні графи індивідуального плану та подає на розгляд керівникові кафедри. Висновок про виконання індивідуального плану роботи НПП робить керівник кафедри на підставі аналізу даних, які знаходяться в таблицях, а також матеріалів, що підтверджують результати навчальної, методичної, наукової, організаційної та інших видів робіт. Висновок розглядається і затверджується на засіданні кафедри. Однак відмітка завідувача кафедри за 2 семестр в індивідуальному плані відсутня. Отже, позивач не представив відповідним чином індивідуальний план завідувачу кафедри.

Рішенням кафедри від 21 грудня 2023 року встановлено, що НПП кафедри повинні врахувати у плануванні на весняний семестр можливість невиконання окремих видів методичної, організаційної або наукової діяльності. Відповідно до індивідуального плану позивача розмір наукової, методичної та організаційної роботи за планом становив за: 1 семестр - 644,4 години; 2 семестр - 305 годин, разом за обидва семестри - 949,4 годин, а перевиконання навчальної роботи за: 1 семестр - 12 години; 2 семестр - 220,5 годин, разом за обидва семестри - 232,5 годин. Тобто, розмір наукової, методичної та організаційної роботи перевищує розмір перевиконання навчальної роботи на 716,9 годин, і це, як вказував представник відповідача, дозволяло позивачу виконати вимоги рішення кафедри від 21 грудня 2023 року й скоротити розмір наукової, методичної та організаційної роботи на 232,5 годин. Проте, позивач проігнорував рішення кафедри та положення нормативних документів ДДУВС і вирішив виконувати роботу фактично порушивши умови свого контракту та посадової інструкції. А тому діяльність, занесену до індивідуального плану, яку позивач виконував у свій вільний час за власним бажанням та видавання її за виконання понаднормової роботи можна розцінювати як порушення посадової інструкції та законодавства.

Щодо надбавки за вислугу років вказувала, що позивачу установлено стаж педагогічної та науково-педагогічної роботи станом на 01 вересня 2023 року - 10 років 03 місяці 14 днів.Згідно з п. 1 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 р. № 78, педагогічним та науково-педагогічним працівникам закладів і установ освіти виплачуються надбавки за вислугу років щомісяця у відсотках до посадового окладу (ставки заробітної плати) залежно від стажу педагогічної роботи у таких розмірах: понад 3 роки - 10 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків і понад 20 років - 30 відсотків. Отже використання позивачем для розрахунків надбавку за вислугу років у розмірі 30% є неправомірним.

Щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку, зауважувала, що згідно з наказом ДДУВС від 13.08.2024 р. № 568 днем звільнення позивача є 31 серпня 2024 року, яке припадало на суботу, а тому усі розрахунки з позивачем були проведені 29 серпня 2024 року, відтак ДДУВС даних вимог позивача не визнає.

З наведених підстав позовна заява є необґрунтованою, а тому просила відмовити у її задоволенні.

10 січня 2025 року позивачем надано суду відповідь на відзив в якій останній зазначав, що на дату звільнення відповідач не провів з ним остаточного розрахунку. Щодо індивідуального плану за 2 семестр 2023-2024 навчального року зауважив, що ним його було подано на кафедру 22 червня 2024 року - на наступний день після того як ним було проведено останнє заняття за розкладом. Відсутність відмітки завідувача кафедри за 2 семестр вказує на те, що він не дбайливо ставиться до виконання своїх посадових обов`язків. Додатково зауважував, що можливо завідувач кафедри намагався приховати від навчально-методичного відділу ДДУВС факт долучення його до наднормової навчальної роботи. Усі умови контракту виконувалися ним у повному обсязі. Отже, твердження відповідача з цього питання є безпідставними. Щодо ігнорування рішення кафедри, зазначав, що завідувач кафедри заздалегідь володів інформацією про те, що у весняному семестрі 2023-2024 навчального року прогнозується перевиконання НПП кафедри навчального навантаження, рішення кафедри містить формулювання, які носять рекомендаційний характер.

