Справа № 487/1506/25
Провадження № 2/487/1498/25
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

29.04.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого-судді Карташевої Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Самедової Р.Ш.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просила розірвати шлюб, укладений між сторонами, зареєстрований Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу); стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн, допоки спільній дитині не виповниться 3 роки; стягнути з ОСОБА_2 витрати на судовий збір у розмірі 1 211,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що 28.09.2019 року з відповідачем був укладений шлюб, який зареєстровано Заводським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 . У шлюбі народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка вказує, що протягом тривалого часу не проживає разом з відповідачем та не веде спільне господарство, будь-які спроби примиритися не дали позитивних результатів через різни погляди на сімейне життя та обов`язки. Від народження дитини позивачка разом з сином проживають у Республіці Польща, де вона здійснює його лікування. Позивачка вважає, що спільне проживання з відповідачем і збереження шлюбу є неможливими.

Крім того, з відповідачем не досягнуто згоди щодо утримання дитини, яка має інвалідність від народження та потребує постійної участі опікуна в його лікуванні, реабілітації та навчанні. Інвалідність спричинена вираженою вродженою вадою серця. Позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, що унеможливлює її здатність працювати. Оскільки спільній дитині не виповнилося трьох років, позивачка зазначає, що вона також потребує утримання. Відповідач має частку у праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Відомстей про наявність у відповідача проблем зі здоров`ям, хронічних хвороб або потреби у лікуванні немає. Позивачка вважає доцільним визначити розмір аліментів на утримання малолітнього сина у 1/3 частці від доходу відповідача щомісяця, а на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років - у розмірі 5 000 грн.

Також, на думку позивачки, відповідач повинен відшкодувати понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211,20 грн та на професійну правничу допомогу - 9 000 грн.

Ухвалою суду від 17.03.2025 відкрито провадження у справі та призначений її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін.

Позивачка та її представник не були присутніми в судовому засіданні. Від представника позивачки - адвоката Недибалюк О.Г. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, відзив не подав.

Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України суд ввжає можливим провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1-3 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 1 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою, зокрема, побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки.

Статтею 2 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану (ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України).

Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання (ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 115 цього Кодексу документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Судом встановлено, що 29 вересня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено шлюб, який зареєстровано Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 597.

У шлюбі народилась дитина - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Між сторонами шлюбні відносити фактично припинено, спільного господарства вони не ведуть протягом тривалого часу. Заходів для примирення сторони не вживають, проживають окремо.

За таких обставин, подальше примирення і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам сторін.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_3 в частині розірвання шлюбу слід задовольнити, шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, оскільки він існує лише формально. Розірвання шлюбу буде відповідати волі позивачки, особисті та майнові права подружжя при цьому не будуть порушені.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років, суд дійшов такого висновку.

Згідно з частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789- ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини 8 статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя ст. 181 СК України).

Згідно зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та такий розмір гарантується.

Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У відповідності до підпункту 3 пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч.ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про реабілітацію осіб з інвалідністю в України", дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Згідно зі статті 1 Закону України "Про охорону дитинства", дитина з інвалідністю - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Як вже зазначено вище, сторони є батьками малолітньої дитини ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у Республіці Польша.

На теперішній час дитина знаходиться на утриманні матері та проживає разом у нею у Реслубліці Польша.

Відповідно до рішення Повітового об`єднання з питань встановлення інвалідності від 30.11.2023 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зараховано до осіб з інвалідністю з необхідністю постійного та тривалого догляду чи допомоги іншої особи у зв`язку з суттєво обмеженою можливістю самостійного існування, а також необхідності участі опікуна дитини в процесі лікування, реабілітації та освіти на щоденній основі.

З огляду на викладене, у зв`язку з тим, що відповідач, який неодноразово викликався в судове засідання, не надав заперечень проти позову, доказів про наявність у нього інших утриманців, та про те, що він неспроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та дружити, зважаючи на рівність обов`язку батьків по утриманню дитини, працездатний вік відповідача, а також ту обставину, що малолітня дитина є особо з інвалідністю та перебуває на утриманні матері, яка наразі не може працювати у зв`язку із доглядом за сином, виходячи із принципу співмірності, для забезпечення прав дитини, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту звернення позивачки з позовом до суду, тобто з 12.03.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на утримання дружини аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України).

Згідно з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Так, при зверненні до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу ОСОБА_3 сплатила судовий збір в сумі 1 211,20 грн, який підлягає стягненню з відповідача.

Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9 000 грн.

На підтвердження вказаних витрат представником позивачки надані докази - договір надання правничої допомоги № 25-5 від 10 лютого 2025 року, укладений між позивачкою та адвокатським бюро Недибалюк, додаткову угоду № 1 до вказаного договору, протокол погодження вартості послуг до цього договору, ордер на надання правничої допомоги від 11.03.2025, акт наданих послуг від 10.04.2025, відповідно до якого вартість первинної консультації з питань розірвання шлюбу та стягнення аліментів становить 1 500 грн; вивчення наявних доказів та збір додаткових доказів з метою підготовки та подання позовної заяви про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - 3 000 грн (обсяг 2 год); підготовка та подання позовної заяви про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - 4 500 грн (обсяг 3 год), а всього 9 000 грн.

Таким чином, виходячи з вищенаведених вимог законодавства, засад розумності і справедливості, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 грн, який є співмірнимю зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг та відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

За таких обставин, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судові витрати у розмірі 10 211,20 грн, що складаються з судового збору у розмірі 1 211,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.

Судовий збір при звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини і дружини позивачкою не сплачується та підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 2 422,40 грн.

Керуючись ст. ст. 2-5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 265, 268, 279, 280-282 ЦПК, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 28 вересня 2019 року Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №597, розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12.03.2025 і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , аліменти на утримання ОСОБА_3 в сумі 5 000 грн щомісяця починаючи з 12.03.2025 і до досягнення дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 10 211,20 грн, що складаються з судового збору у розмірі 1 211,20 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2 422,40 грн.

Допустити негайне виконання рішення у межах сплати платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення проголошено 29.04.2025.

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Суддя Т.А. Карташева