Справа № 577/48/25
Провадження № 2/577/286/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2025 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Кравченка В.О

за участю секретаря

судового засідання Цуканової О.В.

представника позивача

адвоката Юсан І.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 , представником якої є адвокат Юсан Інна Олександрівна, до ОСОБА_2 , треті особи: Центр надання адміністративних послуг Конотопської міської ради, Виконавчий комітет Конотопської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувшись до суду з вищевказаним позовом, просить визнати її колишнього чоловіка ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

На підтримку вимог представник позивача адвокат Юсан І.О. вказала, що сторони є колишнім подружжям, шлюб між якими був розірваний за рішенням суду від 07.08.2024 року. У спірній квартирі зареєстровані позивач, відповідач та їх неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Десь з початку 2022 року відповідач, після чергової сварки, забравши особисті речі та добровільно розпорядившись правом на житло, покинув квартиру і з цього часу, тобто вже більше трьох років, там не проживає і не несе жодних комунальних витрат. Ніяких перешкод у користуванні квартирою не чиниться.

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Виконавчого комітету Конотопської міської ради із заявою про переоформлення особового рахунку квартири на неї, у зв`язку з тим, що саме вона несе витрати на утримання житла. Але рішенням міської громадської комісії з житлових питань у задоволенні звернення було відмовлено внаслідок відсутності документів на підтвердження зміни місця проживання колишнього чоловіка.

Наведені обставини і стали підставою звернення до суду.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився в черговий раз, судові повістки направлені за місцем його реєстрації, а також можливого проживання (за місцем мешкання його матері) повернуті без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 44-52).

Згідно відповіді ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не перебуває на військовій службі у рядах ЗСУ (а.с. 43).

За правилами пунктів 3, 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому відділенні відповідної відмітки, і особа вважається повідомленою.

За таких обставин, а також враховуючи тривалість перебування даної справи у провадженні суду (з січня 2025 року), неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи і винесенню рішення.

Треті особи надали заяви про розгляд справи за відсутності їх представників, задоволенню вимог не заперечують.

Суд, вислухавши доводи представника позивача, пояснення свідків ОСОБА_4 (доньки позивача) та ОСОБА_5 (сусідки) котрі підтвердили факт не проживання відповідача у спірній квартирі з січня 2022 року, дослідивши представлені письмові доказ дійшов висновку про задоволення вимог виходячи із такого.

З інформаційної довідки видно, що у спірній квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 та їх неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6). Наймачем квартири, яка перебуває у комунальній власності, є ОСОБА_2 (а.с. 7).

Шлюб між сторонами був розірваний за рішенням суду від 07.08.2024 року. У цьому вердикті зазначено, що на момент розірвання шлюбу сторони більше двох років проживають окремо, спільного господарства не ведуть (а.с. 8-10).

Звернення позивача до Виконавчого комітету Конотопської міської ради про переоформлення на неї особового рахунку було залишено без задоволення внаслідок відсутності документів підтверджуючих зміну місця проживання чоловіка (а.с. 5).

За положеннями частин 1, 2 статті 61, статей 64, 65 ЖК Української РСР (далі ЖК) користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім`я якого видано ордер. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Верховний Суд України у постанові від 11 липня 2012 року в справі № 6-60цс12 зазначив, що у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК).

При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем.

За змістом статті 65 ЖК за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання в іншому жилому приміщенні.

Згідно статті 71 ЖК, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Проте, у передбачених законом випадках (пункти 1-7 цієї статті), право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті. Відповідно до законодавства України може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк.

Відповідно до статті 72 ЖК, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Законність вселення позивача до спірної квартири ніким не оспорюється, у зв`язку з цим, позивач набула рівного з основним наймачем права користування жилим приміщенням.

При вирішенні справи про виселення особи чи визнання її такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним, відповідає нагальній необхідності та є співрозмірним із переслідуваною законною метою. Розглядаючи питання про припинення права користування житлом колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають брати до уваги як формальні підстави, передбачені законом, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Наведений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 490/12384/16-ц, від 22.11.2018 у справі № 760/13113/14-ц, від 26.02.2020 у справі № 333/6160/17, від 18.03.2020 у справі № 182/6536/13-ц.

При вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності.

Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення, має фактичним наслідком позбавлення відповідача права на житло. Проте таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло.

Аргументом позивача, як підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою є не проживання останнього з січня 2022 року без поважних причин в цьому приміщенні, відсутність особистих речей та не прийняття участі у витратах на утримання квартири.

Суд вважає, що зібраними у справі доказами підтверджено те, що відповідач втратив інтерес до спірного житла, перестав нести витрати на утримання квартири та сплати комунальних послуг, вже тривалий час (більше трьох років) спірним житлом не користується, жодних перешкод для проживання йому не чиниться.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати.

Керуючись: статтями 141, 247, 263-265 ЦПК України, статтями 71, 72 ЖК УРСР суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , представником якої є адвокат Юсан Інна Олександрівна, до ОСОБА_2 , треті особи: Центр надання адміністративних послуг Конотопської міської ради, Виконавчий комітет Конотопської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені останньої судові витрати в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення виготовлено 02.05.2025 року.

Суддя Кравченко В. О.