Представником відповідача Макаренко С.С. 23 січня 2025 року надані суду заперечення на відповідь на відзив, в якій з посиланням на ст. 116 КЗпП, зазначала, що у разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану позивачем суму. Днем пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок є день подання позивачем позову до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська. До того ж, наразі наявний спір щодо розміру сум, нарахованих працівникові при звільненні. Розрахунок при звільненні здійснено відповідачем 29 серпня 2024 року в повному обсязі. Щодо розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку вказувала, що ОСОБА_1 у 2023-2024 навчальному році виплачувались доплати у виді премій на загальну суму 38 715,11 грн., що підтверджується довідкою № 1 за період з 01 вересня 2023 року по 31 серпня 2024 року. Крім того, позивач має право на надбавку у розмірі 20 відсотків до посадового окладу (ставки заробітної плати) за вислугу років. Однак під час вивчення матеріалів справи було встановлено, що позивачу в період з вересня 2023 року по серпень 2024 року здійснювалася виплата надбавки за вислугу років в розмірі 30%, на підставі чого було проведено службову перевірку. За результатами службової перевірки від 22 січня 2025 року встановлено, що розмір переплати, нарахованої ОСОБА_1 , склав 23842,97 грн., що підтверджується копією архівної відомості № 1 за період з вересня 2023 року по серпень 2024 року. Щодо навчальної роботи позивача звертала увагу суду на те, що останній проігнорував рішення кафедри та положення нормативних документів ДДУВС й вирішив виконувати роботи їм всупереч, фактично порушивши умови свого контракту та посадової інструкції. З наведених підстав просила відмовити позиву у позові повністю.

Також представник відповідача окремо 23 січня 2025 року з посиланням на норми Закону та нормативні документи ДДУВС надала обґрунтовану відповідь по кожному з поставлених у позові питань та просила прийняти дані пояснення та долучити до матеріалів справи документи.

У судовому засіданні 18 лютого 2025 року позивачем суду були надані пояснення, в яких останній зауважував, що його навчальне навантаження у 2023/2024 навчальному році склало 825,1 годин при встановлених законом 600 годин, тож в розумінні положень ст. 56 Закону України «Про вищу освіту» він відпрацював 1,375 ставки (825,1 / 600). Водночас, як вбачається з матеріалів справи, за вказаний період часу його заробітна плата виплачувалась виходячи з 1 ставки, а не за фактично відпрацьовані 1,375 ставки. Отже, відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити йому різницю між сплаченою та фактично відпрацьованою ставкою за навчальний 2023/2024 рік, яка складає 0,375 ставки на місяць (1,375 - 1) та дорівнює 54 580,37 грн.

Крім того, ОСОБА_1 відповідно до положень чинного законодавства, на дату виникнення спірних правовідносин, мав право на наступні надбавки, які нараховуються на ставку, що підлягає виплаті працівнику: надбавка за вислугу років (30%); надбавка за науковий ступінь (15%); надбавка за вчене звання (25%). Разом 70%. 54 580,37 грн.*0,7=38 206,259 грн. (70% надбавок) Таким чином, розмір невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 , з урахуванням вказаних вище надбавок розраховується складанням суми невиплаченого окладу (54 580,37 грн.) та суми всіх не виплачених позивачу надбавок (38 206,26 грн.) 54 580,37 грн +35 206,26 = 92 786,63 грн. Водночас, враховуючи те, що на дату складання та подання позовної заяви у ОСОБА_1 не було точних відомостей щодо відпрацьованих ним загальної кількості годин навчальної роботи, останнім було заявлено вимоги в розмірі 94 023,72 грн., в частині, що стосуються не виплаченої заробітної плати.

Щодо заявленої вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення остаточного розрахунку з 31 серпня 2024 року по день ухвалення судового рішення вказував, щоз 1 липня 2024 р. до 25 серпня 2024 року він знаходився у щорічній відпустці. У липні 2024 року він не працював, а у серпні 2024 року ним було відпрацьовано 5 днів (з 26 серпня 2024 року до 31 серпня 2024 року) й отримано 5675,99 грн. заробітної плати. Середньоденна заробітна плата склала 1 135,18 грн. Тому саме цей розмір середньоденної заробітної плати, на переконання позивача, необхідно враховувати при виплаті середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку. Враховуючи те, що його було звільнено 31 серпня 2024 року, то, в розумінні положень ст. 117 КЗпП, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за 5 повних місяців та 12 днів. Відтак всього середній заробіток за час затримки розрахунку складає 138 491,96 грн.

