Справа № 465/5165/24
Провадження 2/465/566/25
РІШЕННЯ

Іменем України

30.04.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.,

при секретарі Безпяткової Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про про поділ майна подружжя, в якому просить суд в порядку спільного сумісного майна подружжя визнати за відповідачкою право власності на автомобіль марки «Рено-Меган», номерний знак НОМЕР_1 2012 року випуску, зареєстрований на неї, та зобов`язати відповідачку виплати позивачу грошову компенсацію у розмірі частки позивача (1/2) у праві спільної сумісної власності на машину в сумі 3450 доларів США, що згідно курсу НБУ 38,1575 грн. становить 131643, 38 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 17 липня 2010 року зареєстровано шлюб з відповідачкою. Шлюб був зареєстрований відділом РАЦС Ново-Каховського міського Управління юстиції Херсонської області. У шлюбі народжений син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як позивач, так і відповідачка мають статус тимчасово переміщених осіб та проживаємо у м. Львові за вищевказаною адресою.

У шлюбі з відповідачкою спільно придбаний автомобіль марки «Рено-Меган», номерний знак НОМЕР_1 2012 року випуску, котрий зареєстрований на відповідачку і є спільною сумісною власністю подружжя.

Сторони не змогли дійти згоди щодо його поділу, а саме вирішити, кому залишається машина, а кому компенсація половини її вартості.

Ринкова вартість автомобіля становить 6,900 доларів США /дані із сайту OLX/, що згідно курсу НБУ-38,1575 грн. становить 263286,75 гривень.

У зв`язку з вище викладеним позивач і був вимушений звернутися до суду з даними позовними вимогами.

Ухвалою суду від 24.04.2024 року (справа №465/1863/24) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. З метою виконання вимог ч.1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 13.06.2024 року (справа №465/1863/24) роз`єднано вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Залишено на розгляд позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Виділено в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 поділ майна подружжя.

Направлено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 поділ майна подружжя на реєстрацію відповідно до статті 14 ЦПК України.

25.06.2024 року через канцелярію суду від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому остання посилалась на наступні обставини.

Так, спірний автомобіль відповідачкою було продано 14 березня 2024 року за суму, яка становить 6500 доларів США, не 6900 доларів США як зазначено в позовній заяві.

Крім того, спірний автомобіль було придбано за кошти, які отримані в борг у їх спільної подруги ОСОБА_4 в сумі розміром 6500 доларів США.

З ОСОБА_4 була домовленість, що кошти будуть повернуті за першою її вимогою.

На даний час ОСОБА_4 проживає в Німеччині, оскільки виїхала туди у зв`язку з війною на території України.

У лютому ОСОБА_4 попросила повернути борг. У зв`язку з тим, що у відповідачки не було коштів, а позивач відмовився допомагати повернути борг, то відповідачка була змушена продати спірний автомобіль і повернути кошти.

ОСОБА_4 склала розписку про отримання боргу.

Оскільки відповідачка повернула борг коштами, отриманими від продажу автомобіля, тому немає майна, яке підлягає поділу і відповідно сплачувати компенсацію немає підстав.

Ухвалою суду від 08.11.2024 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті.

Сторони в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином.

Від позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутність.

Представник відповідачки в судовому засіданні надала заяву в якій проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі та просила суд відмовити у їх задоволенні, а також просила суд розглядати справу без її участі та участі відповідачки.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Франківського районного суду м. Львова (справа №465/1863/24) від 13.06.2024 було розірвано. (а.с.58-60)

У період перебування в зареєстрованому шлюбі, а саме 26.03.2021 року сторонами було придбано авто «Рено-Меган», номерний знак НОМЕР_1 , 2012 року випуску, який зареєстрований було на відповідачку ОСОБА_2 (а.с.31)

З наявної в матеріалах справи копії розписки вбачається, що ОСОБА_4 , 25 березня 2024 року отримала кошти в сумі розміром 6500 доларів США від ОСОБА_2 , вона брала в неї кошти в борг для придбання автомобіля 10 березня 2021 року. (а.с. 71)

З відповіді ТРЦ МВС №4641 вбачається, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ, повідомлено, що вартість продажу ТЗ RENAULT MEGANE, сырого кольру, 2012 р.в., становила 279000 грн. згідно з договором купівлі-продажу №4641/2024/4379527 від 14.03.2024 року (а.с.72)

Зі змісту заявленого позову та спірних обставин вбачається, що спірні правовідносини між сторонами є сімейними та врегульовані ст.ст. 60, 65, 70 СК України.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 60 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду Українивід 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судувід 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 рокуу справі № 404/1515/16-ц.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя.

Згідно з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18), відповідно до яких, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Разом з цим слід врахувати наступне згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наведений зміст положень кодексу слід дійти висновку, що кожній особі гарантовано право звернутися до суду та захист порушеного права. Разом з цим суд здійснюючи правосуддя, захищає права, у спосіб визначений законом. При цьому суд розглядає справи у межах заявлених вимог та заперечень. Сторони повинні довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З встановлених доказів вбачається, що спірний автомобіль дійсно перебував у спільній сумісній власності сторін, адже вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Цей автомобіль був проданий у період перебування сторін у шлюбі.

Разом з цим позивач на порушення ст.ст. 13, 82 ЦПК України не надав доказів суду на підтвердження тих обставин, що кошти були використані не у інтересах сім`ї. Також позивач не довів факту того, що кошти від продажу автомобіля були збережені відповідачкою до часу припинення шлюбу.

З наданих доказів вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 17.07.2010 по 13.06.2024. Автомобіль був проданий 14.03.2024, тобто до припинення шлюбу. Згідно з ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

З підстав позову вбачається, що після продажу автомобіля відповідачка отримала кошти, які в подальшому були повернуті нею за борговим зобов`язанням, яке виникло під час перебування сторін у шлюбі. За загальними засадами правомірності правочину вчиненому у інтересах сім`ї слід вважати, що відповідачка отримала кошти й витратила їх у інтересах сім`ї.

Слід констатувати, що на момент припинення шлюбу у сторін не було спільного майна, тобто зазначеного автомобіля, чи його грошового еквіваленту.

Ураховуючи наведене суд вважає, що позивач не надав належних, допустимих і переконливих доказів, що відповідачка при продажу майна діяла не у інтересах сім`ї.

Позивач у обґрунтування позову посилалася на правові позиції викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.10.2020 року у справі № 483/812/19 ( провадження № 61-20774св19). Проте ці позиції не можна застосувати до цієї справи. Так по справам по яким зазначені правові позиції суди встановили, що майно було продане після припинення шлюбу, тобто відповідачі діяли не у інтересах сім`ї. Проте у цій справі майно було продане під час спільного проживання сторін й правочин вчинявся у інтересах сім`ї.

На підставі зазначеного у сукупності вбачається, що заявлений позов необґрунтований і не підлягає задоволенню, а тому слід повністю відмовити у задоволенні.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12,13, 81,82, 247,264, 265, 274 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 22.09.2004 Новокаховським МВ УМВС України у Херсонській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_4 , орган, що видав 6513, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя Мартьянова С.М.