Справа № 706/541/25
2-н/706/28/25
У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

01 травня 2025 року м. Христинівка

Суддя Христинівського районного суду Черкаської області Школьна А.В., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, інфляційних втрат та 3% річних,

ВСТАНОВИЛА:

29 квітня 2025 року ТОВ «Черкасиенергозбут» звернулось до Христинівського районного суду Черкаської області із заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення із ОСОБА_1 заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 12 810,76 грн, інфляційні втрати та 3% річних.

На обґрунтування підстав звернення до суду із заявою про видачу судового наказу ТОВ «Черкасиенергозбут» вказує, що товариство є постачальником універсальних послуг на території Черкаської області згідно абз. 3 п. 13 Розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії» та, що визначено у додатку 3 до постанови НКРЕКП від 26.10.2018 № 1268 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо передачі даних побутових та малих не побутових споживачів постачальнику електричної енергії, на якого відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії покладається виконання функцій універсальної послуги на закріпленій території».

Стверджує, що між Корженевською (Нерушак) та ТОВ «Черкасиенергозбут» наявні договірні відносини, оскільки ОСОБА_2 приєдналася до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розміщеного на офіційному сайті ТОВ «Черкасиенергозбут» шляхом споживання електричної енергії та оплати за вказану електричну енергію, внаслідок чого за об`єктом побутового споживача за адресою: АДРЕСА_1 , було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 . За період з лютого 2024 року по червень 2024 року ОСОБА_2 спожила 5350 кВт на загальну суму 14 811,12 грн, проте за вказаний період розрахувалася частково, в результаті чого за нею рахується борг в сумі 12 810,76 грн. Вказану суму заборгованості, інфляційні втрати в розмірі 1724,35 грн та 3% річних, що становить 385,16 грн, заявник просить стягнути із боржника шляхом видачі судового наказу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.04.2025 головуючою суддею у справі визначено Школьну А.В.

Вивчивши заяву та додані до неї документи, суддя вважає, що вона не підлягає до задоволення таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього кодексу.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

За змістом п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

У відповідності до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Як роз`яснено у пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23.12.2011, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення, судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, урегульовані Законом України «Про житлово комунальні послуги» 2189-VIII від 09.11.2017.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 вищевказаного Закону індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Тобто, саме на власників нерухомого майна або належних користувачів покладено тягар його утримання та сплати житлово комунальних платежів.

Доданими до заяви про видачу судового наказу матеріалами не підтверджено наявність договірних зобов`язань між ТОВ «Черкасиенергозбут» та ОСОБА_2 . Долучена заявником копія договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг та заява приєднання не підписані боржником.

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 є власником будинку по АДРЕСА_1 або ж споживачем послуг з постачання електроенергії, які б покладали на неї тягар відповідальності за заявленими в порядку наказного провадежння вимогами.

Долучена та не завірена копія свідоцтва про право на спадщину за законом № 228 за 1994 рік, свідчить про те, що спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рівних частках є: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Водночас зазначений документ право власності боржника ОСОБА_2 на житловий будинок по АДРЕСА_1 , на яку відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , не підтверджує.

За таких обставин, заявлені вимоги не є безспірними, не підтверджені документально, не випливають із повністю визначених і неоспорюваних цивільно правових відносин, а відтак їх розгляд можливий лише у порядку позовного провадження.

Окрім того, згідно ч. 1 ст. 163ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником і зазначенням вимог відповідно переліку визначеному у ч. 2 ст. 163 ЦПК України.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Подана до суду заява про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за спожиту електричну енергію у розмірі 12 810,76 грн, інфляційних втрат та 3% річних не підписана представником ТОВ «Черкасиенергозбут», що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Враховуючи вище викладене та вимоги п. 1, 2, 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, приходжу до висновку, що у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості за спожиту електричну енергію, інфляційних втрат та 3% річних слід відмовити.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 168 ЦПК України під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, а згідно з ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Відповідно до п. 1, 2, 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу, заяву не підписано особою, із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно з ч. 2 ст. 165 ЦПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Оскільки, доводи, що наведені у заяві про видачу судового наказу, не знайшли свого підтвердження, суддя дійшла висновку про відмову у видачі судового наказу.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 164 ЦПК України сплачена сума судового збору заявнику не повертається.

У разі пред`явлення заявником позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою вимогою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.163, 164, 165, 166 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИЛА:

У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію, інфляційних втрат та 3% річних відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 1,2, 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею, проте може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня складення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена та підписана суддею 01.05.2025.

Суддя Альона ШКОЛЬНА