Щодо понаднормового виконання позивачем трудових обов`язків, які заперечувались стороною відповідача, позивач зауважував, що він, ОСОБА_1 , як доцент кафедри та науково-педагогічний працівник був у прямому підпорядкуванні керівника кафедри, а тому будь-який об`єм робіт, який виконувався ОСОБА_1 або попередньо узгоджувався з керівником кафедри, або виконання такої роботи безпосередньо доручалось керівником кафедри ОСОБА_1 . Отже, твердження відповідача про те, що він міг зменшити свій об`єм навантаження, недобросовісно, самовільно виконував більший об`єм роботи, ніж йому було виділено керівником кафедри, не узгоджується з дійсними обставинами справи. Також, рішення кафедри від 21 грудня 2023 року, на яке посилається відповідач, у тому виді, який було надано суду не існувало на дату виникнення спірних правовідносин. А тому, на думку позивача, заперечення сторони відповідача з цього приводу є безпідставними.

На посилання відповідача про те, що він нібито не має права на отримання надбавки в розмірі 30% за вислугу років, зауважував наступне. Так з розрахункового листка за серпень 2024 року йому була нарахована надбавка саме в розмірі 30%. Зокрема, згідно з вказаного розрахункового листка, його посадовий оклад (ставка) за 5 робочих днів склала 2 756,58 грн., а надбавка за вислугу років - 826,98 грн, тобто 30% від нарахованої у вказаний період ставки, що підтверджується наступним розрахунком: 2 756,58 грн х 30% = 826,98 грн. Отже, посилання відповідача на те, що він не мав права на отримання надбавки в розмірі 30% за вислугу років не узгоджується з попередніми діями самого відповідача, які полягають у нарахуванні та виплаті такої надбавки. Також з його трудової книжки вбачається, що він служив в органах внутрішніх справ 10 років 1 місяць 8 днів та зазначав, що на дату призначення на посаду доцента кафедри його стаж педагогічної роботи складав більше 20 років. Відтак, надбавка за вислугу років становить 30%, а тому твердження відповідача в цій частині є безпідставними. Враховуючи вищевикладене, позивач підтримав свої позовні вимоги та просив їх задовольнити.

26 лютого 2025 року представник відповідача надала заперечення на пояснення позивача від 18 лютого 2025 року, зауважувала, що ДДУВС при звільненні позивача виплатив усі належні йому кошти. Окрім цього, за результатами службової перевірки, проведеної 22 січня 2025 року, було встановлено, що за період з вересня 2023 року по серпень 2024 року розмір переплати, нарахованої ОСОБА_1 , становить 23 842,97 грн., оскільки він мав право лише на 20% надбавки за вислугу років, а не на 30%, як йому виплачувалося. Також посилання позивача на перевищення навчальних годин не відповідають дійсності і мають бути зменшені принаймні на 108 годин з огляду на п. 5.2.10. Галузевої угоди між Міністерством освіти і науки України, Профспілками працівників освіти і науки України та Всеукраїнським об`єднанням організацій роботодавців у галузі вищої освіти на 2021-2025 роки, згідно якого при виробничій необхідності обсяг навчальної роботи на 1 ставку може становити 700 годин. З наведених підстав сторона відповідача просила відмовити позивачу у позові повністю.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Ярошенко Д.В. підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник відповідача Марченко О.Б. просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що 23 серпня 2023 року між Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ (після зміни найменування Дніпровський державний університет внутрішніх справ) та ОСОБА_1 укладено контракт з науково-педагогічним працівником Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, відповідно до умов якого позивача прийнято на роботу до Університету на посаду доцента кафедри адміністративного права, процесу та адміністративної діяльності з 01 вересня 2023 року до проведення конкурсу заміщення посади, але у будь-якому разі не пізніше 31 серпня 2024 року (т.1,а.с.13-14).

Згідно п.1.4 Контракту працівник підзвітний ректорові університету, проректорам, керівнику структурного підрозділу (факультету, кафедри, відділу тощо) в межах покладених на нього обов`язків та виконує покладені на нього обов`язки відповідно до законодавства України про працю, освіту, нормативних положень Міністерства освіти та науки України, МВС України, Статуту Університету, цього контракту та посадової інструкції.

