ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/505/24Головуючий у 1-й інстанції Лисюк І.О.
Провадження № 22-ц/817/486/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

за участю секретаря Панькевич Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу №596/505/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 березня 2025 року, постановлену суддею Лисюк І.О., повний текст якої складено 17 березня 2025 року, про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в інтересах яких діє представник адвокат Дейнюк М.П., звернулися до суду із позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно, в якому просили:

Визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як за спадкоємцями за законом після смерті батька, ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Гусятин Гусятинського району Тернопільської області, право власності на наступне майно:

- по1/4 частині житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого у АДРЕСА_1 , за кожним;

- по 1/4 частині земельної ділянки кадастровий номер :02:001:1397, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0.15 га, за кожним;

- по1/4 частині лор-кабінету з офісними приміщеннями, розташованого у АДРЕСА_2 , за кожним;

- по1/4 частині земельної ділянки кадастровий номер :02:002:0400, площею 0.0300 га, з цільовим призначенням: іншої комерційної діяльності, розташованої у АДРЕСА_2 , за кожним;

- по 1/4 частині гаражу, розташованого у АДРЕСА_2 , за кожним;

- по 1/3 частині земельної ділянки кадастровий номер :02:001:0665 площею 0.1 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованої у с.Вільхівчик Чортківського району Тернопільської області за кожним.

Стягнути на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 понесені судові витрати.

Позовні вимоги позивачів мотивовані, зокрема, тим, що вони не можуть отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно, оскільки відсутні оригінали документів, виданих на ім`я спадкодавця, які, як зазначали позивачі, знаходилися у відповідача та які на їхню вимогу останній ні їм, ні нотаріусу таких не надавав.

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 березня 2025 року заяви позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відмову від позову, закриття провадження по справі, стягнення судових витрат, задоволено частково.

Прийнято відмову позивачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від позову в цивільній справі № 596/505/24.

Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в інтересах яких діє представник адвокат Дейнюк Марія Петрівна до ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно.

Роз`яснено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору (ч. 2 ст. 256 ЦПК України).

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в сумі 4085 (чотири тисячі вісімдесят п`ять) гривень 66 копійок, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень та 6050 (шість тисяч п`ятдесят) гривень суму сплачених коштів на оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності.

Повернуто ОСОБА_4 з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 4085 (чотири тисячі вісімдесят п`ять) гривень 66 копійок, сплаченого згідно Платіжної інструкції №19 від 09.02.2024.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору в сумі 4085 (чотири тисячі вісімдесят п`ять) гривень 66 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Повернуто ОСОБА_5 з державного бюджету 50 відсотків судового збору в розмірі 4085 (чотири тисячі вісімдесят п`ять) гривень 66 копійок, сплаченого згідно квитанції ІD: 7242-0165-3793-4208 від 07.03.2024.

В задоволенні решти вимог заяв ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення судових витрат, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду в частині стягнення з відповідача судових витрат, адвокат Черніцький І.Р., який діє в інтересах ОСОБА_6 , подав на неї апеляційну скаргу. Вважаючи її незаконною та необґрунтованою, такою, що ухвалена із порушенням норм процесуального права просить в оскаржуваній частині її скасувати, а судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Зокрема зазначає, що ОСОБА_6 під час розгляду справи повідомляв суд, що позивачі по справі жодного разу не звертались до нього з вимогою надати правовстановлюючі документи на спадкове майно, а також таких дій не вчиняв і нотаріус, в якого заведена спадкова справа.

Вказує, що суд першої інстанції, стягуючи судові витрати з відповідача, безпідставно та необґрунтовано зазначив, що відповідач протиправно утримував оригінали документів, що посвідчують право власності померлого батька на нерухоме спадкове майно.

Вважає, що позивачі передчасно звернулись до суду, оскільки на день звернення до суду, через невжиття нотаріусом всіх заходів передбачених законом, їхні права порушені не були, позивачі доказів про це суду не надали.

Звертає увагу, що позивачі не надали суду жодних доказів про те, що відповідач не бажав надати оригінали правовстановлюючих документів, оскільки позивачі жодного разу із такими вимогами до відповідача не звертались і таких доводів та обґрунтувань про дані обставини не містить також і позовна заява.

07.04.2025 на електронну пошту Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, який не підписаний електронним цифровим підписом, у зв`язку з чим його слід повернути без розгляду.