Відповідно п.3.1 Контракту працівник зобов`язується протягом дії контракту викладати в Університеті навчальні дисципліни згідно з індивідуальним планом в обсязі навчального навантаження (навчальної роботи) не менш ніж 400 годин на навчальний рік.

Робочий час працівника визначається відповідно до Закону України «При вище освіту", Кодексом законів про працю України колективного договору (п.4.1 Контраку).

Наказом відповідача № 586 о/с від 13 серпня 2024 р. ОСОБА_1 було звільнено з посади доцента кафедри з 31 серпня 2024 року за п. 2 ст. 36 КЗпПУ (т.1,а.с.26), про що зроблено запис № 21 у його трудовій книжці ( т.1, а.с.25 зворот).

Частина перша статті 21 КЗпП України дає визначення трудового договору як угоди між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 94 КЗпП України, стаття 1 Закону України «Про оплату праці»).

Частиною першою статті 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до положень частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За приписами статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Отже, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Працівник є слабшою ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (така позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)).

Згідно п. 1.3. Положення «Про планування та облік роботи науково-педагогічних працівників Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ» (далі - Положення) № 149 від 28.02.2023 року робочий час НПП визначається Кодексом законів про працю України (ст.51) та Закону України «Про вищу освіту» (ст.56) і становить 36 годин на тиждень (скорочена тривалість робочого часу). Робочий час НПП включає час виконання ним навчальної, методичної, наукової, організаційної роботи та інших трудових обов`язків. Річний бюджет робочого часу НПП становить 1548 годин. (т.1,а.с.85).

Згідно п. 2.1. Положення «Про планування та облік роботи науково-педагогічних працівників Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ» № 149 від 28.02.2023 року річний обсяг навчальної роботи НПП Університету визначається відповідно до Закону України «Про вищу освіту». Максимальний обсяг навчальної роботи на рік становить - 600 годин. Мінімальний обсяг навчальної роботи на рік - 400 годин. (т.1,а.с.86)

Відповідно до положень абз. 3 ч. 2 ст. 56 Закону України «Про вищу освіту» максимальне навчальне навантаження на одну ставку НПП не може перевищувати 600 годин на навчальний рік.

Розмір посадового окладу ОСОБА_1 складав 12128,97 грн., що сторонами не заперечується, а тому не підлягає доказуванню згідно ч.1 ст.82 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з витягів з журналів обліку роботи навчальних груп, а також з витягу зі звіту про виконання обсягів навчальної роботи науково-педагогічними працівниками кафедри адміністративного права і процесу у 2023/2024 навчальному році загальна кількість виконаної позивачем навчальної роботи склала 825,1 годин (т.1,а.с.166-295).

Доводи відповідача стосовно того, що позивач не представив завідувачу кафедри індивідуальний план та те, що він не був підписаний останнім, а відтак є непогодженим, не можуть бути прийняті до уваги, з огляду на наступне.

Згідно п. 5.1 Положення «Про планування та облік роботи науково-педагогічних працівників Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ» № 149 від 28 лютого 2023 року керівник кафедри складає звіт кафедри про виконання обсягів навчальної роботи і надає його до навчально-методичного відділу не пізніше двох тижнів після закінчення навчального семестру, року. Звіт про виконання обсягів навчальної роботи обов`язково супроводжується пояснювальною запискою, в якій керівник кафедри обґрунтовує та пояснює відхилення фактично виконаних обсягів роботи від запланованих по кожному НПП, а також аналізує причини цих відхилень і пропонує заходи щодо їх усунення в подальшому.

Як пояснив у судовому засіданні ОСОБА_1 , заповнений індивідуальний план за 2 семестр 2023-2024 навчального року ним було подано на кафедру 22 червня 2024 року, тобто наступного дня після проведення останнього заняття за розкладом.

Вказана обставина не спростована відповідачем.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що позивач не надав своєчасно на підпис завідувачу кафедри індивідуальний план, жодних зауважень стосовно цієї обставини керівництвом університету не висловлювалось, не притягалось позивача і до відповідальності за порушення умов контракту, тощо.

Посилаючись на рішення кафедри від 21 грудня 2023 року, у судовому засіданні представник відповідача зазначав, що позивач повинен був відмовитись від виконання іншої наукової, методичної та організаційної роботи з метою недопущення виконання ним понаднормової.

На вказані твердження суд зауважує наступне.

Під час розгляду справи по суті сторона позивача наполягала на тому, що рішення кафедри від 21 грудня 2023 року, на яке посилається відповідач, у тому виді, якому було надано суду не існувало на дату виникнення спірних правовідносин, оскільки на вказаному засіданні кафедри адміністративного права, процесу та адміністративної діяльності Університету не ставилось питання про затвердження звіту з виконання загального обсягу навчальної роботи з дисциплін кафедри адміністративного права, процесу та адміністративної діяльності ФПФППД за осінній семестр 2023-2024 навчального року - п. 16 протоколу № 10 засідання кафедри (т.2, а.с. 28).

Допитана у якості свідка ОСОБА_2 , яка була секретарем на засіданні кафедри адміністративного права, процесу та адміністративної діяльності Університету від 21 грудня 2023 року та підписувала вищевказаний протокол зазначила, що у порядку денному було лише 15 питань.

Слід зазначити, як було зазначено вище, норми ст. 56 Закону України «Про вищу освіту» регламентують, що незалежно від того, яку саме кількість годин науково-педагогічним працівником присвячено для виконання методичної, організаційної роботи та інших трудових обов`язків, його навчальне навантаження на одну ставку (оклад) не може перевищувати 600 годин.

Відтак якщо робочий час науково-педагогічного працівника становить 36 годин, як це передбачено частиною першої вказанної статті, але навчальне навантаження за навчальний рік перевищує 600 годин, то в такому випадку ставка науково-педагогічного працівника має бути розрахована відповідно до фактично витраченого часу на навчальну роботу, та різниця за таку роботу доплачена відповідному працівнику.

Крім того, навчальне навантаження, а також індивідуальний план роботи науково-педагогічного працівника визначається саме завідувачем кафедри, а тому посилання відповідача про те, що позивач недобросовісно, всупереч рекомендацій, виконував роботу понаднормово є безпідставними.

Відповідно до п. 1.4. Положення про кафедру адміністративного права, процесу та адміністративної діяльності факультету підготовки фахівців для підрозділів превентивної діяльності затвердженої наказом відповідача від 31.08.2023 р. №782 (далі за текстом - Положення про кафедру) кафедру очолює завідувач, який призначається на посаду і звільняється з посади наказом ректора Університету та забезпечує організацію освітнього процесу, виконання навчальних планів і програм навчальних дисциплін, навчально-методичною та науковою діяльністю викладачів.

Згідно з п.п. 6.4.2, 6.4.3, 6.4.4, 6.4.5, 6.4.7, 6.4.12, 6.4.20 п. 6.4. Положення про кафедру завідувач кафедри: керує навчальною, науковою, кадровою та виховною роботою на кафедрі; організовує роботу зі створення та оновлення освітньопрофесійних програм, навчальних планів, тощо з числа дисциплін, що викладаються на кафедрі; затверджує план роботи кафедри на рік; затверджує індивідуальні плани науково-педагогічних працівників; контролює й оптимізує організацію освітнього процесу; визначає кадрову політику на кафедрі; проводить систематичну роботу серед науково-педагогічних працівників щодо зміцнення службової дисципліни, неухильного дотримання законності, вимог антикорупційного законодавства, професійної та службової етики, академічної доброчесності.

Відповідно до положень ст. 7.2 Положення про кафедру зміст і діяльність науково-педагогічних працівників кафедри визначають індивідуальні плани роботи, графіки роботи, затверджені розклади навчальних занять та іспитів, графіки освітнього процесу, а їх повноваження - посадові інструкції (т.1, а.с. 71-82).

Положеннями п. 1.2. Посадової інструкції ОСОБА_1 визначено, що доцент кафедри безпосередньо підпорядковується завідувачу кафедри або особі, яка його заміщує.

Пунктом 2.1. Посадової інструкції визначено, що доцент кафедри зобов`язаний виконувати навчальне навантаження в межах розподілу по кафедрі та безпосередньо закріпленого за ним.

Преамбулою Положення про планування та облік роботи науково-педагогічних працівників Дніпропетровського державного університет внутрішніх справ визначено, що Положення є основним нормативним документом, що регламентує планування та облік навчальної, методичної, науково організаційної та інших видів робіт, які виконуються науково-педагогічними працівниками ДДУВС протягом навчального року.