Згідно із частиною 2 ст.183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

В постанові від 13.09.2023 у справі №204/2321/22 (провадження №14-48цс22) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що звернення фізичної особи (за виключенням адвокатів та інших, передбачених пунктом 10 Положення про ЄСІТС осіб) до суду через офіційну електронну адресу суду з процесуальним електронним документом, який підписаний електронним цифровим підписом, є належним та правомірним способом безпосереднього звернення до суду, що ототожнюється із безпосереднім зверненням до суду через канцелярію або традиційними засобами поштового зв`язку і має кваліфікуватися саме як безпосереднє звернення до суду.

Разом з тим, ОСОБА_5 подав відзив на електронну адресу Тернопільського апеляційного суду без накладення кваліфікованого електронного підпису, що підтверджується Актом Тернопільського апеляційного суду №71 від 07 квітня 2025 року.

Відповідно до ч.4 ст. 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

23.04.2025 до Тернопільського апеляційного суду через ЄСІТС від ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, оскільки вважає її законною та обґрунтованою. Також просить здійснювати розгляд справи без його участі.

Вказує, що із копії заяви ОСОБА_6 про прийняття спадщини після смерті батька від 09.09.2019, адресованої на ім`я Гусятинської державної нотаріальної контори, яка є в матеріалах справи, вбачається, що у цій заяві міститься застереження ОСОБА_6 про те, що всі документи, необхідні для отримання свідоцтва про право на спадщину, будуть ним подані додатково Гусятинській державній нотаріальній конторі.

Однак, з часу відкриття спадкової справи після смерті батька (з 23.08.2019) до часу звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно минуло більше п`яти років, проте, протягом цього часу ОСОБА_6 не надав Гусятинській державній нотаріальній конторі оригінали документів, що посвідчують право власності нашого батька на спадкове майно.

В судове засідання сторони по справі не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про місце та час розгляду заяви.

Згідно частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки ухвала суду оскаржується в частині стягнення з відповідача судових витрат, то відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу лише в цій частині.

Задовольняючи частково заяву позивачів щодо стягнення з відповідача судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачі відмовились від позовних вимог внаслідок задоволення відповідачем їхніх вимог, тому відповідно до приписів ч.3 ст.142 ЦПК України судові витрати позивачів слід покласти на відповідача.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким рішенням суду, виходячи з наступного.

Так, загальний порядок розподілу судових витрат визначений статтями 141, 142 ЦПК України.

Частиною 3 статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Тлумачення зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача, за виключенням, якщо позивач не підтримує свої вимоги унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. Друге речення частини третьої статті 142 ЦПК України повинно застосовуватися у системному зв`язку із першим реченням, де йдеться про відмову від позову позивача (постанова Верховного Суду від 03.04.2024 у справі № 461/4349/23).

Отже, положення частини 3 статті 142 ЦПК України застосовується у разі, коли позивач відмовився від позову у зв`язку з задоволенням його вимог відповідачем після пред`явлення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2024 року позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно.

17.02.2025 позивачі подали до суду заяви про відмову від позову, мотивуючи тим, що відповідач після відкриття провадження у даній справі надіслав до Гусятинської державної нотаріальної контори оригінали документів, що посвідчують право власності їхнього померлого батька на спадкове майно, а тому стали відсутніми правові підстави позову.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідач наведеним вище чином задовольнив вимоги позивачів, оскільки їхні вимоги полягали саме у визнанні права власності на спадкове майно, а не витребування вказаних документів у відповідача, зобов`язання його направити документи нотаріусу, вчинити певні дії, тощо, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що у позивачів не виникло права на відшкодування понесених ними у справі судових витрат в силу вимог частини 3 статті 142 ЦПК України.

Більше того, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо врегулювання спору в позасудовому порядку, враховуючи те, що згідно змісту позовної заяви позивачі лише зазначили про наявність обґрунтованих підстав вважати, що необхідні їм оригінали документів знаходяться у відповідача, однак не заявляли будь-яких клопотань щодо їх витребування.

Також, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що суд першої інстанції окрім того, що повернув з державного бюджету позивачам 50% сплаченого ними судового збору, стягнув з відповідача на користь позивачів 100% сплаченого ними судового збору, тобто фактично суд застосував двічі норми ЦПК України, які стосуються повернення та стягнення судового збору, що призвело до неправильного вирішення питання розподілу судових витрат.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12.03.2025 в частині стягнення судових витрат з відповідача на користь позивачів підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні заяв позивачів в цій частині.

Згідно з п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають новому розподілу.

Керуючись ст.ст.374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 12 березня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судових витрат - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні заяв позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 судових витрат відмовити, а судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції покласти на сторони, в межах ними понесних.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 302.80 грн судового збору, сплаченого апелянтом при поданні апеляційної скарги за квитанцією ПН 55 від 24.03.2025.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 травня 2025 року.

Головуючий

Судді