Відповідно до п. 1.4. Положення про планування роботи визначено, що графік робочого часу НПП визначається розкладом аудиторних навчальних занять і консультацій, розкладом підсумкових контролів та іншими видами робіт, передбаченими Індивідуальним планом роботи НПП за навчальний рік (далі - Індивідуальний план). Час виконання робіт, не передбачених розкладом, визначається у порядку, встановленому Університетом, з урахуванням особливостей спеціальності (освітньої програми та форм навчання). НПП зобов`язаний дотримуватись встановленого йому графіка робочого часу.

Згідно з п. 1.5. Положення про планування роботи визначено, що планування та облік всіх видів робіт НПП кафедр Університету здійснюються кафедрами Університету під керівництвом декана факультету за контролем проректора Університету за відповідним напрямком.

Відповідно до п. 1.7. Положення про планування роботи організація та контроль виконання всіх видів роботи НПП кафедри покладається на її керівника, який забезпечує виконання програм навчальних дисциплін, закріплених за кафедрою, здійснює контроль за якістю викладення навчальних дисциплін та опанування їх змісту здобувачами вищої освіти.

При цьому, абз. 2 п. 2.1. Положення про планування роботи визначено, що річний обсяг навчальної роботи НПП Університету визначається відповідно до Закону України «Про вищу освіту». Максимальний обсяг навчальної роботи на рік становить - 600 годин. Мінімальний обсяг навчальної роботи на рік - 400 годин.

Відповідальність за дотримання встановлених мінімальних і максимальних обсягів навчального навантаження покладається персонально на керівника кафедри.

Таким чином, ОСОБА_1 , як доцент кафедри та науково-педагогічний працівник, був у прямому підпорядкуванні керівника кафедри, а тому будь-який об`єм робіт, який виконувався ОСОБА_1 попередньо узгоджувався з керівником кафедри або виконання такої роботи безпосередньо доручалось керівником кафедри ОСОБА_1 .

Отже посилання відповідача про існування з боку позивача недобросовісних дій, які полягають у свідомому виконанні позивачем понаднормової роботи, в супереч вказівкам керівника кафедри, є безпідставними.

Той факт, що загальна кількість виконаної позивачем навчальної роботи склала 825,1 годин повністю підтверджується витягами з журналів обліку роботи навчальних груп, а також витягом зі звіту про виконання обсягів навчальної роботи науково-педагогічними працівниками кафедри адміністративного права і процесу у 2023/2024 (т.1,а.с.166-295).

Відтак суд критично ставиться до вказаних аргументів відповідача щодо незгоди із загальною кількістю виконаної позивачем навчальної роботи, яка склала 825,1 годин.

Таким чином, враховуючи те, що навчальне навантаження позивача у 2023/2024 навчальному році склало 825,1 годин при встановлених законом 600 годин, ОСОБА_1 в розумінні положень абз. 3 ч. 2 ст. 56 Закону України «Про вищу освіту» відпрацював 1,375 ставки (825,1 / 600). Водночас, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 за вказаний період часу заробітна плата виплачувалась виходячи з 1 ставки, а не за фактично відпрацьовані 1,375 ставки.

Отже, підлягає виплаті різниця між сплаченою та фактичною відпрацьованою ставкою за навчальний 2023/2024 рік, яка складає 0,375 ставки на місяць (1,375 - 1) та дорівнює 54 580,37 грн, виходячи із розрахунку : 12 128,97 грн. (розмір 1-ї ставки позивача, який не оспорюється відповідачем) х 0,375 (різниця між сплаченою та фактичною відпрацьованою ставкою за навчальний 2023/2024 рік) х 12 місяців.

Згідно з п. 1 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2001 року № 78, педагогічним та науково-педагогічним працівникам закладів і установ освіти виплачуються надбавки за вислугу років щомісяця у відсотках до посадового окладу (ставки заробітної плати) залежно від стажу педагогічної роботи у таких розмірах: понад 3 роки - 10 відсотків, понад 10 років - 20 відсотків і понад 20 років - 30 відсотків.

З трудової книжки позивача вбачається, що ОСОБА_1 служив в органах внутрішніх справ 10 років 1 місяць 8 днів (т.1, а.с.23).

Постановою Кабінету Міністрів УPCP від 29 липня 1991 року № 114 було затверджено Положення «Про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ». Пунктом 20 зазначеного Положення передбачено, що час перебування осіб рядового і начальницького складу на службі в органах внутрішніх справ зараховується до загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу за спеціальністю згідно з законодавством.

Відповідно до листа Департаменту з питань державного регулювання заробітної плати та умов праці Міністерства праці та соціальної політики України від 21 жовтня 2009 року № 627/13/84-09 «Про зарахування до педагогічного стажу часу роботи в органах МВС» педагогічним та науково-педагогічним працівникам період служби в органах внутрішніх справ зараховується до спеціального стажу для виплати надбавки за вислугу років.

Таким чином стаж роботи позивача в органах внутрішніх справ зараховується до його спеціального стажу науково-педагогічного працівника та вказаний стаж має враховуватись під час виплати надбавки за вислугу років.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 відповідно до положень чинного законодавства, на дату виникнення спірних правовідносин, мав право на наступні надбавки, які нараховуються на ставку, що підлягає виплаті працівнику: надбавка за вислугу років (30%); надбавка за науковий ступінь (15%); надбавка за вчене звання (25%), що загалом становить 70%.

Таким чином, розмір невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 , з урахуванням вказаних вище надбавок розраховується як сума невиплаченого окладу (54 580,37 грн.) та суми всіх не виплачених позивачу надбавок (38 206,26 грн.) 54 580,37 грн. + 35 206,26 = 92 786,63 грн.

Щодо заявленої вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки проведення остаточного розрахунку з 31 серпня 2024 року по день ухвалення судового рішення суд зазначає наступне.

Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08 лютого 1995 р.

Відповідно до п. 2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна платаобчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці року, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавство календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається ділення: заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З 01 липня 2024 року по 25 серпня 2024 року позивач знаходився у щорічній відпустці. У липні 2024 р позивач не працював, у серпні 2024 року ОСОБА_1 було відпрацьовано 5 днів (з 26.08.2024 року по 31.08.2024 року) й отримано 5 675,99 грн. заробітної плати. Середньоденна заробітна плата склала 1135,19 грн. Тому саме цей розмір середньоденної заробітної плати, необхідно враховувати при виплаті середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку.

Статтею 116 Кодексу законів про працю передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до положень ст. 117 Кодексу законів про працю, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Враховуючи те, що позивача було звільнено 31.08.2024 року, то в розумінні положень ст. 117 КЗпП з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за 6 повних місяців. Розрахунок здійснюється за формулою: СЗ = ((ЗП1 + ЗП2) / РД) х РДП, де СЗ - середній заробіток, що підлягає стягненню, ЗП1 - заробітна плата за липень 2024, ЗП2 - заробітна плата за серпень 2024, РД - кількість робочих днів у липні та серпні 2024, РДП - кількість робочих днів з 01.09.2024 року по 28.02.2025 року (шість місяців з дати звільнення).

Період прострочення грошового зобов`язанняКількість робочих днів у періодіСума
З 01.09.2024 року по 30.09.2024 року ((0+ 5675,99):5) х 212123 839,16 грн.
З 01.10.2024 року по 31.10.2024 року ((0+ 5675,99):5) х 232326 109,55 грн.
З 01.11.2024 року по 30.11.2024 року ((0+ 5675,99):5) х 212123 839,16 грн.
З 01.12.2024 року по 31.12.2024 року ((0+ 5675,99):5) х 222224 974,36 грн.
З 01.01.2025 року по 31.01.2025 року ((0 + 5675,99):5) х 232326 109,55 грн.
З 01.02.2025 року по 28.02.2025 року ((0 + 5675,99):5) х 202022 703,96 грн.

Всього середній заробіток за час затримки розрахунку, враховуючи положення ст.117 КЗпП, складає 147 575,74 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Суд враховує, що позивач звільнений від сплати судного збору у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровського державного університету внутрішніх справ про виплату заробітної плати та середнього заробітку задовольнити.

Стягнути з Дніпровського державного університету внутрішніх справ () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) недоплачену заробітну плату у розмірі 92 786,63 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 147 575,74 грн., а всього 240362,37 грн.

Стягнути з Дніпровського державного університету внутрішніх справ () на користь держави судовий збір у сумі 2403,62 грн.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах місячного платежу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О.Куць